Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за правом представлення після смерті померлої [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2002 року його батько [PERSON] склав заповіт про те, що на випадок його смерті він розпоряджається належною йому на праві особистої власності квартирою [ADDRESS] та заповідає її в рівних частках синам [PERSON] та [PERSON] [INFO] після смерті батька відкрилася спадщина, яка складалась із згаданої квартири загальною площею 43,4 кв.м. Позивач зазначає, що у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадкового майна, та була відкрита спадкова справа. Крім того, на момент смерті батька позивача була жива його мати - [PERSON] , яка відповідно до положень ст.1241 ЦК України мала обов`язкову частку у спадщині, незалежно від наявності заповіту. Тобто фактично на час відкриття спадщини спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його сини [PERSON] , [PERSON] та його мати [PERSON] . При цьому, з урахуванням заповіту остання мала право на обов`язкову частку, яка фактично складала 1/6 частку спадкового майна. [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла, однак за свого життя після смерті [PERSON] вона заяви на прийняття належної їй обов`язкової частки у спадковому майні не подавала, спадщину не прийняла. Позивач зазначає, що за домовленістю між ним та рідним братом [PERSON] останній мав подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за правом представлення після померлої бабусі, однак у встановлений строк цього не зробив з невідомих причин. З метою отримання свідоцтва на право на спадщину за заповітом позивач повторно звернувся до нотаріальної контори та 13 червня 2019 року отримав листа з повідомленням про те, що пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. 14 січня 2020 року повторно звернувся до нотаріальної контори, одночасно відповідач [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Після цього отримав свідоцтва на право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна. На даний час 1/4 частина квартири, яка належала [PERSON] як обов`язкова частка, залишилась не прийнятою. Крім того, з 2005 року по дату своєї смерті вона фактично проживала разом із позивачем в будинку його матері за адресою: [ADDRESS] , де за нею здійснювали догляд у зв`язку з хворобою. У спірній же квартирі були зареєстровані до часу своєї смерті батько [PERSON] та бабуся [PERSON] , на даний час зареєстровані особи відсутні. Позивач зазначає, що він позбавлений будь-якої можливості отримати у спадок за правом представлення вказану частку спадкового майна, яка є незначною, разом із тим, заяви про визнання спадщини відумерлою органом місцевого самоврядування не подавалось. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги. 14 лютого 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.44). У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с.59). Відповідач [PERSON] направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі, позов визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував (а.с.55). Від представника третьої особи Четвертої полтавської державної нотаріальної контори через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, письмових пояснень з приводу позовних вимог на адресу суду не надходило, при вирішенні спору покладались на розсуд суду (а.с.53). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд відповідно до вимог ст.200 ЦПК України, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, судом встановлено такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача та відповідача по справі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1556 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок від 02 липня 1992 року, на підставі рішення виконкому Октябрської районної міської Ради народних депутатів №206 від 19 травня 1992 року, зареєстрованого в Колективному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 03 липня 1992 року в реєстрову книгу №114 за номером 15891 (а.с.10-12, 13). Згідно з наданою позивачем ксерокопією звіту про оцінку майна №119/В/2019 від 10 вересня 2019 року вартість двокімнатної квартири площею 43,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 304000,00 гривень (а.с.36). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] є його сини [PERSON] (позивач по справі, а.с.7, 14-15) та [PERSON] (відповідач по справі, а.с.8, 17). Також із позовної заяви слідує, що на момент смерті [PERSON] до кола спадкоємців першої черги за законом входила його мати [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] за життя склав заповіт від 30 липня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Корж Т.О. Згідно із заповітом він заповідав належну йому на праві особистої власності квартиру номер [ADDRESS] , в рівних частках синам: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Також позивач зазначає, що [PERSON] відповідно до положень ст.1241 ЦК України мала обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, а саме половину частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 лютого 2008 року, актовий запис №556 (а.с.19). Відповідно до копій довідок, виданих головою Обслуговуючого кооперативу «Жемчуг» [PERSON] від 30 серпня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] з 17.08.1988 року і по день смерті [INFO] ; [PERSON] з 19.11.1998 року і по день смерті [INFO] ; станом на час надання інформації у квартирі ніхто не зареєстрований (а.с.20, 21). На звернення позивача щодо подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] бабусі [PERSON] згідно статті 1261 ЦК України за правом представлення на частку померлого батька [PERSON] листом державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. №643/02-14 від 13 червня 2019 року повідомлено, що позивачем пропущений термін для прийняття спадщини, через що заяву про прийняття спадщини прийняти неможливо. [PERSON] роз`яснено право звернутися з позовом до суду про продовження терміну для прийняття спадщини згідно ч.3 ст.1272 ЦК України (а.с.22). Водночас, 14 січня 2012 року позивачу [PERSON] були видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне майно після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за №18), та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вищезазначеної квартири, що зареєстровано в реєстрі за №19 (а.с.23, 24, 25, 26). Разом із тим, у свідоцтві № [NUMBER] (спадкова справа №503/2007 рік) зазначено, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцями вказаного майна після смерті [PERSON] на 1/2 частки є його син [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та мати [PERSON] (місце проживання якої було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ). Свідоцтво про право на спадщину на ј частку квартири ще не видавалось (а.с.25). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Фактично позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем на нерухоме майно свого батька, посилаючись, зокрема, на неприйняття спадщини у розмірі 1/4 частки бабусею, яка померла після його смерті, та неможливість отримати у спадок вказане майно за правом представлення після її смерті. Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача, з огляду на таке. Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З пункту 3 глави 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як вбачається з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 року, вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам слід враховувати наступне. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові. Вказана відмова нотаріуса повинна бути виражена у письмовому вигляді у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Суд зазначає, що постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем [PERSON] суду не надано. Питання про поновлення строку для прийняття спадщини позивачем не ставиться. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; а ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Також поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» не є тотожними, адже законодавець розмежовує ці поняття та пов`язує з виникненням зазначених майнових прав різні наслідки. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, доказів про те, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину суду не надано. Однак, суд зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини, виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Набуття права власності в порядку спадкування регулюється окремими нормами. Крім того, згідно роз`яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.1. Інформаційного листа від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , у тому числі є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . За заявленими вимогами позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті своєї бабусі. Однак, посилаючись на заповіт, складений батьком, позивач не вказав, які ж в такому випадку підстави звернення до суду, та які перешкоди є у позивача в отриманні свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частки квартири, з огляду на те, що між сторонами за даною справою спір фактично відсутній, і як сам вказує позивач, у встановлений законом строк до нотаріальної контори не було подано заяву про прийняття спадщини за правом представлення після смерті [PERSON] . Отже, оскільки позивач на час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та баби [PERSON] , яка померла [INFO] , заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавав, а відтак з огляду на положення ч.1 ст.1266, ч.3 ст.1268 ЦК України не був позбавлений права в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на майно згідно правовстановлюючих документів, якби подав заяву про прийняття спадщини після своєї баби до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня її смерті. Разом з тим, такої заяви не подав, і пропустив строк для подання заяви до нотаріальної контори, і як встановлено з наданих доказів перешкод у зверненні до нотаріуса у позивача не було. Суду не надано даних про те, що спадкоємці за законом після смерті [PERSON] не прийняли спадщину, відмовились від прийняття спадщини або такі відсутні. Виходячи з наведеного, за наявності спадкоємців попередньої черги, у позивача не виникає право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки він є спадкоємцем четвертої черги права на спадкування за законом. Таким чином, [PERSON] безпідставно звернувся до суду без відмови нотаріуса в оформленні спадщини. Виходячи з наведеного, суд також зауважує, що позивач взагалі не підтвердив правовий статус майна, на яке просить визнати право власності в порядку спадкування. Частинами 1, 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту вказаної статті сутність спадкування за правом представлення полягає в тому, що, хоча деякі родичі спадкодавця (його онуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри) не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом, проте вони не усуваються повністю від спадкування і за певних умов набувають право спадкування. Спадкоємцями вони виступають, ніби «представляючи» більш близького родича спадкодавця, який на момент відкриття спадщини помер. Внуки (правнуки), прабаба, прадід, племінники спадкодавця, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку, яка б належала б їх відповідному родичу, якби він був живий. Тобто це батько чи мати, діб чи баба, брат чи сестра спадкодавця, дядько чи тітка спадкодавця, які повинні були б успадкувати, але померли до відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення відбувається за умови, що спадкодавець не залишив заповіту, в якому б визначалася доля спадкового майна. На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Спадкування за правом представлення визначається як особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, а не як самостійна підстава чи вид спадкування. Лише за наявності певних умов, спадкоємці за правом представлення можуть бути закликані до спадкування. По-перше, лише у разі смерті спадкоємця за законом до відкриття спадщини його нащадки закликаються до спадкування. По-друге, цей спадкоємець за свого життя не має бути усунений від права на спадкування в установленому законом порядку. По-третє, має бути відсутній заповіт або визнаний недійсним у судовому порядку. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини дає можливість дійти до висновку, що спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст.1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] , тому він може успадковувати майно спадкодавця лише за наявності підстав, передбачених ч.2 ст.1258 ЦК України, а такі підстави відсутні, оскільки суду не представлено доказів того, що відсутні спадкоємці інших черг, які не усунуті від права на спадкування, не відмовились від її прийняття і питання про зміну черговості одержання права на спадкування не може бути поставлено. На підставі зазначеного, відсутні підстави для визнання за позивачем права на спадкування за правом представлення за ст.1266 ЦК України. Враховуючи приписи ст.12 ЦПК України щодо принципу диспозитивності, виходячи з заявлених позовних вимог і підстав позову, зазначених у позовній заяві, і розглядаючи справу лише в межах заявлених вимог і підстав та за наданими доказами, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення заявленого позову і для визнання за позивачем права власності на вказане ним у позовній заяві майно (1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] ) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , оскільки це позивачем не доведено і при розгляді справи спростовано поданими доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed