Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Після її смерті спадкова справа не заводилась, за відсутності заяв від спадкоємців. Спадкоємцем майна померлої, який фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, є її син [PERSON], котрий на час смерті проживав із спадкодавцем, проте за життя не оформив своїх спадкових прав. [INFO] року [PERSON] помер. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого двоюрідного дідуся [PERSON] [PERSON] звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що неможливо на підставі наданих документів встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої матері [PERSON] та відсутністю документу, що посвідчує право власності померлого на житловий будинок. В зв'язку з чим, позивач просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], після смерті [INFO] року [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на вищевказаний будинок, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] Ухвалою суду від 04.09.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 28.09.2018 року справу було призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Позивач зазначила, що [PERSON] є її двоюрідним дідусем. Бабуся [PERSON] та батько померли. У [PERSON] було троє дітей, котрі, окрім [PERSON], проживали окремо. Останній не мав родини, до своєї смерті проживав один в будинку по [ADDRESS]. [PERSON] є племінницею [PERSON], прав на спадщину не заявляла, оскільки також не має родини. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи № 431, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.09.1953 року, матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с.9). Згідно із поновленим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.12.1950 року, матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва про право приватної власності на домогосподарство в 1946/47 роках №312 вбачається, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS] котрий згідно із рішенням Бериславської міської ради від 27.12.1968 року перенумеровано у будинок [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності і значиться по реєстраційній книзі. Свідоцтво видане на підставі акту показів свідків від 19.03.1947 року (а.с.14). Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00020412399 від 21.06.2018 року, матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №78 від 22.05.1951 року (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02.12.1953 року, [PERSON] [INFO] року зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.21). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.05.1974 року вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с.11). Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2018 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №73 (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.09.1995 року, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №186 (а.с.7). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2004 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №5 (а.с.6). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2015 року, що [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №43 (а.с.8). За адресною карткою в [ADDRESS], [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 08.06.1980 року по 17.06.2015 року (а.с.15). Відповідно до довідки №284 від 13.07.2015 року КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР, право власності на нерухоме майно розташоване за адресою [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на домобудівлю (а.с.17). Згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] 18.06.2016 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.20). З відповіді нотаріуса від 31.05.2018 року вбачається, що за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа №150/2015 до майна померлого [INFO] року [PERSON], що на час смерті проживав за адресою [ADDRESS]. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходили. У зв'язку з неможливістю за наданими документами встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [INFO] року матері [PERSON], якій належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], та відсутністю правовстановлюючого документу на даний будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.16). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає неподалік від будинку по [ADDRESS] та знайома із [PERSON] з дитинства. Після війни вони навчалися в одному класі. [PERSON] усе життя проживав у даному будинку із матір'ю, його батько помер дуже давно. На час смерті матері [PERSON], [PERSON] проживав із нею один, інші діти жили окремо. [PERSON] займався її похованням та залишився проживати в будинку до своєї смерті. Він не мав ані жінки, ані дітей, деякий час співмешкав із якоюсь жінкою, проте через кілька місяців та пішла. На даний час будинок вже рунується, оскільки там ніхто не живе. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року. [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, згідно із п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася [INFO] року, спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. За статтею 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно із ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За нормами ч.1 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Згідно із п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Судом встановлено, що [PERSON], як син померлої [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із заявою до нотаріальної контори не звернувся, проте прийняв спадщину, що відкрилась після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, оскільки на час відкриття спадщини та до своєї смерті проживав в [ADDRESS], що підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], а згодом був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відповідної адресною карткою. [INFO] року [PERSON] помер, за життя не здійснивши оформлення прийнятого ним у спадщину після померлої матері майна та не склавши заповіту. За нормами ст. 1216 ЦК України, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Нормами статті 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення, що передбачає успадкування онуками, правнуками спадкодавця тієї частки спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] та, відповідно, двоюрідною онукою [PERSON], отже має право на спадкування після останнього за правом представлення в порядку ст.1266 ЦК України та заявила про прийняття нею спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. Відповідач по справі [PERSON] є племінницею померлого [PERSON], та відповідно, також має право на спадкування за законом, проте із відповідною заявою до нотаріальної контори не звернулася, отже не заявила своїх спадкових прав. Інші спадкоємці після померлого [PERSON] відсутні. Зважаючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а також не оформлення померлим [PERSON] за життя своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], видача свідоцтва про право на спадщину є неможливим, у зв'язку з чим позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03. 2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). За встановлених обставин, зважаючи на те, що судом встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [INFO] року матері [PERSON], внаслідок чого [PERSON] у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], проте за життя не встиг оформити своє право власності, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємицею за законом після померлого [INFO] року [PERSON], у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved