Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

у серпні 2019 року [PERSON] через свого представника - адвоката Архіпова О.Ю. звернувся до суду із позовом про стягнення солідарно з ПП «Стітекс» та [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 5 095 780,85 грн., з яких: 4 951 423,34 грн. сума боргу та 144 357,51 грн. - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням останніми своїх зобов`язань за договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року. В подальшому, через сплату 05.02.2020 року [PERSON] в рахунок погашення боргу 15 000,00 доларів США, що еквівалентно 375 000,00 грн., позивач зменшив розмір позовних вимог на вказану суму та остаточно просив стягнути солідарно з ПП «Стітекс» та [PERSON] заборгованість в розмірі 4 720 780,85 грн. у зв`язку із неналежним виконанням останніми своїх зобов`язань за договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року, а також вирішити питання судових витрат у справі. Ухвалою від 30.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2019 року (а.с. 36). 10.12.2019 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 31.03.2020 року (а.с. 109). Ухвалою від 26.03.2020 року задоволено заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі та накладено арешт на належне [PERSON] нерухоме майно - інші нежилі приміщення № 1, 2, 3 (група приміщень № 10) в літ. А., загальною площею 225,70 м2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в межах заявленої до стягнення суми позову до набрання законної сили рішенням у справі № 752/17893/19. 31.03.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 26.08.2020 року (а.с. 191). Ухвалою від 26.08.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд на 20.01.2021 року (а.с. 228). 20.01.2021 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 27.05.2021 року (а.с. 237). 27.05.2021 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 01.11.2021 року (а.с. 245). 29.11.2019 року до суду від відповідача ПП «Стітекс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ПП «Стітекс» заперечило проти задоволення позову, посилаючись на те, що фактичного розпорядження коштами до підприємства за договором про відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, укладеного з [PERSON] , не перейшло у зв`язку з віднесенням 06.11.2017 року АТ «Банк Богуслав» на підставі рішення Правління Національного банку України, до категорії неплатоспроможних, розпочато процедуру виведення банку з ринку, запровадження в ньому тимчасової адміністрації. До того ж, правочин від 30.10.2017 року був визнаний банком таким, що має ознаки нікчемності. Також, в обґрунтування своєї позиції посилалось на ненадання позивачем доказів відмови ПП «Стітекс» від виконання зобов`язань, оскільки ПП «Стітекс» у листопаді-грудні 2017 року сплатило [PERSON] 15 000,00 доларів США (а.с. 81-86). Відзив на позов з урахуванням зменшення позовних вимог від ПП «Стітекс» не надходив. Проте, останнім надано пояснення, в яких ПП «Стітекс» просило прийняти до уваги факти та докази, викладені у відзиві, та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 234-236). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням того, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач ПП «Стітекс», котрий в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] , котрий в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Неявка відповідачів в судове засідання визнана судом неявкою без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги тривалий час перебування справи у провадженні суду, обізнаність відповідачів про перебування у провадженні суду вказаної справи, виходячи з положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за відсутності відповідачів, належним чином повідомлених про дату, час і місце цього засідання, і чия неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд надійшов до наступного. 30.10.2017 року між ПП «Стітекс» (новий кредитор) та [PERSON] (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржника за депозитним договором, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредиторові ціну відступлення за права вимоги, що відступаються за цим договором. Відповідно до п. 1.1. договору боржником є ПАТ «Банк Богуслав»; депозитним договором є договір № 19/01/12-БР-50003 банківського рахунку фізичної особи «Мільтивалютний» від 24.12.2012 року, укладений між первісним кредитором та боржником; права вимоги - це всі права вимоги до боржника за депозитним договором, у т.ч. право вимагати виплати грошових коштів за депозитним договором у розмірі 196 797,43 доларів США. Згідно п. 3.1. договору первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредиторові оригінали/копії всіх банківських документів після укладення цього договору. У той же час, у разі необхідності (для представлення на огляд суду тощо) оригінали документів можуть бути тимчасово повернені первісному кредитору на його запит. Сторони цього договору погоджуються підписати спільне повідомлення (тобто повідомлення, підписане обома сторонами) боржнику щодо відступлення, здійсненого на користь нового кредитора - за змістом та формою, прийнятною для сторін. Таке повідомлення повинне, окрім іншого, надавати інструкції боржнику здійснювати будь-які та всі платежі, включені до прав вимоги, на користь нового кредитора. Повідомлення має бути підписане уповноваженими представниками сторін та направлене боржнику рекомендованим листом або вручене йому особисто з підтвердженням отримання протягом одного місяця від дати цього договору (п. 3.2. договору). В п. 4.1. договору сторони погодили, що ціна відступлення прав вимоги за депозитним договором становить еквівалент суми 196 797,43 доларів США у гривні за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на дату оплати. Пунктом 4.2. договору встановлено, що новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну відступлення на рахунок, повідомлений первісним кредитором, відповідно до наступного графіку: по 10 000,00 доларів США (еквівалент у гривні) щомісячно (не пізніше останнього дня відповідного місяця), починаючи з грудня 2017 року по червень 2019 року включно; залишок у сумі 6 797,43 доларів США (еквівалент у гривні) - не пізніше 31.07.2019 року (а.с. 11-13). 01.11.2017 року позивач та відповідач ПП «»Стітекс направили на адресу ПАТ «Банк Богуслав» повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, котре було отримано останнім 01.11.2017 року вх. № 207/09 (а.с. 14). 09.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 1, за умовами якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за повне виконання зобов`язань ПП «Стітекс» за договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Стітекс» (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно положень ст. 554 К України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачами презумпція правомірності вище вказаних договорів не спростована доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Тому, відповідно до ст. 629 ЦК України договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року та договір поруки № від 09.02.2018 року є обов`язковими для виконання сторонами. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2019 року позивачем було направлено відповідачам претензії щодо оплати ціни відступлення права вимоги згідно договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року на вказані позивачем банківські реквізити (а.с. 17-29). Проте, відповідачі відповідей на претензії не надали, кошти не сплатили. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказав про те, що у зв`язку із неналежним виконанням ПП «Стітекс» своїх грошових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, сума останніх становить 196 797,43 доларів США, що еквівалентно 4 951 423,34 грн. за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на дату подання позовної заяви. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження зворотного, зокрема, відповідачами, в розпорядження суду не надано, останні не заперечили й того, що станом як на день звернення до суду, так я на день розгляду справи вказані грошові кошти на рахунок позивача не перераховано. Твердження ПП «Стітекс» про сплату у листопаді-грудні 2017 року 15 000,00 доларів США також не підтверджено належними та допустимими доказами. Також, при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних у розмірі 144 357,51 грн. відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2018 року по 28.08.2019 року (а.с. 33). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач порушив порушеного грошове зобов`язання, не сплативши кошти у передбачений договором строк. Наданий позивачем розрахунок відповідачами не оспорено, суд погоджується з таким розрахунком, і, виходячи із зазначеного та принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи вимоги позивача, приходить до висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунку, наведеного позивачем. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки відповідач ПП «Стітекс» є новим кредитором за депозитним договором є договір № 19/01/12-БР-50003 банківського рахунку фізичної особи «Мультивалютний» від 24.12.2012 року та набув права вимоги до ПАТ «Банк Богуслав» відповідно до договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року, проте, обумовлену вартість прав вимоги на рахунок позивача не сплатив, що, як зазначалось, не спростовано належними та допустимими доказами, а відповідач [PERSON] як поручитель своїх зобов`язань також на виконав, суд вважає доведеним порушення відповідачами умов договору, що є цивільним правопорушенням в силу ст. 629 ЦК України, якою встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору, а тому надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача д суду та відкриття провадження у даній справі 05.02.2020 року [PERSON] сплачено позивачу 375 000,00 грн., що й послугувало підставою для зменшення позивачем позовних вимог на вказану суму (а.с. 125). Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] з урахуванням зменшень їх розміру до ПП «Стітекс» та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за договором відступлення прав вимоги є обґрунтованими та відповідно підлягають задоволенню у розмірі 4 720 780,85 грн., з яких: 4 576 423,34 грн. сума боргу та 144 357,51 грн. - 3% річних. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, на відповідачів слід покласти сплату судового збору за подання позову у розмірі 9 605,00 грн. в рівних частинах, оскільки Законом України «Про судовий збір» стягнення судового збору солідарно не передбачено (а.с. 7). Крім того, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 чт. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2019 року між [PERSON] та АБ «Архіпова» укладено Договір № 02-08/19 про надання правової допомоги (а.с. 203-207). Відповідно до п. 2.1. Додаткової угоди № 1 до Договору № 02-08/19 про надання правової допомоги гонорар АБ за надання правової допомоги клієнту становить 12 000,00 грн. Оплата здійснюється на підставі рахунку (а.с. 208-209). Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, а саме: представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, заяви про забезпечення позову, всі копії документів завірені представником відповідача; актом від 19.02.2020 року; копіями квитанцій від 20.02.2020 року на суму 6 000,00 грн. та від 21.02.2020 року на суму 6 000,00 грн. (призначення платежу: оплата за правову допомогу згідно Додатковою угодою № 1 до Договору № 02-08/19 від 27.08.2019 року) (а.с. 210-2015). Суд враховує, що позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідачів суми витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved