Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У серпні 2015 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість на суму 9988,44 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що 27.12.2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ДВ-00011805 на суму 1500,00 грн. з оплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до умов якого ТОВ «Лайм-Фінанс» надав [PERSON] кредит у розмірі 1500 грн., а останній зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом не пізніше 11 січня 2015 року. ТОВ «Смарт Фінексперт» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу від 28.05.2015 року, що був укладений з ТОВ «Лайм-Фінанс». Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «Смарт Фінексперт» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № ДВ-00011805 від 27.12.2014 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Лайм-Фінанс». [PERSON] не виконав своєчасно умови кредитного договору, таким чином порушивши їх. У зв`язку з зазначеним, станом на 23.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 9988,44 грн., що складається з: 1 500,00 грн. заборгованості по кредиту; 480,00 грн. заборгованості за відсотками; 7 237,50 грн. пені; 100,00 грн. штрафу; 639,54 грн. інфляційних втрат; 31,40 грн. 3% річних. Тому, ТОВ «Смарт Фінексперт» вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, у розмірі 2 500,00 грн. В іншій частині просив суд залишити позов без задоволення. Суду пояснив, що після того, як він отримав кредит він втратив роботу. Після чого звернувся до Позивача з заявою про реструктуризацію боргу, але Позивач йому відмовив. Факт укладення кредитного договору з Позивачем не заперечував, та підтвердив, що дійсно отримував у кредит грошові кошти у розмірі 1 500,00 грн. У зв'язку з тим, що втратив роботу, свої зобов'язання щодо повернення кредиту виконувати належним чином він можливості не мав, тому і не повертав отримані ним кошти Позивачу. У судове засідання призначене на 02.11.2015 року представник позивача не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.12.2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та Відповідачем було укладено кредитний договір № ДВ-00011805, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит на суму 1 500,00 грн., а останній зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування кредитом не пізніше 11 січня 2015 року (а. с. 5-7). Також судом встановлено, що на підставі договору факторингу № 28-05/15-ЛФ від 28.05.2015 року (а. с. 18-19), ТОВ «Смарт Фінексперт» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним, що був укладений з ТОВ «Лайм-Фінанс». Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «Смарт Фінексперт» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № ДВ-00011805 від 27.12.2014 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Лайм-Фінанс». Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів, що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.12.2014 року (а. с. 8). Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку з зазначеним, станом на 23.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 9 988,44 грн., що складається з: 1 500,00 грн. заборгованості по кредиту; 480,00 грн. заборгованості за відсотками; 7 237,50 грн. - пені; 100,00 грн. - штрафу; 639,54 грн. - інфляційних втрат; 31,40 грн. 3% річних (а. с. 12). Позивач звертався до Відповідача із вимогою про сплату заборгованості, що підтверджується вимогою від 23.06.2015 року (а. с. 10), але станом на 23.07.2015 року позивач отриманий кредит не повернув. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7 237,50 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, який становить 1 500,00 грн. З огляду на той факт, що розмір пені значно перевищує розмір збитків завданих позивачу неповерненням кредиту, суд, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) до розміру заборгованості за кредитом, та стягнути з Відповідача 1 500,00 грн. пені, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 639,54 грн. та 3% річних у розмірі 31,40 грн. підлягають задоволенню та стягненню з Відповідача на користь Позивача. З огляду на наведене, враховуючи той факт, що відповідач не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № ДВ-00011805 від 27.12.2014 року у загальному розмірі 4 250,94 грн., яка складається з: 1 500,00 грн. заборгованості по кредиту; 480,00 грн. заборгованості за відсотками; 1 500,00 грн. пені; 100,00 грн. - штрафу; 639,54 грн. - інфляційних втрат; 31,40 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача на користь Позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 514, 525, 526, 551, 625, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial