Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

у серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 188 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930043, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930044. яка розташована за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930017, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2012 року, яке набрало законної сили, його позов задоволено частково та виділено йому в натурі нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 188 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930043, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930044, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930017, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Однак, зареєструвати свої права на нерухоме майно він не може, оскільки суд не вказав про перехід права власності на це майно. За результатами розгляду його заяв про ухвалення додаткового рішення суду та роз'яснення рішення суду від 18 травня 2012 року, в яких він просив визнати за ним право власності на виділене йому майно, Вишгородським районним судом Київської області були прийняті рішення про відмову у їх задоволенні. В судовому засіданні позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн., решту позовних вимог підтримав та просив про їх задоволення із ви4клдаених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2012 року, яке набрало законної сили, [PERSON] виділено в натурі нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 188 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930043, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930044, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930017, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-88). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області від 10 листопада 2014 року № 17070835 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3221881400:29:093:0043, розташовану за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що для проведення державної реєстрації необхідно визнати право власності на виділений в натурі об'єкт нерухомого майна або відповідно до чинного законодавства виділити об'єкт в натурі (а.с. 47). 28 травня 2014 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Відділ архітектури та містобудування житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Вишгородської РДА, КП «Вишгородське БТІ» про поділ спільного сумісного майна, щодо визнання за ним права власності на виділене йому нерухоме майно - відмовлено (а.с. 63). Крім того, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 липня 2014 року [PERSON] також було відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду, в якій останній просив роз'яснити рішення щодо переходу права власності [PERSON] на виділене йому майно (а.с. 65). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частини 1 та 2 статті 318 ЦК України зазначають, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2012 року, яке набрало законної сили, завершено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Відділ архітектури та містобудування житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Вишгородської РДА, КП «Вишгородське БТІ» про поділ спільного сумісного майна, позивачеві було виділено майно, на яке він просив визнати право власності у позові, що перебуває на розгляді у суді. Як за первинним позовом так і за зустрічним позовом, які вирішені судовим рішенням 18 травня 2012 року, мова йшлася про майно, набуте під час шлюбу та на яке поширювався режим спільної сумісної власності подружжя, так як воно було набуте під час перебування сторонами по справі під час шлюбу та прийнято рішення про його розподіл. Частину такого майна було виділено [PERSON], а саме: садовий будинок загальною площею 188 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930043, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930044, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, загальною площею 0,12 га., кадастровий номер 3221881400290930017, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням від 10 листопада 2014 року, державний реєстратор відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень щодо майна, яке виділено [PERSON] рішенням суду від 18 травня 2012 року у зв'язку із тим, що судовим рішенням не визнано право власності на таке майно за [PERSON] Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 61 ЦПК України врегульовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, судом зазначається, що при наявності рішення суду, яким позивачеві, [PERSON], виділено частину майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, однак, воно за ним не зареєстроване у встановленому законом порядку. Таким чином, належність такого майна позивачеві ставиться під сумнів. Тому, суд приходить до висновку про потребу захисту прав позивача з боку держави шляхом ухвалення рішення про задоволення його позову.

Outcome: approved