Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування наказу про накладення матеріальної відповідальності. Позов мотивувала тим, що працює на посаді директора Тростянецької районної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до наказу директора виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення фонду від 04.10.2011 року №66-ОС. Актом комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 14.11.2014 року визначено, що вибірковою перевіркою витрат за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів» встановлено, що у ряді районних виконавчих дирекціях відділення Фонду, у тому числі і в Тростянецькій, послуги з перевезення працівників цих дирекцій у IV кварталі 2011 року, 2012 та 2013 роках надавались перевізниками у яких ліцензією передбачено перевезення пасажирів на таксі, що суперечить вимогам «Класифікації видатків бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затверджених постановою правління Фонду від 25.12.2003 року №124. Загальна сума витрат на зазначені цілі по Тростянецькій РВД склала 11666,45 грн. Загальна вартість неправомірних витрат за цією статтею у перевірених робочих органах склала 76562,35 грн. Виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення фонду були подані заперечення на даний акт, які не були задоволені. За результатами розгляду заперечень Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було видано наказ від 03.12.2014 року № 402-ОС в п.1.2 якого директора виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду Давиденка В.В. зобов'язано забезпечити відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів» на суму 76562,35 грн. У свою чергу директором виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду видано наказ №352-ОД від 12.12.2014 року у п.3 якого директорів Бершадської, Липовецької, Іллінецької, Хмільницької, Могилів-Подільської міжрайонних та Барської, Жмеринської, Козятинської, Тростянецької, Калинівської районних виконавчих дирекцій зобов'язано організувати та забезпечити виконання п.1.2 наказу №402-ОС від 03.12.2014 року «Про результати комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду» в частині відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів». Позивач вважає, що фактично даним наказом на неї як на директора Тростянецької районної виконавчої дирекції обласного відділення Фонду, актом комплексної ревізії від 14.11.2014 року та наказом від 12.12.2014 № 352-ОД покладено матеріальну відповідальність в сумі 11666,4 грн., але вона з ними не погоджується та вважає їх протиправними. Пунктом 14 таблиці Класифікації видатків бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності встановлено, що видатки на оплату транспортних послуг на утримання транспортних засобів включають в т.ч. і послуги з перевезення працівників органів Фонду (крім таксі), вантажів з метою забезпечення діяльності органів Фонду тощо. Укладання договору Тростянецькою районною виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду з перевізниками щодо надання послуг передбачав порядок отримання таких послуг, марку і клас транспортних засобів, ціну договору та порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору. До договору додані акти приймання-передачі виконаних робіт, які свідчать про цільове використання коштів Фонду. Визначення поняття таксі та порядок перевезення пасажирів визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» та Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.1997 року №176. Вказані договори не відповідають визначенню таксі, що є послугами перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, що не суперечить таблиці класифікації видатків бюджету, а тому відсутня дійсна пряма матеріальна шкода, яка може бути стягнута із позивача відповідно до вимог ст. 130 КЗпПУ. Просила скасувати наказ виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 12.12.2014 року №352-ОД, який прийнято на підставі акту комплексної ревізії від 14.11.2014 року, в частині зобов'язання директора Тростянецької районної дирекції Вінницького обласного відділення Фонду організувати та забезпечити виконання п.1.2 наказу Виконавчої дирекції Фонду від 03.12.2014 року №402-ОС «Про результати комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду», в частині відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала за обставин, що в ньому викладені, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що Тростянецька районна виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є юридичною особою. Укладала договір з перевізником виключно з письмового дозволу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду. Перед укладанням договору його проект надсилаєвся для перевірки та візування, а лише потім підписувався нею. Оплата послуг здійснювалась відповідно до актів приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг по перевезенню пасажирів) по нижчих тарифах. Крім того перевищення видатків за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів» допущено не було. Представник відповідача Павлов В.Г. в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності під час проведення комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду було встановлено порушення Постанови правління Фонду № 124 від 25.12.2003 року, де змінами від 2010 року було заборонено перевезення працівників Фонду на таксі. Договори по Тростянецькій РВД укладались із письмового дозволу Виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду. При цьому він допускає, що можливо позивачем до проекту договору не додавалися необхідні документи для візування договорів. В результаті ревізії було виявлено неправомірні витрати по статті «Оплата транспортних витрат та утримання транспортних засобів». У Тростянецькій районній виконавчій дирекції послуги надавалися перевізниками у яких ліцензією передбачено перевезення пасажирів на таксі, що є порушенням постанови правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.12.2003 року №124 (із змінами і доповненнями) «Про затвердження Класифікації видатків бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», оскільки пунктом 14 даної Класифікації передбачено, що видатки на оплату транспортних послуг включають послуги з перевезення працівників органів Фонду (крім таксі). Наказ від 12.12.2014 року № 352-ОД «Про посилення контролю за використанням коштів із оплати транспортних послуг та утримання транспортних засобів», у якому в п.3 зобов'язано позивача організувати та забезпечити виконання п. 1.2 наказу №402-ОС від 03.12.2014 року в частині відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних витрат та утримання транспортних засобів» не виконано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача та докази, якими вони підтверджуються. [PERSON] прийнята на посаду директора Тростянецької районної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності наказом № 66-ОС від 04.10.2011 року. Вона не є державним службовцем. Здійснює свої повноваження відповідно до посадової інструкції, затвердженої наказом виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 30.10.2012 року №189-ОДа. Згідно посадової інструкції [PERSON] як директор Тростянецької районної виконавчої дирекції забезпечує реалізацію комплексу організаційно-управлінських заходів виконавчою дирекцією обласного відділення щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням на території м.Ладижин та Тростянецького району (п.1.1.). Директор організовує та виконує свою роботу під керівництвом директора і заступників директора Виконавчої дирекції обласного відділення Фонду (п.1.3). Директор виконавчої дирекції видає накази і за письмовим дозволом директора виконавчої дирекції обласного відділення укладає договори та угоди (п.2.3). Розпоряджається в межах повноважень грошовими та матеріальними цінностями виконавчої дирекції (п.2.6). 04.07.2011 року між Тростянецькою районною виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та фізичною особою підприємцем [PERSON] укладено договір про надання замовнику транспортних послуг по перевезенню пасажирів та вантажів. Замовлення транспортного засобу здійснюється в телефонному режимі із забезпеченням маршруту, який запропонує замовник (а.с. 9). 17.02.2012 року між Тростянецькою районною виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та фізичною особою підприємцем [PERSON] укладено договір про надання замовнику транспортних послуг по перевезенню пасажирів та вантажів. Замовлення транспортного засобу здійснюється в телефонному режимі із забезпеченням маршруту, який запропонує замовник (а.с. 10). Згідно наявних у справі копій актів приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг по перевезенню пасажирів) загальна сума вартості наданих послуг становить 11666,45 грн.. Сторонами по справі не оспорюються факти укладання цих договорів та розмір сплаченої суми за надані транспортні послуги. Також не оспорюється ними, встановлений актом комплексної ревізії від 14.11.2014 року робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати за період з 01.10.2011 по 30.06.2014 року, факт надання послуг перевізниками, у яких ліцензією передбачено перевезення пасажирів на таксі (а.с. 23). Наказом від 03.12.2014 року №402-ОС в.о. директора виконавчої дирекції фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з метою усунення встановлених комплексною ревізією порушень та недоліків їх у подальшому зобов'язано директора виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду Давиденко В.В. розробити комплексні заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень і недоліків, забезпечити виконання цих заходів та інформувати Виконавчу дирекцію фонду про хід цієї роботи до 16.12.2014 року, забезпечити відшкодування неправомірних витрат за результатами перевірки, зокрема за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів» на суму 76562,35 грн. (а.с.10). Наказом від 12.12.2014 року №352-ОД, що оспорюється позивачем, директор виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду Давиденко В.В. відповідно до акту комплексної ревізії від 14.11.2014 року і на виконання наказу від 03.12.2014 року №402-ОС, з метою посилення контролю за використанням коштів за статтею «Оплати транспортних послуг та утримання транспортних засобів» у п.3 зобов'язав, зокрема директора Тростянецької районної виконавчої дирекції організувати та забезпечити виконання п.1.2 наказу Виконавчої дирекції Фонду від 03.12.2014 року №402-ОС «Про результати комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду» в частині відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних послуг та утримання транспортних засобів» (а.с.7-8). Встановлені судом обставини суд вважає трудовими правовідносинами, що регулюються нормами глави IX ЗКпПУ гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Відповідно до п.п. 4, 6 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №77, що набрав чинності із 01.01.2015 року утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, утворено робочі органи виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши шляхом злиття відповідних робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень. Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції та управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, виконавчих дирекцій або уповноважених представників відділень у районах та містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення. До завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до статті 4 Закону України від 23.09.1999, № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Оскільки Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який здійснює виконання функцій та завдань до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного, враховуючи суб'єктний склад справи, що розглядається, вона підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Відповідно до ст. 133 КЗпПУ у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть в т.ч. керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Відповідно до ст.135-3 КЗпПУ розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Згідно ст. 136 КЗпПУ покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Відповідно до ст. 138 КЗпПУ для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Позивач [PERSON] не погодилася із актом комплексної ревізії від 14.11.2014 року, оскільки вважає, що укладені договори є договорами щодо послуг з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, що визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» та п.п.105, 106 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Однак із цим суд погодитись не може, виходячи із тих положень, що визначені у ст. 1 Закону України, від 05.04.2001, № 2344-III «Про автомобільний транспорт». Зокрема перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення, яке як стверджує позивач мало місце у спірних відносинах, це - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін. Транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу). Транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Тобто, позивачу для встановлення обставин перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення слід доводити те, які саме транспортні засоби (загального чи спеціалізованого призначення) здійснювали обслуговування договорів, що не може доводитись наявністю самих лише договорів із особами, що не є безпосередніми автомобільними перевізниками. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 2 т. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Оскільки оскаржуваний наказ виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 12.12.2014 року №352-ОД, в частині зобов'язання в пункті 3 директора Тростянецької районної дирекції Вінницького обласного відділення Фонду організувати та забезпечити виконання п.1.2 наказу Виконавчої дирекції Фонду від 03.12.2014 року №402-ОС «Про результати комплексної ревізії робочих органів Вінницького обласного відділення Фонду», в частині відшкодування неправомірних витрат за статтею «Оплата транспортних послуг на утримання транспортних засобів» не відповідає жодним нормам КЗпПУ, які регулюють спірні відносини щодо гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації , суд приходить до висновку про його незаконність, а тому він підлягає скасуванню, а позов - задоволенню. Так оспорюваний наказ не містить відомостей про пряму дійсну шкоду, завдану [PERSON], її розмір, винність та протиправність дій (бездіяльності) директора Тростянецького РВД, не визначено частину заробітку працівника у разі відшкодування її шляхом стягнення із заробітної плати. Не можна і розцінити його як пропозицію працівнику, який заподіяв шкоду, добровільно покрити її повністю або частково. На підставі викладеного та

Outcome: approved