Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У серпні 2020 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів та встановлення факту, що має юридичне значення. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що починаючи з 2006 року позивач здійснює підприємницьку діяльність у сфері ресторанного господарства шляхом надання населенню з харчування в закладі ресторанного господарства за типом «їдальня», яка має назву «Рандеву» та знаходиться за адресою: Київ, вул. Кутузова, 18/9 (відтепер вул. Генерала Алмазова). 04 серпня 2020 року відвідувач вказаного закладу - [PERSON] не розрахувалась по рахунку на загальну суму 90 грн. 00 коп. (дев`яносто гривень 00 копійок) за спожиті страви та напої. Свої дії відповідач мотивувала тим, що в порушення приписів ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач надає споживачам недостовірну інформацію про те, що даний заклад громадського харчування відноситься до «їдальні», хоча в дійсності здійснює розміщення «кафе». Як зазначено в позовній заяві, вищезазначена інформація не відповідає дійсності, суперечить дійсним обставинам та фактам, заклад ресторанного господарства «Рандеву» є їдальнею, що підтверджується: графіком режиму роботи закладу, його меню, інтер`єром та рядом документів, що додаються до цього позову. Крім того, відповідач прийшовши до вказаного закладу громадського харчування, та замовивши відповідні страви та напої, фактично уклав з ФОП [PERSON] публічний договір, умови якого остання виконала належним чином (надала відповідачу його замовлення), а відповідач, споживши відповідні страви та напої, які замовила, не оплатила їх, чим порушила умови такого договору та завдала позивачу майнової шкоди у розмірі 90 грн., а також витрати, понесені за сплату судового збору. Так, позивач зазначила, що 08.12.2006 між Фондом державного майна України, з однієї сторони, та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] , з другої сторони, укладено на законних підставах нотаріально посвідчений договір оренди № 549 нерухомого майна, що належить до державної власності. Відповідно до п.1.1. вказаного Договору № 549, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (в літ. А) площею 104,40 кв. м. (що складають 15/1000 частини від нежитлової будівлі (літ. А) загальною площею 6979,70 кв. м.): приміщення № 22 площею 9,00 кв. м., приміщення № 23 площею 6,60 кв. м., приміщення № 24 площею 9, 40 кв. м., приміщення № 25 площею 5.50. кв. м., приміщення № 26 площею 2,80 кв. м., приміщення № 28 площею 71,10 кв. м. (далі - Майно), що розташовані на першому поверсі восьмиповерхового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) та обліковується на балансі Фонду державного майна України (далі - Балансоутримувач). Відповідно до п.1.2. Договору № 549, майно передано в оренду з метою розміщення їдальні, без права реалізації товарів підакцизної групи. Відповідно до п.10.1. Договору № 549, цей договір діє до 08.12.2016. Відповідно до п. 10.3. Договору № 549, зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються сторонами протягом одного місяця з дати їх подання на розгляд іншою стороною. У подальшому, відповідно до п.1 Договору від 02.02.2017 про внесення змін № 25 До договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 08.12.2006 № 549, термін дії договору продовжено по 07.12.2026 включно. На виконання умов договору № 549 Позивач розмістила в орендованих приміщеннях заклад громадського харчування - їдальню «Рандеву». 04 серпня 2020 року до їдальні «Рандеву» зайшла [PERSON] та замовила бізнес-ланч, що підтверджується рахунком від 04.08.20, замовлення № РЕСТЗ-80858. В подальшому, відповідач відмовилась здійснювати оплату за спожиту їжу та напої, мотивувавши свою відмову тим, що в порушення приписів статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач надає споживачам недостовірну інформацію про те, що даний заклад громадського харчування відноситься до «їдальні», хоча в дійсності позивач здійснює розміщення «кафе». Відповідний запис відповідач внесла до книги скарг та пропозицій, яка знаходилась в куточку споживача. З метою досудового врегулювання спору, 05.08.2020 позивач направила на адресу відповідача претензію, до якої було додано відповідні документи. У відповідь на претензію [PERSON] повідомила про те, що не визнає той факт, що заклад громадського харчування «Рандеву», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Г. Алмазова, відносить до типу «їдальня» та у зв`язку з, нібито, порушенням позивачем приписів ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовилась сплатити за спожиті їжу та напої. На переконання відповідача, заклад громадського харчування, який розміщує позивач, фактично за своїм типом відноситься до «кафе», про що свідчить інтер`єр закладу, меню та спосіб обслуговування та ряд документів. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] , прийшовши у заклад громадського харчування «їдальню «Рандеву», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який використовується ФОП [PERSON] для здійснення нею господарської діяльності відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України уклала з ФОП [PERSON] публічний договір, в такому договорі одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснити надання послуг, та надала послуги, а друга сторона зобов`язана їх оплатити, однак не виконала свого зобов`язання. Щодо встановлення факту про використання позивачем вищезазначеного нежитлового приміщення для розміщення закладу громадського харчування їдальні, зазначено, що основні вимоги щодо роботи суб`єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства передбачені Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України 24.07.2002 № 219. Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 30.12.2009 №703 затверджено державні будівельні норми підприємств харчування (закладів ресторанного господарства) (далі - ДБН В.2.2-25:2009). Відповідно до п. 1.2 ДБН В.2.2-25:2009 вимоги цих Норм поширюються на проектування всіх типів підприємств харчування (закладів РГ), незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності. У п.4.1.2. вказано, що оптимальні величини кількості місць в залі загальнодоступних підприємств харчування (закладів РГ) вказані в таблиці 1. У зазначеній таблиці 1 наведено, що загальнодоступна їдальня повинна мати 50-200 місць в залі. Приміщення їдальні розраховане на 51 посадкове місце для обслуговування відвідувачів, що відповідає вимогам до такого закладу РГ. Згідно з п. 6.2.21 ДБН В.2.2-25:2009 площа обідньої зали (без роздавальної) слід приймати на 1 місце в залі, не менше, кв.м: у їдальнях загальнодоступних і при вищих навчальних закладах 1,8. Отже, приміщення їдальні відповідає ДБН В.2.2-25:2009. Відповідно до визначення, яке міститься у ДСТУ 4281:2204 Заклади ресторанного господарства. Класифікація (далі - ДСТУ 4281:2204), заклад ресторанного господарства (далі-РГ) - організаційно-структурна одиниця у сфері РГ, яка здійснює виробничо- торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організувати дозвілля споживачів. В свою чергу, у п. 3.23 ДСТУ 4281:2204 визначено, що їдальня - заклад РГ для обслуговування певного контингенту споживачів із різноманітним асортиментом продукції власного виробництва і закупних товарів, в якому страви можуть надавати у вигляді скомплектованих раціонів харчування. Позивач стверджує, що їдальня забезпечує обслуговування споживачів, основну частку яких складають службовці Фонду державного майна України та відвідувачів Фонду. Асортимент продукції, що готується для споживачів їдальнею, складають, в основному, страви власного виробництва та скомплектованих раціонів харчування (сніданки та бізнес-ланчі). Крім того,\~як зазначено\~в позовній\~заяві, функціонує їдальня на першому поверсі адміністративної будівлі Фонду державного майна України. їдальня не є спеціалізованою за асортиментом страв для її відвідувачів. Пунктом 4.1. ДСТУ 4281:2204 встановлені заклади РГ, в яких продаж їжі і напоїв, як правило, призначений для споживання на місці з показуванням розважальних вистав або без них. У зазначеному переліку відсутня їдальня, оскільки розважальні програми і вистави є характерними для ресторану та кафе. В їдальні, орендованій позивачем, їжа та напої, які реалізуються відвідувачам, споживаються в приміщенні їдальні без показування розважальних вистав, оскільки за технічними характеристиками в приміщенні їдальні орендованої ФОП [PERSON] не передбачено спеціальних зон, майданчиків, сцен для організації концертів чи розважальних програм харчування тощо. Пунктом 4.3. ДСТУ 4281:2204 закріплено перелік закладів РГ, в яких продаж їжі і напоїв для споживачів об`єднаних за професійними ознаками. У даній групі закладів РГ наявна їдальня. В приміщенні орендованої їдальні здійснюється продаж їжі та напоїв для працівників Фонду державного майна України, прилеглих до їдальні офісів, установ і організацій, що об`єднанні за певними професійними ознаками, оскільки їдальня знаходиться на першому поверсі адміністративної будівлі поряд з іншими адміністративно-офісними приміщеннями. У Таблиці 1, яка є додатком до ДСТУ 4281:2204, визначені показники, що характеризують заклади РГ. Більше того, ресторан або кафе повинні мати самостійну будівлю або будівлю, що входить до складу торговельного центру, готелю тощо, яка побудована або реконструйована за індивідуальним проектом. Натомість, для їдальнь така умова не встановлена. У даному випадку приміщення орендованого державного майна, в якому розташована їдальня, знаходиться на першому поверсі Фонду державного майна України, їдальня не має самостійно побудованої або реконструйованої будівлі за власним проектом. Крім того, ресторан, так і кафе повинні мати під`їзні шляхи, забезпечені довідково-інформаційними покажчиками, а прилегла територія повинна бути впорядкована та декоративно озеленена і мати стоянку для легкових автомобілів і відвідувачів. \~ \~ \~ \~ Орендоване приміщення державного майна, в якому розташована їдальня, даним умовам не відповідає, оскільки не має ні під`їзних шляхів, ні встановлених довідково- інформаційних покажчиків біля їдальні, ні власної стоянки для автомобілів, а територія навколо приміщення їдальні декоративно не озеленена. Крім цього, для ресторану та кафе висувається вимога до будівлі, яка повинна мати сучасне або оригінальне архітектурно-планувальне рішення. Їдальня, яку орендує ФОП [PERSON] , розташована в будівлі радянського зразка кінця 1980-х років, не є сучасною або оригінальною в архітектурному плані, що є цілком характерним для розміщення у ній їдальні. Приміщення ресторану або кафе повинні бути обладнані естрадним та/або танцювальним майданчиком. У приміщенні їдальні відсутні такі майданчики, оскільки у їдальні не проводяться покази розважальних програм та шоу, відсутня жива музика і караоке. Асортимент продукції кафе та ресторану є широким та різноманітним, включає в себе можливість відпускання алкогольних та слабоалкогольних напоїв, наявна карта вин. В свою чергу, асортимент продукції у орендованій їдальні є обмеженим, специфічним, відсутній продаж алкогольних та слабоалкогольних напоїв. У приміщенні їдальні, яка орендується позивачем меню, в основному, складають сніданки та бізнес-ланчі для працівників та відвідувачів Фонду державного майна України, їдальня не здійснює продаж товарів підакцизної групи, асортимент продукції є обмеженим та специфічним. Додатково позивач звернула увагу суду на те, що листом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України № 15-03/29-577а від 09.09.1998 року встановлені характеристики, які висуваються до закладів громадського харчування. У розділі 6 « Їдальня» перелічені умови, які є характеризують їдальню. Так, в їдальні використовують фаянсовий, металевий посуд, столові прибори виготовлені з нержавіючої сталі або алюмінію, а на столах виставляють паперові серветки та спеції. Меню їдальні повинно бути складено українською або російською мовою та розміщено у спеціальній рамці при вході. Також у їдальнях для обмеженого контингенту відвідувачів рекомендовано реалізовувати комплексні сніданки, обіди (бізнес-ланчі), вечері. Як зазначено в позовній заяві, позивач використовує орендоване приміщення за цільовим призначенням і саме в якості їдальні, без права реалізації товарів підакцизної групи. Пунктом 1.7 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства встановлено, що режим роботи закладу ресторанного господарства встановлюється суб`єктом господарювання самостійно. Графік роботи орендованої їдальні, яка розташована на першому поверсі Фонду державного майна України, повністю відповідає потребам працівників та відвідувачів Фонду, оскільки їдальня працює з 08:00 до 20:00 годин у будні дні, після 20 години вечора та у нічний час їдальня не працює, що не є характерним для роботи кафе або ресторану, які, як правило, працюють до вечірній та нічний час, або/чи до останнього клієнта. Крім цього, їдальня закрита для відвідувачів у суботу та неділю, оскільки основними клієнтами їдальні є працівники Фонду державного майна України, для яких субота та неділя є вихідними днями. Водночас з\~цим,\~відповідно до\~висновку Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 24.02.2020 № 110/3260 від 24.02.2020 за результатами інспектування приміщення за адресою: [ADDRESS] встановлено, що оператор ринку проводить господарську діяльність на потужності з дотримання вимог законодавства у сфері безпечності та якості харчових продуктів, що відповідає гігієнічним вимогам встановлених для операторів ринку (закладів громадського харчування-їдальнь). Відповідно до\~листа головного\~державного інспектора\~з нагляду\~у сфері\~пожежної та\~технологічної безпеки\~Печерського району\~міста Києва\~від 25.02.2020\~№ 20/391, Печерське районне управління ГУ ДСНС України у м. Києві не заперечує щодо використання приміщенні їдальні ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~консультаційного висновку від 27.02.2020 № 01-365 державної науково-дослідної установи - ПАТ«КИЇВЗНДІЕП», яка являється розробником ДБН В.2.2- 25:2009. ПІДПРИЄМСТВА ХАРЧУВАННЯ (ЗАКЛАДИ РЕСТОРАННОГО ГОСПОДАРСТВА), за результатами обстеження визначено, що за адресою м. Київ вул. Генерала Алмазова, 18/9 знаходиться заклад громадського харчування - їдальня (площею 126,65 кв.м.), що орендується ФОП [PERSON] . Згідно наукового\~Звіту Державної\~установи «Інституту\~громадського здоров`я\~ \~ \~ \~ \~ \~ ім.\~О.М.\~Марзєєва Національної\~академії медичних\~наук країни» про результати проведення санітарно-епідеміологічної оцінки на відповідність вимогам санітарного законодавства України № 19/661 від 17.03.2020, заклад громадського харчування їдальня, що орендована ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] знаходиться заклад громадського харчування їдальня (площею 126,65 кв.м.), що орендується ФОП [PERSON] . Позивач просила суд встановити факт, що ФОП [PERSON] використовує нежитлові приміщення (в літ. А) площею 126,65 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , для розміщення громадського харчування їдальні; стягнути з [PERSON] на користь позивача 90 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача. 10.08.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.10.2020 відбулося судове засідання за участю представника позивача [PERSON] та представника відповідача - [PERSON] .. В судовому засіданні було оголошено перерву до 16 год. 00хв. 27.10.2020, однак учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 07.10.2002 [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.10.2015, основним видом економічної діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. 04.08.2020 [PERSON] , прийшовши у заклад громадського харчування «Рандеву», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який використовується ФОП [PERSON] для здійснення нею господарської діяльності на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 549 від 08.12.2006 з відповідними договорами про внесення змін до нього, не розрахувалась по рахунку на загальну суму 90 грн. 00 коп. за спожиті страви та напої. З метою досудового врегулювання спору, 05.08.2020 позивач направила на адресу відповідача претензію, до якої було додано відповідні документи, з вимогою про сплату грошових коштів у розмірі 90 грн. 00 коп. за спожиту їжу та напої. У відповідь на претензію, 06.08.2020 [PERSON] повідомила позивача про те, що не визнає той факт, що заклад громадського харчування «Рандеву», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Г. Алмазова, відноситься до типу «їдальня» та у зв`язку з порушенням, на її думку, позивачем приписів ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовилась сплатити за спожиті їжу та напої. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач у тексті відповіді на претензію визнала, що вона відмовилась сплатити за спожиті 06.08.2020 їжу та напої, даний факт суд визнає доведеним в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно\~ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.\~\~Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Позивач свої зобов`язання щодо надання послуги виконав, претензій від відповідача щодо якості надання такої послуги не надходило, а [PERSON] безпідставно не оплатила надану послугу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 90 грн. 00 коп. Суд критично відноситься щодо вказаної [PERSON] підстави для не оплати рахунку, враховуючи, що остання в порушенням вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів для підтвердження власної правової позиції. Більш того, відмову щодо оплати рахунку від 04.08.2020 відповідач аргументувала посиланням на ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», проте дана стаття не передбачає можливості споживача не розраховуватись за надані останньому суб`єктом господарювання послуги та/або товари. Стосовно встановлення факту, що ФОП [PERSON] використовує нежитлові приміщення (літ. А) площею 126,65 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , для розміщення закладу громадського харчування їдальні, необхідно зазначити наступне. Статтею 315 ЦПК України\~визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. По суті, встановлення юридичних фактів сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до п.1.5 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). Вибір типу закладу (підприємства) ресторанного господарства та класу ресторану або бару здійснюється суб`єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України. Як вбачається зі змісту вказаної правової норми, вибір типу закладу здійснюється суб`єктом господарської діяльності, таким чином законодавець вказав інший (не судовий) порядок встановлення такого факту, як тип ресторанного господарства. ФОП [PERSON] не зазначила, яким саме чином встановлення такого факту як тип закладу ресторанного господарства вплине на виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, враховуючи, що її порушене право на отримання коштів від відповідача судом захищено шляхом задоволення вимог про їх стягнення. Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 633, 901 Цивільного кодексу України, п.1.5 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України 24.07.2002 № 219,

Outcome: partial