overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

у січні 2017 року орган опіки і піклування Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області звернувся до суду з заявою про зняття повноважень опікуна, вказуючи, що рішенням Зіньківського районного суду від 3 травня 2012 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним. Адміністрацію Токарівського психоневрологічного інтернату рішенням Лохвицького районного суду від 30 липня 2012 року призначено опікуном над недієздатним підопічним [PERSON] На даний час на підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації [PERSON] 1 листопада 2016 року вибув до Рашівського психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання за адресою [INFO], тому звернулися до суду з вимогами про звільнення від повноважень опікуна над недієздатним підопічним [PERSON] адміністрації Токарівського психоневрологічного інтернату. Представник органу опіки і піклування Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій зазначив, що подання підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Заінтересовані особи Токарівський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадмінстрації, Рашівський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації звернулися до суду з заявами про розгляд справи без участі представників, проти задоволення заяви не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] народився 7 серпня 1993 року в м. Київ. Рішенням Лохвицького районного суду від 3 травня 2012 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатним, призначено опікуном [PERSON] будинок-інтернат. 30 липня 2012 року рішенням Лохвицького районного суду знято обовязки опікуна з директора [PERSON] дитячого будинку-інтернату [PERSON] та призначено опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO] адміністрацію Токарівського психоневрологічного інтернату. На підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації № 258 від 24.10.16р. та витягу з наказу № 306-П від 01.11.16р. Токарівського психоневрологічного інтернату [PERSON], [INFO] 1 листопада 2016 року вибув до Рашівського психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання за адресою [INFO] Згідно ч. 1 ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Враховуючи, що недієздатний [PERSON] вибув з Токарівського психоневрологічного інтернату і направлений на постійне місце проживання до Рашівського психоневрологічного інтернату, тому слід звільнити Токарівський психоневрологічний інтернат від повноважень опікуна над недієздатним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

у січні 2017 року орган опіки і піклування Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області звернувся до суду з заявою про зняття повноважень опікуна, вказуючи, що рішенням Лохвицького районного суду від 21 грудня 2009 року [PERSON], 1964 року народження визнано недієздатним та встановлено над ним опікуном адміністрацію Токарівського психоневрологічного інтернату. На даний час на підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації від 24 жовтня 2016 року [PERSON] вибув до Рашівського психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS], тому звернулися до суду з вимогами про звільнення від повноважень опікуна над недієздатним підопічним [PERSON] адміністрації Токарівського психоневрологічного інтернату. Представник органу опіки і піклування Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій зазначив, що подання підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Заінтересовані особи: Токарівський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадмінстрації, Рашівський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації звернулися до суду з заявами про розгляд справи без участі представників, проти задоволення заяви не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с. Василівка Чутівського району Полтавської області. Рішенням Лохвицького районного суду від 21 грудня 2009 року [PERSON] 1964 р.н. визнано недієздатним, встановлено опікуном адміністрацію Токарівського психоневрологічного інтернату. На підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації № 260 від 24.10.16р. та витягу з наказу № 306-П від 01.11.16р. Токарівського психоневрологічного інтернату [PERSON], 1964 р.н. 1 листопада 2016 року вибув до Рашівського психоневрологічного інтернату на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] Згідно ч. 1 ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Враховуючи, що недієздатний [PERSON] вибув з Токарівського психоневрологічного інтернату і направлений на постійне місце проживання до Рашівського психоневрологічного інтернату, тому Токарівський психоневрологічний інтернат слід звільнити від повноважень опікуна над цим недієздатним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернувся в суд із вказаним позовом до [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснив, що 14.07.2015 року з вини відповідача сталася ДТП та було пошкоджено належний позивачу автомобіль [NUMBER]. Винність [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП, встановлена постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 жовтня 2015 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.. 124 КУпАП закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП. Розмір збитків належно підтверджено висновком експерта-автотоварознавця [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений; відзив на позов не подавав; н адресу ду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про перенесення розгляду справи, належних доказів неявки до суду до заяви не надав. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10.11.2017 року (а.с. 123) за клопотанням представника відповідача до участі у справі як третю особу було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі по тексту рішення страхова компанія). Представник третьої особи в судове засідання не зявився; про дату розгляду повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки до суду не надав, пояснень на позовну заяву не направив. Судове засідання проводилось порядку відеоконференції на підставі ухвали суду від 07.04.2017 року, якою задоволено клопотання представника позивача. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на укладання 04.03.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 397,05 гривень і судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляє. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліш В.М. звернувся до суду з позовом до позичальника [PERSON] про стягнення 348 754 грн. 01 коп. заборгованості за кредитним договором №38.3/АК-00137.08.2 віл 27.08.2008 року. Разом із заявою, заявником до суду подано клопотання про звільнення від сплати судового збору. Частина 3 ст. 82 ЦПК України дає можливість суду з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. З аналізу ст. 82 ЦПК України вбачається, що суд вправі враховуючи майновий стан сторони, на підставі обґрунтованої заяви, застосувати один із заходів визначених вказаною статтею. При цьому, можливість застосування конкретного із заходів визначеного ст. 82 ЦПК України вимагає чіткого змісту та обгрунтвання до клопотання із зазначенням та поданням доказів незадовільного (скрутного) матеріального становища заявника, строків можливої оплати, сум які реально можуть бути сплачені в рахунок оплати судового збору. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об»єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. При цьому, Закон України «Про судовий збір» не містить пільг та виключень щодо сплати судового збору для неплатоспроможних установ, установ, що виконують спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно ч.2 ст. 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. З огляду на зазначене, враховуючи відсутність вмотивованого клопотання, саме для звільнення від сплати судового збору, із зазначенням та поданням відповідних доказів, суд не знаходить підстав для задоволення прохання ПАТ «Родовід Банк». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 503. Від даного шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору та спору щодо місця проживання дитини вони не мають. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2007 року, шлюб зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 503. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивач вказав, що вони з відповідачкою [PERSON], 12 листопада 2004 року зареєстрували шлюб у Полтавському міському відділі РАЦС Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №1356. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, відповідачка зловживає спиртними напоями,живе за своїми принципами та правилами, шлюбні відносини припинені між ними з жовтня 2012 року, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Між ним та відповідачкою досягнуто угоди про утримання дітей, син [PERSON], [INFO] , перебуває на його утриманні та залишається проживати з ним, а донька [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні відповідачки [PERSON] та залишається жити разом з нею, а тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 2004 року сторони зареєстрували шлюб у Полтавському міському відділі РАЦС Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №1356. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Між позивачем та відповідачкою досягнуто угоди про утримання дітей, син [PERSON], [INFO] , перебуває на утриманні позивача та залишається проживати з ним, а донька [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні відповідачки [PERSON] та залишається жити разом з нею. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та відповідачем майнового спору на даний час не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 04 серпня 1990 року Ходосіївською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області між ним та [PERSON]було зареєстровано шлюб, актовий запис № 5. Від спільного подружнього життя вони дітей не мають. Подружнє життя не склалося, відносини поступово почали погіршуватись, оскільки у їхньому спілкування відсутні взаєморозуміння і повага. Подружжя має різні погляди на життя. Позивач стверджує, що шлюб існує лише формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином причини не явки суду не відомі, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 04 серпня 1990 року [PERSON] та [PERSON]перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-БК № 250776, зареєстрований Ходосіївською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 5. Від спільного подружнього життя вони дітей не мають. Подружнє життя не склалося, відносини поступово почали погіршуватись, оскільки у їхньому спілкування відсутні взаєморозуміння і повага. Подружжя має різні погляди на життя. Примирення не принесли жодних результатів, шлюб існує лише формально. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 вересня 1995 року між ним та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1635. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім. Позивач стверджував, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше збереження сім'ї є неможливим. [PERSON] зазначив, що з [PERSON] вони не мешкають разом з січня 2014 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Позивач просив суд розірвати шлюб, укладений 30 вересня 1995 року між ним та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 1995 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1635. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони справи не мешкають разом з січня 2014 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.104, 112 СК України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що в лютому 2014 року він звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з неї на його користь 16\~024 грн.. 09 вересня 2014 року [PERSON] до канцелярії суду подавала свою заяву, в якій вона надала згоду виплатити йому 5\~500 грн.. З врахуванням поданої заяви, суд вирішив стягнути з [PERSON] на його користь 16 024 грн.. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, яка була відхилена апеляційним судом 24 березня 2015 року. 22 квітня 2015 року постановою ВП № 47360483 було відкрито виконавче провадження, про що було повідомлено боржника. 17 квітня 2015 року [PERSON] ознайомилась з ухвалою апеляційного суду та по рекомендації [PERSON] намагалась виконати рішення суду, а саме повернути йому 16\~000 грн.. Не бажаючи повернути йому кошти особисто [PERSON] залишила банківську картку з необхідною грошовою сумою своїй подрузі [PERSON], але вона також не бажала повернути йому грошові кошти. З 17 квітня по 15 травня 2015 року [PERSON] виконувала ремонтні роботи в будинку своєї покійної матері та намагалась виплатити йому грошові кошти, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду від 24 травня 2015 року. 26 грудня 2015 року [PERSON] прибула в Україну і знову намагалась виплатити борг про, що вона заявила в судовому засіданні від 15 січня 2016 року в справі під головуванням судді Ковальчук Л.М. по справі № 369/1333/15. В подальшому представник [PERSON] [PERSON] підготував клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому зазначив, що «лише 04 січня 2016 року [PERSON] стало відомо про існування ухвали апеляційного суду від 24 березня 2015 року». Також, у клопотанні представник [PERSON] зазначив, що в 2013 році вона переїхала до Великобританії і повернулась лише 26 грудня 2015 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України були скасовані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду. До даного часу борг спадкодавця, матері [PERSON] не повернуто. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України та розписки спадкодавця від 21 лютого 2002 року спадкоємець [PERSON] отримала обовязок виплачувати йому щомісячно 1375 грн. (25 % від 5500 грн.) за прострочення повернення боргу. Початок прострочення виконання боргу слід рахувати з 10 вересня 2014 року після подання [PERSON] до канцелярії суду заяви про надання нею згоди виплатити йому 5500 грн.. Згідно розрахунку належної до стягнення грошової суми за 27 місяців прострочення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2016 року (1375 х 27 місяців) сума боргу становить 37\~125 грн.. Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed