Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] 85 637 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку в сумі 1 100 грн. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 16.10.2014 р. по вул. Мечнікова, 18-А у м. Києві, з вини відповідача, який керував автомобілем Лексус, д.н.з. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль Мерседес, д.н.з. [NUMBER] . Згідно зі звітом про оцінку автомобіля від 21.10.2014 р., вартість проведення якого коштувала позивачу 1 100 грн., вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 54 257,98 грн. Відповідні рахунки-фактури з урахуванням поступового подорожчання запасних частин направлялися ТОВ «Юніком-Авто» - платнику, вказаному відповідачем, проте, так і не були оплачені в добровільному порядку. Не дочекавшись адекватних дій відповідача з усунення спричиненої позивачу шкоди, виходячи з необхідності користуванням справним транспортним засобом, позивач здійснив ремонт автомобіля за власні кошти, що підтверджується рахунком-фактурою № 32 від 01.10.2015 р. та актом виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобіля № 32 від 01.10.2015 р., укладеним між позивачем та ФОП [PERSON] Вартість відновлювального ремонту склала 85 637 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача в примусовому порядку. Також позивач вказує, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача йому заподіяно моральної шкоди, що полягає в порушенні його права власності. Так, внаслідок пошкодження належного йому на праві власності автомобіля позивач зазнав переживань та страждань, оскільки винний у дорожньо-транспортній пригоді відповідач в добровільному порядку відмовився поновити порушене право позивача та відшкодувати понесені ним збитки. Хвилювання та думки позивача щодо відновлення його транспортного засобу тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї та на роботі. Фактична втрата можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом призвела до зміни звичайного укладу життя позивача, спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, що спричинило негативні наслідки, моральні втрати і страждання для позивача. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн., яку в порядку ч. 3 ст. 23 ЦК України позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 р. позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 85 637 грн., у відшкодування витрат, пов`язаних з визначенням вартості матеріального збитку 1 100 грн., у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., та судові витрати в сумі 1 032,73 грн. (а.с. 111-117). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 172-176). Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 219-222). При скасуванні рішень судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції вказав на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. в справі № 755/18006/15-ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 р., відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. При цьому суд касаційної інстанції констатував, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування. Ухвалою суду від 11 січня 2019 р. справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 225). Під час попереднього розгляду справи представником відповідача [PERSON] в порядку ЦПК України 2014 р. до суду першої інстанції подані письмові заперечення на позовну заяву, в яких він зазначив, що цивільна-правова відповідальність відповідача на час вчинення дорожньо-транспортна пригода була застрахована третьою особою ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується договором (полісом) № АІ/0712944 від 14.08.2014 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортна пригода шкоди у межах суми страхового відшкодування лежить на страховику відповідача. Зазначає, що позивачем не надано доказів звернення до третьої особи з метою отримання відшкодування, так само як і відмови в його виплаті та/або яку суму відшкодування ним отримано від страховика. Сума заявленого позивачем відшкодування в належний спосіб не доведена. Вартість сплаченого позивачем відновлювального ремонту автомобіля значно перевищує вартість, вказану у звіті про оцінку автомобіля № 757. Факт проведення оплати ремонту транспортного засобу позивача також в належний спосіб ним не підтверджено, оскільки, долучений позивачем прибутковий касовий ордер не може вважатися розрахунковим документом та підтверджувати проведення платіжних операцій, а долучений акт виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту автомобіля № 32 не містить підпису замовника - позивача у справі. Всупереч положень чинної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, проведення огляду пошкодженого автомобіля позивача здійснено у відсутність відповідача, без його належного повідомлення про огляд, що позбавило його можливості заперечувати факти причетності окремих елементів пошкоджень транспортного засобу позивача в результаті дорожньо-транспортна пригода від 16.10.2014 р. Також позивачем не доведено розмір заявленого морального відшкодування та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненими на думку позивача йому моральними стражданнями. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 16.10.2014 р. по вул. Мечнікова, 18-А у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного на праві власності відповідачу автомобіля Лексус д.н.з. [NUMBER] , та належного позивачу на праві власності, автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , у результаті якої останній отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2014 р. у вчиненні вказаної дорожньо-транспортна пригоди визнано винним відповідача [PERSON] та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с 12). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правової відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0712944 від 14.08.2014 р. (а.с 69). Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача, суд керується положеннями ст. 22 ЦК України, згідно з якою розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] від 21.10.2014 р., оцінювача ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 21 жовтня 2014 р. складала 60 942,39 грн., з яких 54 257,98 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля та 6 684,41 грн. величина втрати товарної вартості. (а.с. 14-36). Із наданих письмових доказів вбачається, що позивачем здійснено ремонт автомобіля за власний рахунок, що підтверджується актом виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобіля № 32 від 01.10.2015 р., укладеним між позивачем та ФОП [PERSON] та рахунком-фактурою № 32 від 01.10.2015 р. (а.с. 39-40, 41-42). Вартість виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі склала суму 85 637 грн., яка сплачена позивачем 01 жовтня 2015 р., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31 (а.с. 44). При цьому, обсяг виконаних робіт в зв`язку з проведеними ремонтними роботами та обсяг замінених деталей відповідачем не заперечується. Щодо доводів відповідача в частині проведення оцінки майна потерпілого позивача без участі відповідача, що позбавило його можливості заперечувати факти причетності окремих елементів пошкоджень транспортного засобу позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 16.10.2014 р., суд зазначає наступне. Виклик винної особи під час проведення огляду пошкодженого ним транспортного засобу визначається за потребою експерта. Крім того, як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу № 757 від 21.10.2014 р. огляд автомобіля позивача проведено за участю представника страховика ПрАТ «Страхова компанія «Україна», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Від представника страховика будь-яких зауважень до характеру пошкоджень транспортного засобу, що належить позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не надходило. (а.с. 28-29). Таким чином, заперечення відповідачем фактів причетності окремих пошкоджень транспортного засобу позивача в результаті дорожньо-транспортна пригода від 16.10.2014 р. в належний спосіб відповідачем не доведені, є виключно його припущеннями. Щодо доводів відповідача про недоведеність позивачем факту оплати сум грошових коштів за ремонт транспортного засобу з підстав відсутності підпису позивача в акті № 32 від 01.10.2015 р. суд зазначає, що недоліки, допущені виконавцем при оформленні бухгалтерської документації, не несуть наслідків визнання такого документу нікчемним. Таким чином, сума матеріального відшкодування становить вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу в розмірі 85 637 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована третьою особою на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0712944 від 14.08.2014 р., то, саме третя особа як страховик відповідача має нести обов`язок з відшкодування позивачу шкоди у межах суми страхового відшкодування, тобто в межах встановленого вказаним полісом обов`язкового страхування ліміту відповідальності страховика в 50 000 грн. При цьому суд зауважує, що покладання відповідальності на третю особу, задоволення позовних вимог за її рахунок та стягнення з третьої особи матеріального відшкодування суперечить положенням чинного цивільного процесуального закону. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За правилами ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи копія ухвали суду від 11 січня 2019 р. про прийняття справи до свого провадження отримана позивачем 15 лютого 2019 р. (а.с. 228). Однак, у встановлені процесуальним законом строки відповідні клопотання щодо залучення до участі у справі співвідповідача позивачем до суду не подавалися. Окрім того, під час розгляду справи сторонами не заявлялись клопотання про витребування у страховика - третьої особи страхової справи щодо страхового випадку, що стався 16.10.2014 р. за участю сторін, що унеможливлює достовірно встановити факт можливого отримання/неотримання від страховика страхового відшкодування. Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування сума відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути зменшена на суму ліміту відповідальності страховика - 50 000 грн. та має становити 35 637 грн. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з Відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 3 000 грн. Доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно квитанції прибуткового касового ордеру № 757 від 28.10.2014 р. позивачем на користь оцінювача [PERSON] за складання звіту про оцінку автомобіля від 21.10.2014 р. № 757 сплачено 1 100 грн. Тому, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста у розмірі 1 100 грн. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 36 737 грн. (35 637 грн. + 1 100 грн.) у відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме, на 36 737 грн., що становить 41,61 % від заявлених вимог майнового характеру у 86 737 грн. та на 3 000 грн., що становить 30% від заявлених вимог немайнового характеру у 10 000 грн. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 367,37 грн. (41,61 % від 86 737 грн.) та судового збору за вимоги немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди) у розмірі 165,36 грн. (30 % від 551,20 грн.) покладаються на відповідача, що разом складає 529,56 грн..

Outcome: partial