Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

у січні 2015 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2014 він уклав із відповідачем договір згідно якого відповідач зобов'язався організувати роботу по виготовленню і передачі йому у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а саме профіль ПВХ LIDER, білий, заповнення 4 скла, загальною площею 7,221 кв.м. Вартість даних виробів складає 8000 гривень, із яких в день укладання договору він вніс предооплату у розмірі 3000 гривень. Оскільки відповідач при укладанні договору відмовив йому у наданні сертифікату якості на виріб та інформації про виробника чи постачальника, не узгодив схему віконної рами, не задовольнив подану ним заяву про розірвання договору та повернення внесеної предоплати, позивач просить суд визнати недійсним договір від 29.09.2014 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] на виготовлення виробів (конструкції рами) із профілю ПВХ LIDER, заповнення 4 скла, загальною площею 7,221 кв.м. та повернути йому сплачену за товар грошову суму у розмірі 3000 грн.; стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1500 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] просить суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку: 29.09.2014 року між [PERSON] та ПП [PERSON] укладено договір згідно якого виконавець зобов'язувався організувати роботу по виготовленню і передачі йому у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а саме профіль ПВХ LIDER, білий, заповнення 4 скла, загальною площею 7,221 кв.м. Вартість даних виробів складає 8000 гривень. Завдаток складає 3000 гривень. Позивачем не заперечується, що в день підписання договору, відразу ж після його укладення ним внесено завдаток у розмірі 3000 гривень. 29.09.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору від 29.09.2014, пов'язаного із виготовлення віконної рами та повернути йому завдаток у розмірі 3000 гривень., так як його не влаштовувала вартість віконної рами. Згідно наданого акту обстеження від 11.01.2015, проведеного громадською організацією «Регіональний народний контроль» - в приміщенні за адресо: [ADDRESS] замовлені металопластикові ПВХ конструкції (балкона рама) відсутні. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. В судовому засіданні встановлено, що 29.09.201 4 року між сторонами було укладено договір згідно якого відповідач зобов'язався організувати роботу по виготовленню і передачі йому у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а саме профіль ПВХ LIDER, білий, заповнення 4 скла, загальною площею 7,221 кв.м. Вартість даних виробів складає 8000 гривень. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, з урахуванням положень цієї статті завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання, а також виходячи з наведеної норми права внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Частиною 1, 3 ст. 571 ЦК України визначено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач не довів перед судом підстав, з яких укладений договір слід вважати недійсним. Так, 29.09.2014 між сторонами було укладений даний договір і в момент його підписання вони дійшли згоди і обумовили умови його виконання. Сам факт небажання виконувати умови договору внаслідок того, що позивача після укладання договору не задовольнила ціна виробів, не може бути підставою для визнання його недійсним. Внесена позивачем сума в розмірі 3000 гривень являється завдатком, про що прямо вказано в самому договорі від 29.092.014 та вона є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. Оскільки порушення сталося з вини боржника, який наполягав на розірванні договору, завдаток поверненню не підлягає. Оскільки порушення сталося з вини боржника, який наполягав на розірванні договору, завдаток поверненню не підлягає. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання договору недійсним та повернення завдатку, відсутні підстави для задоволення відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed