Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2007 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1997. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Подружнє життя із відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, несумісність характерів, втрату взаєморозуміння та поваги, що призвело до частих сварок та конфліктів. Все це негативно впливає на моральний та емоційний стан позивача та дитини. На даний час сторони проживають разом, однак шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Тривалий час кожен з подружжя живе самостійним життям. Фактично сім`я припинила своє існування, шлюб носить формальний характер. Ухвалою від 24.06.2019 суд зупиняв провадження у справі у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення. Ухвалою від 24.09.2019 провадження у справі відновлене. Позивач подала письмову заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи у її відсутність. У заяві позивач вказала, що за час, наданий судом для примирення, вона остаточно впевнилась, що між нею та відповідачем зникли почуття взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. Зі сторони відповідача не було вчинено жодних активних дій чи спроб для примирення. 23.09.2019 відповідач подав письмову заяву про відкладення розгляду справи. Однак зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні суду майже дев`ять місяців, а причини неявки відповідача розцінюються як неповажними, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2007 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1997. У подружжя [INFO] народився син [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що тривалий час шлюб існує формально: сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Враховуючи заперечення відповідача проти позову та наявність у подружжя малолітньої дитини, суд надавав сторонам строк для примирення, проте впродовж цього строку відновлення їх шлюбно-сімейних відносин не відбулося, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на встановлені обставини суд дійшов до переконання, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини сторін, оскільки сварки батьків негативним чином впливають на його психологічний стан. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved