Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 10 квітня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір поставки товару. За умовами договору відповідач мав у строк до 29 квітня 2013 року виготовити та поставити дитячий комплекс відповідно до специфікації, яка є невідємною частиною даного договору. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу передоплату по договору в розмірі 4 000 грн. 00 коп. У порушення вимог договору відповідач не здійснив поставку дитячого комплексу у визначений договором строк. Лише у серпні 2014 року відповідач повернув позивачу 1 000 грн. 00 коп. сплаченої передоплати по договору, але договір при цьому не розривався. На час подачі позову до суду відповідач не виготовив та не поставив дитячий комплекс, решту коштів сплаченої передоплати по договору не повернув. Оскільки відповідач порушив зобовязання позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений аванс у розмірі 4 000 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп., пеню у розмірі 19 422 грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 480 грн. 35 коп., проценти за користування коштами у розмірі 153 грн. 21 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Однак, відповідач направив письмове клопотання про передачу справи за підсудністю, за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2014 року було відмовлено у задоволенні даного клопотання та справу залишено за підсудністю у Києво-Святошинському районному суді Київської області на підставі вимог ст. 110 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 10 квітня 2013 року між фізичною особою-підприємець [PERSON] (Постачальник) та громадянином України [PERSON] (Покупець) укладено договір поставки товару, за яким Постачальник зобовязується виготовити та поставити (передати) Покупцю товар, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених даним договором. Загальна кількість товару, що підлягає поставці, а також можливі види товару, асортимент, номенклатура та його ціна, строки поставки товару або графік поставки окремих його партій визначаються за згодою сторін у специфікації, яка є невідємною частиною даного договору. Відповідно до умов специфікації відповідач зобовязується поставити дитячий комплекс позивачу до 29 квітня 2013 року. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У п. 2.1. договору встановлено, що Постачальник поставляє Покупцю товар згідно із специфікацією протягом 30 календарних днів з дати здійснення авансової оплати покупцем. На виконання умов договору [PERSON] передав відповідачеві 4000 грн. 00 коп. у якості передоплати по договору, що підтверджується письмовим написом на специфікації. Відповідно до умов п. 5.1. договору, за порушення своїх зобовязань щодо виготовлення та/або доставки та/або монтажу товару у строк встановлений цим договором Постачальник несе відповідальність згідно чинного законодавства України включаючи законодавство щодо захисту прав споживачів. З пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що у строк до 29 квітня 2013 поставка дитячого майданчика не була здійснена. Не повернутими залишились кошти по передоплаті в розмірі 3 000 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений строк не виконав зобовязання щодо виготовлення та поставки товару, а саме дитячого майданчику, причини неможливості виконання суду не повідомив. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування коштів по передоплаті за договором у розмірі 4 000 грн. 00 коп. підлягають частково до задоволення, оскільки відповідачем був здійснений електронний переказ коштів позивачу у розмірі 1 000 грн. 00 коп. За ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У п. 5.1. договору поставки передбачено, що за порушення своїх зобовязань щодо виготовлення та/або доставки та/або монтажу товару у строк встановлений цим договором Постачальник несе відповідальність згідно чинного законодавства України включаючи законодавство щодо захисту прав споживачів. З поданої до суду розписки від 16 липня 2013 року встановлено, що відповідач зобов'язувався повернути кошти передоплати по договору та сплатити неустойку (пеню). При визначенні розміру неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Перевіривши подані суду докази, розрахунки, враховуючи, що основний розмір заборгованості становить 3 000 грн. 00 коп, відповідач заперечень суду не надав, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки та до стягнення підлягає сума в розмірі 1 000 грн. 00 коп. За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунки наданих позивачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення втрат від інфляції у розмірі 480 грн. 35 коп. за період з 01 травня 2013 року по 30 червня 2014 року та трьох відсотків річних у розмірі 153 грн. 21 коп за період з 29 квітня 2013 року по 07 серпня 2014 року. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди, яка виникла внаслідок недоліку продукції; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки позивачами не подано суду доказів того, що через неправомірні дії відповідача їм була заподіяна шкода, суд відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: partial