Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У січні2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» (далі по тексту - ТОВ «АВТ Баварія Київ», відповідач), яким просив суд визнати трудовий договір укладеним безстроково, скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 16 травня 2017 року він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду майстра відділу сервісу на умовах строкового трудового договору, який чотири рази переукладався, останній раз 22 березня 2019 року. За умовами останнього договору він продовжував працювати на посаді технолога відділу сервісу, строк дії трудового договору до 31 грудня 2019 року. 2 січня 2020 року по виходу на роботу йому було повідомлено про його звільнення з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Позивач вважає своє звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України здійсненим без законної на те підстави, а свої права порушеними. Оскільки переукладення трудових договорів надає підстави вважати, що трудовий договір укладається на невизначений строк (безстроковий), а тому у відповідача не було законних підстав звільняти його у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати трудовий договір, укладений ним з відповідачем 15 травня 2017 року та який набув чинності 16 травня 2017 року, укладеним безстроково, скасувати наказ № 188-к від 31 грудня 2019 року, поновити його на роботі у ТОВ «АВТ Баварія Київ» на посаді технолога відділу сервісу на умовах безстрокового трудового договору, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2020 року в справі за вказаним позовом було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У березні 2020 року до суду представник відповідача ТОВ «АВТ Баварія Київ» подала клопотання про закриття провадження у справі, вказуючи на те, що наказом від 26.02.2020 року №29-К «Про поновлення на роботі» скасовано наказ від 31.12.2019 року №188-к «Про звільнення з роботи» та поновлено [PERSON] на посаді технолога відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ» з 01.01.2020 року. Вказаний наказ було направлено позивачу 26.02.2020 поштовим зв`язком (цінним листом з описом вкладення), також про поновлення позивача на роботі його було повідомлено 26.02.2020 у телефонному режимі та 27.02.2020 електронною поштою на електронну адресу. Також у зв`язку з поновленням на роботі позивачу було нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 по 01.03.2020 включно в розмірі 91 373,35 грн. Вказана сума перерахована відповідачем на зарплатну картку позивача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року у цивільній справі № 753/2025/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «АВТ Баварія Київ» про визнання трудового договору укладеним безстроково, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Постановою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «АВТ Баварія Київ» про визнання трудового договору укладеним безстроково, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, передано для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва. Підставою для скасування ухвали про закриття провадження у справі став висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачем заявлялись вимоги про визнання Трудового договору безстроковим, а зі змісту наказу від 26.02.2020 №29-к «Про поновлення на роботі» не можна зробити беззаперечного висновку про те, на яких умовах Позивача було поновлено на роботі на попередній посаді, а тому немає підстав вважати, що між сторонами залишилось неврегульованих питань або сторонами врегульовані всі спірні питання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2020 року прийнято до провадження вказану цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. 07.12.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено у повному обсязі з огляду на їх необґрунтованість, незаконність та недоведеність. Також вказує на те, що з метою врегулювання вказаного спору в позасудовому порядку, відповідачем було видано Наказ від 26.02.2020 №29-к «Про поновлення на роботі», яким скасовано Наказ від 31.12.2019р. №188-к «Про звільнення з роботи», та поновлено позивача на посаді технолога відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ» з 01.01.2020. При цьому, з огляду на те, що в Наказі від 26.02.2020 №29-к не вказано строк закінчення трудових відносин, то, відповідно, позивача було поновлено на умовах безстрокового трудового договору. При цьому, відповідач вважає, що оскільки трудовий договір із позивачем, строк закінчення якого пов`язано з певної датою припинено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (тобто, у зв`язку із закінченням строку трудового договору), таке припинення є правомірним і повністю відповідає змісту трудових відносин та чинному законодавству України, а, отже, звільнення позивача було проведено у відповідності з вимогами трудового законодавства. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 15.05.2017 р. позивач був прийнятий на посаду майстра відділу сервісу з 16.05.2017 р. по 31.12.2017 р. з посадовим окладом згідно штатного розкладу в порядку переведення з ТОВ «АВТ Баварія». Підставою прийняття на роботу вказано заяву [PERSON] від 15.05.2017 р. 15.05.2017 р. між позивачем і ТОВ «АВТ Баварія Київ» було укладено трудовий договір від 15.05.2017 р. на термін, починаючи з 16 травня 2017 р. по 31 грудня 2017 р. (далі - Трудовий договір). Договором від 01.01.2018 р. про внесення змін до Трудового договору, беручи до уваги інтереси та побажання Працівника, сторони погодили, що цей Договір є строковими і укладеним на термін, починаючи з 01 січня 2018 р. по 31.12.2018 р. Договором від 01.01.2019 р. про внесення змін до Трудового договору, беручи до уваги інтереси та побажання Працівника, сторони погодили, що цей Договір є строковими і укладеним на термін, починаючи з 01 січня 2019 р. по 31.12.2019 р. 22.03.2019 р. між позивачем і ТОВ «АВТ Баварія Київ» було укладено Договір про внесення змін до трудового договору від 15.05.2017 р., яким сторони визначили термін договору, починаючи з 22 березня 2019 р. по 31 грудня 2019 р., а також визначили, що працівник приймається на роботу на посаду технолога відділу сервісу. Наказом ТОВ «АВТ Баварія Київ» №188-к від 31.12.2019р. звільнено позивача з посади технолога відділу сервісу з 31.12.2019 р. на підставі закінчення строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. З вказаним наказом позивача було ознайомлено 02.01.2020 р. Наказом від 26.02.2020 № 29-к «Про поновлення на роботі» ТОВ «АВТ Баварія Київ» скасовано Наказ від 31.12.2019р. № 188-к «Про звільнення з роботи» та поновлено позивача на посаді технолога відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ» з 01.01.2020. Вказаний наказ було направлено позивачу 26.02.2020 поштою цінним листом з описом вкладення на його адресу за місцем реєстрації з повідомленням про необхідність приступити до виконання своїх трудових обов`язків з 02.03.2020 р. Про поновлення на роботі позивача також було повідомлено відповідачем 26.02.2020 під час розмови в телефонному режимі, що зафіксовано в акті від 26.02.2021, та 27.02.2020 електронною поштою на електронну адресу Позивача: [INFO] . В зв`язку з поновленням позивача на роботі йому також було нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 по 01.03.2020 включно в розмірі 91 373,35 грн. Вказана сума перерахована на зарплатну картку позивача, що підтверджується випискою по його картковому рахунку. Отримання вказаної суми позивачем не заперечується. Відповідно до ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. У даній справі обґрунтування позовної заяви зводяться до протиправного звільнення позивача з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України, визнання трудового договору укладеного безстроково, незаконності наказу про звільнення, вимоги про його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, безпосереднім предметом спору є сам наказ № 188-к від 31.12.2019 «Про звільнення з роботи», поновлення на роботі у відповідача та стягнення з нього середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Матеріалами справи підтверджується, що на момент розгляду даної справи оскаржуваний Наказ від 31.12.2019р. №188-к «Про звільнення з роботи» скасовано відповідачем, позивача поновлено на роботі та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 по 01.03.2020 включно в розмірі 91 373,35 грн., а відтак, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що всі вимоги позивача задоволено, права його поновлено і на даний момент відсутні підстави вважати їх порушеними або оспорюваними. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем неодноразово різними шляхами (поштовим відправленням, телефоном, електронною поштою) було повідомлено позивача про поновлення його на роботі та необхідності приступити до виконання своїх трудових обов`язків. Наказ про поновлення направлявся позивачу також з клопотанням про закриття провадження у справі від 04.03.2020 р., а також листом від 18.03.2020 вих. №050. Вся кореспонденція направлялась на адресу позивача (зареєстроване місце проживання) рекомендованими листами. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку відповідача (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 18 березня 2021 року в справі № 911/3142/19). Отже, доводи позивача про неповідомлення його про скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі спростовуються наведеними мотивами. При цьому, зі змісту наказу про поновлення вбачається, що позивача було поновлено на посаді технолога відділу сервісу відповідача з 01.01.2020 без зазначення дати закінчення трудових відносин, а тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що поновлення позивача на роботі відбулось саме на умовах безстрокового трудового договору. Щодо законності звільнення позивача у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Верховним Судом в постанові від 16 листопада 2020 року, справа № 753/5107/18, сформульовано правовий висновок, згідно якого припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку з закінченням строку. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що строковий трудовий договір (контракт) вважається таким, що укладений на невизначений строк, за наявності наступних умов: після закінчення строку трудового договору трудові відносини мають тривати; жодна зі сторін не повинна вимагати їх припинення; у випадку одноразового чи неодноразового переукладення з працівником строкового договору мають бути відсутні перешкоди, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України. Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Укладений з позивачем 15 травня 2017 року Трудовий договір, був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства. Підписання позивачем 15 травня 2017 року трудового договору вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у Трудовому договорі. Крім того, безпосередньо, в заяві від 15.05.2017 р. про прийняття позивача на роботу, він просив прийняти його на посаду саме на певний строк. Протягом дії Трудового договору позивач не оскаржував його умов з підстав порушення його трудових прав, не просив визнати недійсним Трудовий договір або окремі його пункти та не ініціював внесення змін та доповнень до положень Трудового договору, що свідчить про погодження Позивача з умовами цього договору, зокрема в частині його строковості. Також позивачем не надано доказів того, що Трудовий договір він підписував під тиском посадових осіб відповідача або його волевиявлення на момент укладання цього договору не відповідала його внутрішній волі або що він не усвідомлював значення умов договору. Отже, судом не встановлено будь-яких порушень під час звільнення позивача 31.12.2019 р., звільнення позивача відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України є таким, що відповідає вимогам закону, а відтак вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed