Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що вона [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 29 квітня 2015 року зареєструвала шлюб із відповідачем у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 301. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через різні інтереси, погляди на життя, на права та обов`язки подружжя, через що виникали суперечки, сварки, які призвели до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини припинились з березня 2020 року і з цього часу вони не ведуть спільне господарство і шлюб існує формально. Позивачка зазначає, що примирення і збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливо, оскільки це буде суперечити її інтересам. Спору щодо поділу спільного сумісного майна не має. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Позивачка просила суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 квітня 2015 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 301; залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Копію ухвали про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі [PERSON] отримала 12 жовтня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Копію ухвали про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із копіями доданих до неї документів [PERSON] отримав 22 жовтня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій останній просить справу розглядати без його участі, зазначає, що позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 301, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (повторне від 13 грудня 2017 року). Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області (повторне від 07 липня 2020 року). З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Малолітня дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою. Відповідач в письмовій заяві не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачкою судові витрати підтверджується квитанцією № 0979 від 11 серпня 2020 року про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved