Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 17 серпня 2009 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої в м.Маріуполі по вул.Брестській, 37-а, яка належала батьку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку та 23/100 частини житлового будинку, розташованого в м.Маріуполі по вул.Брестській, 37-а, який належав батькові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 серпня 1993 року. При житті його батько 10 лютого 2004 року склав заповіт, відповідно до якого заповідав все майно дружині [PERSON], однак остання спадщину не прийняла, в звязку з чим, позивачка зверталась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 17 липня 2012 року за нею було визнано право власності на 23/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі та земельну ділянку, площею 0,0812 га, розташовану в м.Маріуполі по вул.Брестській, 37-а. 25 жовтня 2012 року померла [PERSON]. В теперішній час позивачці стало відомо, що інші 77/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі належали батькові на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №103 від 01 квітня 1964 року. Таким чином, позивачка через відсутність правовстановлюючого документу на 77/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі не могла оформити свої спадкові права. Просила визнати за нею право власності на 77/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 17 серпня 2009 року. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] не має. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із свідоцтвом про народження серії VІ-УР №211090, виданим 12 травня 1964 року Іллічівським відділом РАЦСу м.Маріуполя вбачається, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №813. В матеріалах справи мається заповіт від 10 лютого 2004 року, відповідно до якого [PERSON] заповідав [PERSON] усе своє майно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО №405372, виданого 18 серпня 2009 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер 17 серпня 2009 року, актовий запис №1058. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО №657392, виданого 26 жовтня 2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла - 25 жовтня 2012 року, актовий запис №1328. Судом встановлено, що [PERSON] спадщину після чоловіка [PERSON] не прийняла, а рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 17 липня 2012 року за [PERSON] було визнано право власності на 23/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі та земельну ділянку, площею 0,0812 га, розташовану в м.Маріуполі по вул.Брестській, 37-а в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Разом з цим, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №103 від 01 квітня 1964 року батькові позивачки належало ціле домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі, а 23/100 частини цього домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 серпня 1993 року. Таким чином, через відсутність правовстановлюючого документу позивачка була позбавлена можливості оформити свої спадкові права на 77/100 частини домоволодіння №37-а по вул.Брестській в м.Маріуполі. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved