Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третя особа – [PERSON] управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстроване в реєстрі під № 5-988 позивачу належить квартира [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] була зареєстрована в квартирі, однак в квартиру не вселялася, не мешкає в ній без поважних причин, її речі в квартирі відсутні. Оскільки реєстрація останньої перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні його власністю, позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з’явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров’я» № 82 (1575) від 23.10.2014 повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв’язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11 липня 2009 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під № 5-988 (а.с.8). [PERSON] залишається зареєстрована в квартира [INFO], однак з 2009 року не мешкає в ній без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими документами та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, у зв’язку з чим він звернувся до суду. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин, а тому є такою, що втратила право користування квартирою №8 в будинку №17 по вулиці Аржанова в місті Днепропетровську, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат, пов’язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик в розмірі 250 грн. а всього 493 грн. 60 коп.

Outcome: approved