Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 30 травня 2011 року між ним та [PERSON] був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн. на поточні потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 травня 2014 року. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим [PERSON] станом на 12 серпня 2015 року має заборгованість 33\~935,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4\~707,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 1496,78 грн., заборгованості по комісії за управління кредитом 1\~925,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 25\~806,60 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 33\~935,61 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідачка не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 30 травня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений договір банківського обслуговування №BL_ЖГ000038994. У п.1.2, 1.3 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти в національній валюті в сумі 10 000 грн., у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому. Кредит надається на поточні потреби. У п. 1.5, 1.6 договору вказано, що за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі 15%; за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управлінням кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, п.2.5 [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. У п.4.2, 4.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню, а також штраф. У п.2.7 кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарних днів. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. У строк, передбачений договором, [PERSON] кредит не повернула. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Перевіривши подані суду розрахунки, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4\~707,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 1496,78 грн., заборгованості по комісії за управління кредитом 1\~925грн. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що загальна сума пені в розмірі 25\~806,60 грн. нарахована позивачем за період з травня 2015 по серпень 2015 року. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до розяснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобовязань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи подані докази щодо завдання значних збитків, ступінь виконання кредитних зобовязань, дослідивши подані суду докази, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 4500 грн.. Таким чином, з відповідача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 12\~629,01 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач був звільнений від його сплати, тому судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави в розмірі 126,29 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved