Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

у серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі доводиться йому колишньою дружиною, зареєстрована у будинку з 13.02.2001 р. по даний час, але фактично не проживає у ньому з травня 2015 року. З того часу, вона утриманням будинку не цікавиться, її речі чи майно у будинку відсутні, жодного разу не приїздила до будинку. Вказаний будинок не є спільною сумісною власністю, що свідчить про те, що відповідачка не має жодних майнових прав на нього. Реєстрація відповідачки у зазначеному будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] . У судове засідання сторони не з`явилися, натомість представник позивача [PERSON] направила заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.37-39,58). Відповідачка двічі належним чином повідомлялася про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, натомість поштові конверти повернулися до суду з відмітками «адресат вибув» та «адресат не проживає» (а.с.35,45,56,57), відповідачка також викликалася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Машівського районного суду (а.с. 48,53), однак у засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Виходячи з викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що позивач є власником житлового будинку, що по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 16.04.2019 р. зареєстрованого за №496 (а.с.8,9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №163687099 від 16.04.2019 р. (а.с.10). Крім того, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16.04.2019 р. позивач набув права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0699 га, розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 16.04.2019 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163690664 від 16.04.2019 р. (а.с.11-13). Як видно з інформації наданої в.о. старости Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області №857 від 05.08.2019 р., позивач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: [PERSON] ,1975 р.н. дружина та [PERSON] ,1997 р.н. донька (а.с.19). За відомостями з Виписки з облікової картки об`єктів погосподарського обліку книги №13 на 2016-2023 роки вказано, що у вищевказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.15-18). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18.12.2018 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.14). Разом із тим, як убачається з акту про обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.08.2019 р. проведеного у складі депутата Машівської селищної ради Полтавської області Карпенко О.М. та сусідів: [PERSON] , [PERSON] було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання гр. [PERSON] та встановлено, що він зареєстрований по [ADDRESS] , а також з ним зареєстрована [PERSON] , але фактично не проживає, зі слів власника будинку її місце проживання невідоме, також встановлено, що [PERSON] не проживає у будинку з травня 2015 р. і по даний час, утриманням будинку не займається і домашнього господарства не веде (а.с.21). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони тривалий час проживають в с. Селещина Машівського району Полтавської області та добре знайомі з [PERSON] та його родиною, є з ними односельцями. Вони повідомили, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , в даному будинку він проживає разом з донькою [PERSON] , їм відомо, що до травня 2015 р. у будинку проживала [PERSON] , яка доводилась йому дружиною, у травні 2015 р. їх шлюбні відносини фактично були розірвані, у зв`язку з чим [PERSON] виїхала з будинку і ніколи більше у ньому не проживала. На даний час місце проживання її не відоме, її речі у будинку відсутні, утриманням будинку не цікавиться (а.с.23,24). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що оскільки відповідач більше 3 років без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку, де він зареєстрований, а тому приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved