overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 17 жовтня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 500 грн. зі сплатою процентів у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 11 серпня 2016 року відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість за кредитним договором становить 12955,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом 485,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 8477,03 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2900, 00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 593,10 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12955,13 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 жовтня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 500 грн. зі сплатою процентів у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 11 серпня 2016 року відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість за кредитним договором становить 12955,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом 485,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 8477,03 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2900, 00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 593,10 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 22 травня 2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за договором, відповідач станом на 31 липня 2016 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 34502,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом 3740,46 грн.; заборгованість по процентам 25510,39 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3132, 16 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1619,15 грн. Загальна сума заборгованості становить 34502,16 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34502,16 грн. У судове засідання позивач свого представника не направив, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи 22 травня 2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за договором, відповідач станом на 31 липня 2016 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 34502,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом 3740,46 грн.; заборгованість по процентам 25510,39 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3132, 16 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1619,15 грн. Загальна сума заборгованості становить 34502,16 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 30.07.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що на протязі останнього року сумісного проживання склалися неприязні відносини, які пов'язані з відсутністю взаємоповаги, взаємного порозуміння, в зв'язку з чим в сім`ї постійно виникали сварки, тому щоб не ускладнювати надалі стосунки вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 30.07.2009 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 108 (а.с.3). Від спільного життя подружжя має сина [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі, зареєстрованому 24 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 656, між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею, з відповідачем вона не проживає з березня 2016 року, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено, просить розірвати шлюб. Позивач повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 23), в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, судові витрати просить віднести на її рахунок (а.с.26). Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, до судового засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, клопотань не надходило (а.с. 20). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебуває з відповідачем в шлюбі, що зареєстрований 24 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 656, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач з відповідачем з березня 2016 року не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство. Відповідач проживає окремо. Причиною розірвання шлюбу є взаємне непорозуміння подружжя. Спір щодо розподілу спільного майна між сторонами відсутній. Розірвання шлюбно-сімейних стосунків пройшло належне випробування часом, шлюб відновити неможливо. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Так, позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу відповідно до ст.110 СК України. Тому суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, встановив, що при таких стосунках між подружжям подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим позов слід задовольнити. За заявою позивача судові витрати понести на її рахунок (а.с. 23). Відповідно до ст.ст. 105, 110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 07.10.1995 року. Від шлюбу у них є двоє дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що через часті суперечки фактично шлюбні стосунки між ними припинені, кожен із них має різні погляди на життя. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.09.2003 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] Також зі змісту позовної заяви установлено, що від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, подружніх стосунків не підтримують, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 17 грудня 2005 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, за актовим записом № 2076 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між пози нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Примирення між нею та відповідачем неможливо. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з 13 липня 2013 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, та сумісне проживання фактично припинено. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позов визнає. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 2005 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, за актовим записом № 2076 (а.с. 7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з 13 липня 2013 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також, позивач просить у рішенні про розірвання шлюбу зазначити, що все майно набуте дружиною чи чоловіком після 13 липня 2013 року (дата фактичного розірвання шлюбу), а також особисті майнові зобов'язання, не вважаються набутим у шлюбі. Проте цю вимогу в позовній заяві не обґрунтовує та не надає ніяких доказів, тому в цій частині позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 03.06.2014 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2014 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітньої доньки сторін [PERSON] суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 13.10.2007 року, від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак відповідач відмовляється це зрозуміти та прийняти. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 06.09. та 26.11.2016 року, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved