Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У своїй уточненій 11.02.2015 року позовній заяві публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПриватБанк), від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору №CVXRRX01820230 від 05.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10548,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 30.10.2014 року має заборгованість - 27509,34 грн., яка складається з наступного: · 7273,18 грн. - заборгованість за кредитом; · 101,75 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; · 506,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 19628,09 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, що станом на 25.03.2009 року складала 10153,48 грн., яка була стягнута судовим наказом Сокирянського районного суду від 21.05.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПриватБанку, з яких: · 7958,78 грн. - заборгованість за кредитом; · 294,80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; · 506,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 1393,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; · 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); · 507,67 грн. - штраф (процентна складова. Різниця в сумі пені, що підлягає до стягнення з відповідача, становить: 19628,09 грн. - 1393,58 грн. = 18234,51 грн. Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, штрафи становлять: · 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); · 911,73 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість по пені та штрафах до стягнення за період з 26.03.2009 року по 30.10.2014 року становить: 18234,51 грн. +500,00 грн. +911,72 грн. = 19646,24 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19646,24 грн. за кредитним договором та судові витрати в сумі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, відповідач у судове засідання повторно не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Разом з тим, відповідач подав до суду письмове заперечення на позов, в якому зазначив наступне: поданий представником позивача розрахунок заборгованості базується на його власних припущеннях та не підтверджений первинними документами, передбаченими ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем розрахунок не оформлено належним чином, зокрема не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпис даної особи та відсутня печатка банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року. Також, на обгрунтування своїх вимог, зокрема щодо стягнення пені та збільшення строку позовної давності до 5 років, позивачем надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) викладені на окремих аркушах і підписані представником позивача. Однак, при оформленні кредиту йому були надані Умови, які передбачали строк позовної давності 3 роки і він після ознайомлення підписав кожну сторінку таких Умов. Крім того, в Умовах не зазначено дату їх прийняття чи затвердження, а також термін дії. На підставі наведеного, вважає, що дані Умови є недопустимим доказом по справі. Посилаючись на вимоги ст.ст.254 ч.3, 256, 258 ч.2, 261, 267 ч.4 ЦК України, постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2012 року та 07.03.2013 року, наводить положення, що регулюють застосування положень про позовну давність. Вважає, що початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з моменту настання строку погашення чергового платежу. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». З досліджених доказів даної справи судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору №CVXRRX01820230 від 05.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10548,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно ст. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на умовах, що передбачені Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (надалі - Умови), які затверджені Головою Правління даного банку 13.04.2006 року. [PERSON] неналежно виконував свої зобов»язання по укладеному з позивачем договору, внаслідок чого станом на 25.03.2009 року його заборгованість складала 10153,48 грн., з яких: · 7958,78 грн. - заборгованість за кредитом; · 294,80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; · 506,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 1393,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; · 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); · 507,67 грн. - штраф (процентна складова). Судовим наказом Сокирянського районного суду від 21.05.2009 року по справі №2н-27/09 з [PERSON] на користь ПриватБанку стягнуто суму 10153,48 грн. У заяві про видачу судового наказу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на положення ст.1052 ЦК України, вимагаючи достроково стягнути з [PERSON] всю суму позики та сплати процентів, належних позивачу, станом на 25.03.2009 року. Як вбачається із листа представника позивача, який надійшов до суду 03.12.2014 року, [PERSON] після видачі судового наказу провів часткову сплату заборгованості за судовим наказом, однак всю суму заборгованості не сплатив, і дані сплачені відповідачем суми включено в розрахунок заборгованості по пені. Позовні вимоги у даній справі стосуються, зокрема, стягнення пені за період з 26.03.2009 року по 30.10.2014 року, тобто починаючи з дня, наступного після закінчення періоду неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов»язань, який включено до судового наказу. Розмір пені складає різницю між загальною сумою нарахованої пені за весь вищезазначений період - 19628,09 грн. та сумою пені, зазначеною в судовому наказі - 1393,58 грн., тобто - 18234,51 грн. Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання - 04.02.2010 року. П.5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане позичальником. Тобто, нарахування неустойки відповідачу повинно бути здійснено за період з 05.02.2010 року по 04.02.2013 року. П.5.5 вищезазначених Умов передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п»ять років. Таким чином, початок спливу строку позовної давності щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки та штрафів за даним кредитним договором розпочинається з 05.02.2013 року і діє протягом п»яти років, тобто до 04.02.2018 року. Тобто, позовна заява представником позивача подана до суду 22.11.2014 року в межах передбачених ч.1 ст.259 ЦК України та п.5.5 Умов строків звернення до суду. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, подавши заяву про видачу судового наказу, банк скористався своїм правом дострокового повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, відповідно до ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов»язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов»язки сторін зобов»язання. Зважаючи на відсутність в правових нормах ЦК України такої підстави припинення зобов»язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум неустойки, передбачених п.3 ч.1 ст.611 ЦК України. Відповідач в поданому до суду запереченні на позов не заперечив факту неналежного виконання ним своїх договірних зобов»язань перед позивачем, тобто не заперечив наявність у нього заборгованості та факт несплати ним даної заборгованості. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про те, що зобов»язання відповідача по кредитному договору у відповідності до вимог ЦК України не припинилися, тому позивач підставно здійснив нарахування позивачу пені за весь вищезазначений час. За таких обставин, суд приходить до висновку, що пеня в сумі 18234,51 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Зі змісту судового наказу Сокирянського районного суду від 21.05.2009 року вбачається, що до складу платежів на кредитним договором, укладеним між сторонами, включено штрафи, нараховані відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 507,67 грн. - штраф (процентна складова). П.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення вже стягнутих з відповідача на користь позивача за судовим наказом штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 507,67 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити, оскільки відповідно до умов договору між сторонами щодо їх стягнення вже є судове рішення, яке набрало законної сили. В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення штрафу (процентна складова) в сумі 404,06 грн. (911,73 грн. - 507,67 грн.) позовні вимоги підлягають до задоволення. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в загальній сумі 18638,57 грн. (18234,51 грн.+ 404,06 грн.) зі стягненням з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо позову, оскільки вони суперечать вимогам законодавства та умовам договору, крім того [PERSON] не заперечує самого факту неналежного виконання ним договірних зобов»язань та наявності у нього заборгованості перед позивачем. На підставі ст.ст.610,611 ЦК України та

Outcome: partial