Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим будинком № 31 по вул. Гайдара в м. Олександрії Кіровоградської області. Позов мотивує тим, що йому на праві власності належить будинок № 31 по вул. Гайдара в м. Олександрії Кіровоградської області. Відповідно до довідки про склад сімї № 329 від 03.08.2015 року, виданої головою квартального комітету, у спірному приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 07.10.2003 року там не зявляється, фактично проживає в іншому місці. Внаслідок реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, виникли проблеми з оформленням державної субсидії, зі сплатою надмірних комунальних послуг, що порушує права власника. У судове засідання позивач не зявився, але надав письмову заяву в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача та треті особи у судове засідання не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.10.1992 року, позивач придбав будинок № 31 по вул. Гайдара в м. Олександрії Кіровоградської області. Згідно довідки про склад сімї від 03.08.2015 року, виданої головою квартального комітету № 29, в будинку № 31 по вул. Гайдара в м. Олександрії, зареєстрована і відповідач [PERSON] Відповідно акту від 03.08.2015 року, складеному в присутності двох сусідів: [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає в [INFO] з 07.10.2003 року, і не має там ніякого майна. Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, права [PERSON] порушені, а перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні будинком. У звязку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, предявивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Частиною 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у [INFO] з 07.10.2003 року без поважних причин. Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, позовна вимога щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved