Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 31 жовтня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн., а останній зобов'язався повернути їх до 31 жовтня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав боргову розписку від 31 жовтня 2016 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Збільшивши позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 50000 грн. суму боргу за договором позики від 31 жовтня 2016 року, 14463 грн. 70 коп. - проценти за користування позикою, 3200 грн.- інфляційні витрати за весь час прострочення повернення боргу, 1438 грн. 36 коп. - три проценти річних від простроченої суми боргу та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 31 жовтня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 31 жовтня 2016 року (а.с. 10). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав для огляду в судовому засіданні відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики від 31 жовтня 2016 року [PERSON] має повернути [PERSON] 50000 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 50000 гривень боргу за розпискою від 31 жовтня 2016 року. Позивач зазначає, що розмір процентів у розписках визначений не був, тому він просить стягнути з відповідача суму процентів, розраховану на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума процентів за договором позики від 31 жовтня 2016 року в розмірі 14463 гривень 70 копійок. Розрахунок процентів по договору позики від 31 жовтня 2016 року наданий суду відповідає вимогам закону (а.с. 22-23). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача за договором позики від 31 жовтня 2016 року три проценти річних у сумі 1438 гривень 36 копійок та інфляційні втрати у розмірі 3200 гривень. Розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційні по договору позики від 31 жовтня 2016 року наданий суду відповідає вимогам закону (а.с. 22-23). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 1438 гривень 36 копійок та інфляційні втрати у розмірі 3200 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved