Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У січні 2016 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину удаваним та визнання права власності. На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 20 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. [PERSON] являється матірю [PERSON]. Останні 10 років вона проживала за кордоном та в 2012 році оформила кредит в банківській установі. За рахунок заощаджених грошових коштів та грошових коштів, отриманих в кредит, вирішила придбати однокімнатну квартиру в місті Мукачево. Оскільки, на той час особисто приїхати в м.Мукачево не могла, тож доручила знайти цю квартиру своїй доньці. В квітні 2012 року позивач вирішила придбати однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON], які продавали дану квартиру за 135830,00 грн. На домовлений день укладення договору купівлі-продажу даної квартири [PERSON] приїхати не змогла. Оскільки за продаж даної квартири уже був заплачений завдаток, щоб не втрачати дані грошові кошти, позивач доручила своїй доньці оформити купівлю-продаж даної квартири за неї. Однак 20 квітня 2012 року донька та [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, шляхом оформлення договору дарування на доньку. На підтвердження факту укладення 20 квітня 2012 року договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, [PERSON] і [PERSON] надали розписку від 20.04.2012 року, згідно якої 20 квітня 2012 року вони уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та отримали за продаж [PERSON] квартири 17000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становило 135830,00 грн.. Укладений відповідачами 20 квітня 2012 року договір дарування квартири не відповідає волевиявленню учасників правочину, не відповідає їх внутрішній волі, та являється удаваним правочином, з метою приховати договір купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити. У судове засідання відповідачі не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд констатує таке. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 20 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 20.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON]М, зареєстрований в реєстрі за №275 (а.с.7), Витягом з Державного реєстру правочинів № 11242551 від 20.04.2012 року (а.с. 8). [PERSON] про державну реєстрацію прав № 33983936 від 27.04.2012 року, виданого КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.9). [PERSON], [PERSON] 20 квітня 2012 року уклали з [PERSON] договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], який вони оформили під виглядом договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON]М, зареєстрованого в реєстрі за №275. За продаж даної квартири, 20.04.2012 року [PERSON], [PERSON] отримали від [PERSON] 17000 доларів США, що підтверджується розпискою від 20.04.2012 року (а.с. 10) . Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-НМ № 462355 від 28.06.1985 року (а.с. 11), [PERSON] є матірю [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Осташук» (а.с.12). [PERSON] ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. [PERSON] ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Вимоги ч. 1 ст. 655 ЦК України передбачають, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Враховуючи те, що в дарувальники отримали від обдарованого грошові кошти за відчуження квартири, відповідно обидві сторони усвідомлювали, що вони оформляють саме удаваний правочин, для приховання договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. Відповідачі даний факт визнали. Окрім того, факт того, що обидві сторони усвідомлювали, що укладають саме удавану угоду - договір купівлі-продажу, який оформляють у формі договору дарування, підтверджується розпискою відповідачів від 20.04.2012 року, згідно якої 20.04.2012 року відповідачі отримали грошові кошти та уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який оформили під виглядом договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] 20 квітня 2012 року. . Оскільки, згідно вищевикладеного договір дарування квартири від 20.04.2012 року являється удаваним правочином, під формою якого сторони насправді вчинили договір купівлі-продажу, відповідно відносини сторін повинні регулюватися правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто договору купівлі-продажу. [PERSON] ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Грошові кошти в сумі 17000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 20.04.2012 року становило 135830,00 грн., які були сплачені за придбання вищевказаної квартири, належали [PERSON] на праві приватної власності та являлися її особистими заощадженнями. Даний факт відповідачі визнали. [PERSON] ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки за придбання вищевказаної квартири було сплачено грошові кошти, які належали позивачу на праві приватної власності, [PERSON] являється справжнім покупцем квартири в розумінні ч.1 ст. 655 ЦК України та набула право власності на вказану квартиру на підставі правочину. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачами позову. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. [PERSON] з ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2460 грн. 72 коп. сплаченого судового збору по 820 грн. 24 коп. з кожного.

Outcome: approved