Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 01.12.2004 року він є власником 21/50 частини будинку [ADDRESS] . Також у вищезазначеному житловому будинку зареєстровані його колишня дружина відповідачка [PERSON] та спільні діти. З 2018 року відповідачка проживає в іншому місці, та з цього часу жодного разу не з`явилась до спірного будинку. У добровільному порядку знятися з реєстрації [PERSON] не бажає, при цьому комунальні послуги не сплачує, в утриманні будинку участі не приймає, власних речей у будинку не зберігає. Натомість, наявна реєстрація відповідачки призводить до додаткових матеріальних витрат по комунальному обслуговуванню будинку, які несе позивач. У зв`язку із чим просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його присутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини житлового будинку № 1-5955 від 01 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В., [PERSON] на праві приватної власності належить 21/50 частини будинку [ADDRESS] . Також право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за № 4107145 від 16.12.2004 року, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5878681. Відповідно до інформації, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у будинку [ADDRESS] зареєстровано 8 осіб, в тому числі значиться зареєстрованою в будинку відповідачка [PERSON] з 12.07.2011 року. Згідно акту про фактичне проживання від 22.06.2021 року, складеного головою КСН «Річний», на підставі показів сусідів, у будинку [ADDRESS] проживає сам [PERSON] . Також позивачем до матеріалів справи додана копія судового наказу, виданого 08.09.2020 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, яким з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей. При цьому місцем проживання [PERSON] зазначена [ADDRESS] . Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідачка більше двох років не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка більше двох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, ним при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., то у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved