Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У січні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» звернулось до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 05.02.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 6400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі не згоди з Правилами або Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Відповідач порушив умови договору, в звязку з чим у нього станом на 30.11.2015 року виникла заборгованість в сумі 11513,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 6262,85 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3739,85 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 486,62 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 524,47 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 11513,79 грн. та 1378 грн. 00 коп. судових витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. У своїх запереченнях вказували на те, що відповідач дійсно уклав з позивачем кредитний договір, але кошти, в сумі 6262,85 гривень він не отримував, зазначав, що 17 березня 2015 року спілкувався по власному мобільному телефону з невідомою особою, після чого на його мобільний телефон надійшло СМС повідомлення про здійснення банківських операцій, після яких залишок на його кредитній картці становив 6262 гривні 85 копійок, після повідомлення відповідач звернувся на наступний день 18 березня 2015 року до міліції із заявою про вчинення злочину та заблокував кредитну картку, зазначав, що із наданої роздруківки йому стало відому, що 17 березня щодо його рахунку відбулося дві банківські операції, а саме: 1) «покупка квазиналичных» на суму 278,42 гривні; 2) переказ із картки на суму 5762 гривні. Позивач зазначав, що неодноразово звертався до адміністрації банку з проханням розібратися в даному питанні, але отримував лише стандартні відповіді. Досудове розслідування щодо його звернення в міліцію на час розгляду справи в суді не завершено. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 05.02.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі не згоди з Правилами або Тарифами банку, які викладені на банківському сайті позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість (а.с. 5-31). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого він має прострочену заборгованість станом на 30.11.2015 року. При визначенні розміру заборгованості суд керується наданим розрахунком банку про розмір заборгованості (а.с. 4), а також відомостями, які зазначені представником банку у своїх додаткових поясненнях, в яких він зазначає, що банком визнається той факт, що покупка «квази-наличных», яка здійснена відповідачем 17 березня 2015 року не входить в тіло кредиту, так як оспорювана відповідачем сума 278,42 гривні повернута на картрахунок відповідача 27 червня 2015 року (а.с. 91 зворотній бік), з огляду на що, заборгованість за кредитом складає 5992,17 гривні. Заборгованість по процентам за користування кредитом складає суму 3578,21 гривень (розраховується, як процентне співвідношення, з урахуванням зменшення тіла кредиту з 6262,85 грн. до 5992,17 грн., що складає 95,68 %, а тому зазначена сума заборгованості по процентам за користування кредитом, яка у розрахунку заборгованості надана позивачем (а.с. 4) зменшується до 95,68 %, що складає 3578,21 гривень). Сума заборгованості за пенею та комісією в сумі 486,62 грн. Позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 524,47 грн. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 1.1.5.25, 2.1.1.12.6.1. Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обов'язковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Загальна сума заборгованості визначена судом складає суму 10057,00 (десять тисяч пятдесят сім) гривень 00 копійок. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що внаслідок злочину дані кошти у нього були викрадені невідомими особами. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, тільки вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, наявність досудового розслідування щодо кримінального провадження за заявою позивача щодо вчинення по відношенню до нього злочину (шахрайства), не позбавляє відповідача обовязку доводити відсутність своєї вини при здійсненні вказаних вище банківських операцій, крім того відповідно до ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Здійснений же відповідачем переказ 17 березня 2015 року на загальну суму 5992,17 грн. був проведений за схемою надсилання на мобільний телефон відповідача [PERSON], який був відомий тільки відповідачу, і який для завершення операції повинен був введений у відповідному рядку використовуваного сервісу. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 10057,00 грн., тобто 87,35 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1203,65 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial