Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У січні 2015 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду із вищевказаним позовом, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які в наслідок неповнолітнього віку не можуть самостійно захищати свої права, а тому потребують захисту з боку органу опіки та піклування, в обґрунтування якого вказував на те, що діти постійно проживають, виховуються та перебувають на повному державному утриманні в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 3А. Мати дітей [PERSON] в шлюбі не перебувала, є матір'ю одинокою, реєстрація народження дітей [PERSON] та [PERSON] проведена відповідно до частини 1 ст. 135 СК України. Крім того, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців відповідачка [PERSON] засуджена до 3 років 1 місяця позбавлення волі та згідно довідки про звільнення і повідомлення Чорноморської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області відповідачка [PERSON] умовно-достроково була звільнена з місць позбавлення волі 20 листопада 2013 року. При цьому, вказував також на те, що неповнолітні під час відсутності матері перебували під піклуванням бабусі [PERSON], однак у в'язку із звільненням матері дітей з місць позбавлення волі, піклування над дітьми на підставі рядження Заставнівської районної державної адміністрації від 08.10.2014 року №241р було припинено. Однак, не зважаючи на своє звільнення, мати дітей не здійснює їх утримання та піклування, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, у зв'язку із чим діти перебувають на повному державному утриманні в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 3А. За весь час перебування дітей в даній установі відповідачка навідувала дітей тільки декілька разів, а також не зважаючи на неодноразові звернення до неї бабусі-піклувальника та працівників служби у справах дітей з приводу виховання та утримання дітей, відповідачка так і не приступила до виконання своїх батьківських обов'язків, фактично вихованням дітей не займається, матеріально не утримує, добровільно не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дівчат, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Крім того відповідачка схильна до зловживання алкогольними напоями, нездорового способу життя. Також зазначав, що відповідачка належним чином запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.11.2014 року в присутності представника комунального закладу «Чернівецької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №4», бабусі неповнолітніх [PERSON], де прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] - матері неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку із її ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Посилаючись на вказане, просив позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також уточнивши заявлені позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, позивач просив стягнути з відповідача на користь неповнолітніх дітей аліменти по 380 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення кожною дитиною повноліття. В судовому засіданні представник ВК Чернівецької міської ради позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, позов визнала в повному обсязі, а також підтвердила суду, що дійсно не займається вихованням та утриманням дітей й відповідно позбавлена можливості здійснювати за дочками належний догляд. Не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Представник третьої особи - комунального закладу «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» в судовому засіданні, ураховуючи виключно інтереси дітей та зважаючи на неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків по утриманню, догляду та вихованню дітей, вказав на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей та стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Представник прокуратури Першотравневого району м. Чернівці, яка вступила до участі у справі після відкриття провадження у справі, підтримала позов та вважала за доцільне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав відносного її дітей та стягнення з неї аліментів на утримання дочок. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, а також дослідивши письмові докази по справі, суд ураховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] постійно проживають, виховуються та перебувають на повному державному утриманні в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 3А (а.с. 6-7). Мати дітей [PERSON] в шлюбі не перебувала, є матір'ю одинокою, реєстрація народження дітей [PERSON] та [PERSON] проведена відповідно до частини 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-13). Крім того, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців мати дітей [PERSON] засуджена до 3 років 1 місяця позбавлення волі. При цьому, неповнолітні під час відсутності матері перебували під піклуванням бабусі [PERSON], однак у в'язку із звільненням матері дітей з місць позбавлення волі, піклування над дітьми на підставі рядження Заставнівської районної державної адміністрації від 08.10.2014 року №241р було припинено. Відповідно до довідки про звільнення та повідомлення Чорноморської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області [PERSON] 20.11.2013 року була умовно-достроково звільнена з місць позбавлення волі (а.с. 20). Однак, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, [PERSON], після звільнення дітей не утримує та не займається їх піклуванням й відповідно ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Крім того відповідачка схильна до зловживання алкогольними напоями, нездорового способу життя на спростування чого відповідачкою належних та допустимих доказів суду не надано. Також як встановлено судом, відповідачка запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до своїх двох дітей, які постійно проживають, виховуються та перебувають на повному державному утриманні в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 3А, з підстав того, що остання ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також [PERSON] не піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, після звільнення з місць позбавлення волі до виховання та утримання своїх дітей не приступила, діти продовжують перебувати на повному державному утриманні в комунальному закладі. Крім того, відповідачка схильна до зловживання спиртними напоями, не працює та не має постійного місця проживання й відповідно наявні усі підстави для позбавлення її батьківських прав. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, згідно із роз'ясненнями пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. В той же час, суди при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав в кожному конкретному випадку повинні звертати увагу на вимоги ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від здійснення своїх батьківських прав по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, не здійснює належного догляду за ними, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, а також не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення тощо. Крім того, як вбачається з витягу з рішення №97/3 від 14.02.2012 року неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування (а.с. 19). Таким чином, згідно наданих доказів судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] не здійснює належного догляду за своїми неповнолітніми дітьми, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення тощо й відповідно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема, відповідно до характеристик, наданих комунальним закладом «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» від 10 жовтня 2014 року, рівень розвитку пізнавальних можливостей [PERSON], 2000 року народження, середній. Сприймання звужене, ситуативне. Словниковий запас збіднений, переважає побутова тематика. Програмовий матеріал допоміжної школи засвоює на середньому рівні. Читає правильно, виразно, володіє прийомами усного та писемного рахунку в межах 10000. Інструкції вчителів розуміє, але уникає їх виконання. Навики самообслуговування сформовані, але ліниться їх виконувати. До фізичної праці береться неохоче і не завжди доводить її до кінця. Своєю неадекватною поведінкою створює в класі психологічно напружену атмосферу. Відносини з ровесниками мають корисливу мету. Дратівлива, плаксиво-істерична, демонстративна, симулянтка, хитра, комунікабельна, легко присвоюється до нових умов. Вихованням дитини займається опікун-бабуся, [PERSON], яка часто її забирає на вихідні та канікули додому. Матір після виходу з місць позбавлення волі жодної допомоги не надавала, за весь період перебування дитини в школі, мати тричі її провідувала (а.с.8). [PERSON], [INFO] навчається в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» з 31.08.2008 року. Її фізичний розвиток відповідає віку, рівень розвитку пізнавальних можливостей достатній, пам'ять механічна, об'ємна,мислення конкретно-образне, сприймання поверхневе. Програмовий матеріал допоміжної школи засвоїла на високому рівні. Мовлення чітке, виразне, переважає побутова тематика. Читає правильно, виразно, свідомо. Навички самообслуговування сформовані, у суспільній праці ініціативна. Посильну віку та здоров'ю роботу виконує якісно і сумлінно, слідкує за зовнішнім виглядом. За характером спокійна, врівноважена, вимоглива до себе. Орієнтується в навколишньому середовищі та часі. Вихованням дитини займається опікун-бабуся, [PERSON], яка часто її забирає на вихідні та канікули додому. Матір після виходу з місць позбавлення волі жодної допомоги не надавала, за весь період перебування дитини в школі, мати тричі її провідувала (а.с.9). Тому, враховуючи вищевикладене, питання позбавлення [PERSON]. батьківських прав було розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулася 17.11.2014 року, на якій вирішено надати висновок щодо доцільності позбавлення її батьківських прав (а.с. 26-27). При цьому, суд приймає даний висновок до уваги як належний та допустимий доказ з огляду на те, що при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення [PERSON]. батьківських прав у відношенні до її неповнолітніх дітей, органом опіки та піклування були детально проаналізовані усі обставини даної справи та відношення відповідачки до виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи діти проживають, виховуються та перебувають на повному державному утриманні в комунальному закладі «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №4» за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 3А, а їх мати [PERSON]. батьківських обов'язків не виконує, не займається їх вихованням, не цікавляться здоров'ям та навчанням, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення її від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», що також не заперечувалось відповідачкою у судовому засіданні. До того ж відповідачкою не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного та на підтвердження належного виконання нею своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітніх дітей. За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли свого повного підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON]. умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та розвитком дітей, їх лікуванням тощо, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. При цьому, судом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав також враховується й наданий 27.11.2014 року висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. по відношенню до її дітей. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З приводу заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, а також враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшовши висновку про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов'язків, ураховуючи матеріальне становище відповідача, відсутність постійного заробітку, а також обов'язок здійснювати утримання дітей та згоду відповідачки на сплату аліментів на утримання дітей, вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі по 380 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення кожною з дочок повноліття, починаючи з 19 січня 2015 року, допустивши рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах місячної суми платежу. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved