Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй та третім особам на праві спільної власності належить по 1/6 частині житлового будинку [ADDRESS] . Проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у 2009 році позивач зареєструвала у вказаному будинку відповідача. У 2017 році сторони припинили спільне проживання, і відповідач виїхав із будинку. Однак, із місця реєстрації не знявся. Така реєстрація місця проживання відповідача у будинку позбавляє позивача можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй будинком, тому остання змушена звернутися із даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 42). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. До початку судового засідання направили заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить по 1/6 частині житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується: копією договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 25 вересня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16542493 від 06.11.2007 р. (а.с. 20-21). Із позовної заяви встановлено, що позивач проживала із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 18). У будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки від 13 липня 2019 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області (а.с. 28). У вищевказаному будинку відповідач [PERSON] зареєстрований з 24 листопада 2009 року, про що свідчать відомості, надані 23 серпня 2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (а.с. 41). 18 червня 2019 року та 18 липня 2019 року депутатом Броварської міської ради київської області [PERSON] здійснено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідні акти (а.с. 29-30). У ході такого обстеження встановлено, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак більше року у будинку не проживає. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою та подругою позивача. Також, знає відповідача. Свідку відомо, що [PERSON] проживав із позивачем як чоловік та дружина. У 2017 році вони розійшлися і відповідач у будинку [PERSON] з того часу не проживає. Свідок часто буває у будинку позивача, яка періодично доглядає за дитиною свідка, буває, що залишається ночувати. Речі відповідача там відсутні. Останній раз свідок бачила відповідача у 2018 році, коли останній побив позивача. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 16 ЦК України передбачено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Із матеріалів справи встановлено, що будинок знаходиться у власності позивача, відповідач права власності на будинок чи його частку не має, у будинку зареєстрований з 24.11.2009 року як цивільний чоловік позивача, однак вже на протязі трьох років у будинку не проживає, не користується ним як своїм житлом, у будинку відсутні його речі, не несе витрат на утримання будинку. З огляду на викладені обставини, та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також те, що відповідач без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, а факт реєстрації перешкоджає позивачу вільно користуватися, володіти та розпоряджатися її майном, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратила право користування даним будинком. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № 43172645 від 29 липня 2019 року (а.с. 1). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved