Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі ордеру № 82 від 04 червня 2002 року йому надано право на вселення в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. 07 липня 2012 року одружився з відповідачем, після чого з його згоди відповідача зареєстровано у спірній квартирі. В березні 2014 року відношення між позивачем та відповідачем фактично припинилися, відповідач забрала свої речі, виїхала з квартири та не проживає у ній, витрат на утримання квартири не несе, залишаючись зареєстрованою за адресою житлового приміщення, спілкування з позивачем не підтримує. Квартира залишається в житловому фонді держави. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування означеною квартирою. Позивач надав суду заяву згідно якої просив розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник третьої особи у справі в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у відповідності до якої просить проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечив. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 82 від 04 червня 2002 року, виданого Начальником Гвардійської КЕЧ району, [PERSON] надано право на вселення в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. З довідки ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 10 серпня 2016 року вбачається, що з 30 вересня 2013 року у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровано відповідача у справі. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 червня 2016 року вбачається факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до довідки Будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району № 83, станом на 13 липня 2016 року, у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з акту комісії у складі головного інженера БУ № 1 [PERSON], техніка [PERSON], бухгалтера [PERSON], складеного в присутності депутата Гвардійської селищної ради Соболь А.В., мешканців квартир [ADDRESS], [PERSON] з 2014 року, в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] не проживає, фактично мешкаючи за іншою адресою. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає понад шість місяців, а лише зареєстрована в ній. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання - наявні підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивач сплатив при зверненні до суду судовий збір в розмірі 551,20 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved