Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У січні 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому зазначив, що 26.03.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2397, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 28 000 грн. зі строком повернення - 10 місяців від дати отримання кредиту, кінцева дата повернення кредиту - 26.01.2015 року. Договором було встановлено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною договору. Процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 45 % річних. Також договором передбачено обов'язок відповідача вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом до 26 числа кожного місяця. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, станом на 30.11.2016 року виникла заборгованість в сумі 65 052, 79 грн., яка складається з 20 634,59 грн. залишку непогашеної суми кредиту; 44 418, 20 грн. заборгованості зі сплати процентів, яку він просив стягнути на користь позивача. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що 26.03.2014 року між ним та КС «Залогове агентство» було укладено кредитний договір, за яким йому було надано кредитні кошти в сумі 28 000 грн. на придбання автомобіля Daewoo FSO Lanos TF 69 Y ЗНГ, 2007 року випуску, двигун V=1498 куб. см., колір зелений, кузов Y6DTF69YD7W354728 SUPTF 69YD7W354728, реєстраційний номер [NUMBER], який був забезпеченням повернення кредиту. Через відсутність можливості погашення кредиту, автомобіль був повернутий позивачеві та згодом його було продано. Вказує, що реалізацією автомобіля було повернуто позивачеві борг за кредитним договором, тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту кредитного договору ( а.с.5-6) вбачається, що 26.03.2014 року укладено кредитний договір, за умовами якого позивач (кредитодавець) зобов'язався надати позичальнику (відповідачеві) кредит у строк не пізніше 3 днів від дати підписання договору ( п.2.1 договору), а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1. договору ( п.2.2. договору). Пунктом 2.7.1. та 5.1.3 договору встановлено обов'язок відповідача сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 45 % від суми кредиту у процентному виразі або 6138,07 грн. та вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом відповідно до графіка погашення кредиту. Згідно графіку розрахунків на а.с. 9, що є додатком до кредитного договору № 2397 від 26.03.2014 року, останній платіж відповідач мав здійснити 26.02.2015 року, але остання проплата була ним здійснена 23.06.2014 року. ( а.с.10-11). Залишок несплаченої суми кредиту складає 20 634, 59 грн., залишок по сплаті процентів - 44 418, 20 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. Як визначає ст.ст. 610, 611 ЦК України, у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. У запереченнях та в судовому засіданні відповідач стверджував, що борг перед позивачем погашений шляхом реалізації позивачем автомобіля Daewoo FSO Lanos, на придбання якого він позичав кошти та який слугував забезпеченням виконання умов договору. Автомобіль продано [PERSON], що є працівником позивача, яка здійснила його продаж іншій особі. У якості доказу він надав ксерокопію рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10.08.2016 року по справі за її позовом про визнання правочину недійсним та повернення автомобіля. Вказаним рішенням було відмовлено позивачці у задоволенні позовних вимог. Однак наданий доказ не є допустим та достовірним в розумінні ст.ст.78, 79 ЦПК України, оскільки рішення не завірене належним чином, не містить вказівок про набрання ним законної сили. Інших доказів передачі автомобіля позивачеві, реалізації його та зарахування коштів на рахунки позивача відповідач не надав, тому суд не приймає до уваги його доводи, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Таким чином, відповідачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що зобов'язання відповідача перед позивачем виконано. Жодного платіжного документу щодо сплати заборгованості за кредитом суду не надано. Відповідно до положень ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved