Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У січні 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 929,15 грн. Позов мотивований тим, що 21 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу кредит в формі кредитної лінії з лімітом у 3 000 грн. з оплатою в розмірі 29,90 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії кредитної картки. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, станом на 29 листопада 2013 року утворилася заборгованість в сумі 6 929,15 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася; в позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася; подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положеннями частини 2 статті 197 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір № 002-11126-210308, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу кредит в формі кредитної лінії з лімітом у 3 000 грн. з оплатою в розмірі 29,90 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії кредитної картки (а.с. 5 - 9), які не були своєчасно - щомісяця, відповідно до умов договору - повернені відповідачем; станом на 29 листопада 2014 року утворилася заборгованість, яка складається з 6 929,15 грн., які були взяті відповідачем в кредит (а.с. 13 - 14). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Положенням статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виходячи з викладеного, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено 229,40 грн. судового збору, а позов підлягає задоволенню, судові витрати у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, на підставі статей 526, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved