Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить ? частина домоволодіння № 23/25 по пров. Ракетному в м. Маріуполі. Разом із нею у будинку зареєстровані її донька [PERSON] та онук [PERSON], які 05 січня 2015 року виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, а тому за місцем реєстрації не проживають, комунальні послуги не сплачують. Реєстрація відповідачів не дозволяє позивачу оформити субсидію, у звязку із чим вона була вимушена звернутися до суду та просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком № 23/25 по пров. Ракетному в м. Маріуполі. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах малолітнього [PERSON], у судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Вказала, що дійсно 05 січня 2015 року разом із сином та чоловіком виїхала до Російської Федерації, де оформила документи на постійне проживання, а тому не має наміру проживати у будинку матері в м. Маріуполі. Просила проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належить ? частина домоволодіння № 23/25 по пров. Ракетному в м. Маріуполі, право власності на яку зареєстровано в Маріупольському БТІ 27.06.2006 року за реєстраційним № 41202. Як вбачається з паспортних даних відповідача [PERSON], вона разом із сином [PERSON] зареєстровані у Псковській області Російської Федерації, Кун'їнський район, сел. Луговиці. Згідно акту № 111 від 29.12.2015 року, складеного головою КСН «сел. Україна», у будинку № 23/25 по пров. Ракетному в м. Маріуполі зареєстровані, але з 05.01.2015 року не мешкають відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та заперечується відповідачем, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO] більше одного року без поважних причин, що також підтверджується актом КСН «сел. Україна». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] та малолітній [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування будинком № 23/25 по пров. Ракетному в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved