Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У серпні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим позовом до Відкритого акціонерного товариства «Холдингова компанія «Краян» (далі - ВАТ «ХК «Краян»), посилаючись на те, що з 14 лютого 1980р. по 01 липня 2013р. він перебував у трудових відносинах з ВАТ «ХК «Краян». З липня 2012р. він був переведений на посаду начальника охорони ВАТ «ХК «Краян». Наказом керуючого санацією Фоменко М.С. його було звільнено з роботи з 01.07.2013р. за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України. Зазначав, що у вищевказаному наказі його було безпідставно звинувачено у порушенні трудової дисципліни на підприємстві, що виявилося у систематичному знаходженні на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. Із наказом керуючого санацією ВАТ «ХК «Краян» від 01 липня 2013р. №01/07-1/13 про його звільнення, позивач не погоджується та вважає його незаконним, оскільки спіртні напої він не вживав. Стверджував, що акти від 19 квітня 2013р. та від 03 травня 2013р. про його знаходження на робочому місці у нетверезому стані, що було видно з його обличчя червоного кольору, грубого ставлення до незнайомих осіб та, начебто запаху алкоголю, складені сторонніми особами, які не є працівниками ВАТ «ХК «Краян», його підпис та підпис керівника підприємства на них відсутній. З зазначеними актами він ознайомлений не був. Крім цього, медичні висновки, які б підтверджували факт знаходження позивача в стані алкогольного сп'яніння відсутні. Крім того, [PERSON] вважає, що незаконним звільненням йому була спричинена моральна шкода, оскільки незаконне звільнення призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду, він оцінює у 1000,00грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким визнати наказ від 01 липня 2013р. №01/07-1/13 про його звільнення незаконним, поновити його на роботі на посаді начальника охорони ВАТ «ХК «Краян», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, починаючи з дня звільнення й по день ухвалення рішення у справі, стягнути з ВАТ «ХК «Краян» в порядку відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплат заробітної плати за один місяць, а також в частині поновлення на роботі. Позивач та його представник в судове засіданні не з'явилися. Представник позивача, діюча за довіреністю від 19.09.2013р. надала до суду заяву, якою просила суд, розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, доводи позову підтримала та просила суд постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.15,117). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не сповістив (а.с.102,104,110,118). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд приймає рішення за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Пунктом 7 ч.1 ст.40 КЗпП передбачено, що трудовий договір з працівником може бути розірваний у разі появи його на роботі в нетверезому стані або у стані наркотичного чи токсичного сп'яніння, який може бути підтверджений не тільки медичним висновком, а й іншими доказами. Таким чином, пункт 7 ч.1 ст.40 КЗпП дає власникові право розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі в нетверезому стані. Поява на роботі в нетверезому стані означає присутність працівника в такому стані на території підприємства в робочий час. Факт знаходження працівника на роботі в нетверезому стані повинен довести власник підприємства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так й іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Судом встановлено, що ВАТ «ХК «Краян» є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту, затвердженого головою Фонду державного майна України від 27.07.2005р. (а.с.72-98). 22.11.2007р. набрало чинності рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2007р. про проведення санації боржника ВАТ «ХК «Краян» та призначено керуючого санацією: арбітражного керуючого Фоменко М.С. (а.с.58). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №24 від 01.02.1980р. позивач 04.02.1980р. був прийнятий на роботу до ОПОТК «ім. Январського повстання», правонаступником якого є ВАТ «ХК «Краян» на посаду модельника по дереву, що підтверджується трудовою книгою (а.с.65-71). Наказом №28-к від 02.07.2012р. [PERSON] був переведений з 02.07.2012р. на посаду начальником ВОХР ВАТ «ХК «Краян», що підтверджується витягом з наказу №28 від 02.07.2012р. (а.с.9). Згідно довідки ВАТ«ХК «Краян» від 05.04.2013р. №32 середньомісячна заробітна плата позивача за два останніх місяця складає 3350,00 грн. (а.с.48). Встановлено, що наказом керуючого санацією ВАТ «ХК «Краян» від 01 липня 2013р. №01/07-1/13 позивача було звільнено з роботи з 01.07.2013р. за порушення трудової дисципліни, що виявилося у систематичному знаходженні його на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, на підставі ст.147 КЗпП (а.с.21). Отже, зі змісту наказу №28-к від 02.07.2012р. вбачається, що позивача було фактично звільнено за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне знаходженні його на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. З позовної заяви вбачається, що факт знаходження позивача на робочому місці у нетверезому стані був зафіксований актами від 19.04.2013р. та від 03.05.2013р., що були складені сторонніми особами, які не є працівниками ВАТ «ХК «Краян» і в яких відсутні підпис позивача та підпис керівника підприємства. При цьому, суд не може дати вказаним актам належну оцінку, оскільки вони відсутні в матеріалах справи, а відповідач не надав їх суду. Судом встановлено, що позивача ніхто не направляв на проходження медичного огляду для підтвердження знаходження його у нетверезому стані, тому медичні висновки з цього приводу в матеріалах справи відсутні. З наказу про звільнення вбачається, що позивач звільнений за систематичне знаходження на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, але при цьому не зазначено, чи притягувався останній до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення трудової дисципліни. Систематично порушуючими трудову дисципліну визнаються працівники, що мали дисциплінарне стягнення чи громадське стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідачем не було надано до суду доказів систематичного порушення позивачем своїх трудових обов'язків, а саме доказів знаходження останнього на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до ст.43 КЗпП розірвання трудового договору на підставі передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. При цьому право на звернення до виборного органу первинної профспілкової організації для отримання згоди на розірвання трудового договору з працівником має власник або уповноважений ним орган. Однак, в матеріалах справи відсутнє подання власника або уповноваженого ним органу до виборного органу первинної профспілкової організації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Згідно листа профспілкової організації ВАТ«ХК «Краян» від 14.02.2014р. №14-02 керуюча санацією Фоменко М.С. або уповноваженого нею органу подання про звільнення позивача до профспілкової організації не подавала і постанову про надання згоди на звільнення остання не давала (а.с.64). Тобто, звільнення позивача з займаної посади в порушення вимог ст. 43 КЗпП України було здійснено без попередньої згоди виборчого органу профспілкової організації, членом якої він був. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Ухвалою суду від 14.04.2014р. було витребувано у профспілкової організації ВАТ«ХК «Краян» копію постанови про згоду чи не згоду на розірвання трудового договору з [PERSON], але відповіді судом не отримано (а.с.107). Таким чином, сукупність наведених доказів та встанволених судом обставин дозволяє зробити висновк про незаконність звільнення позивача та обгрунтованість його вимоги про поновлення на роботі, оскільки належних доказів знаходження позивача в стані сп'яніння на робочому місці відповідачем суду не надано. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п.5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячна заробітна плата позивача за два останніх місяця складає 3350,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає (3300 +3400):60 =111,66грн. х 317 дн. = 35396,00грн. Отже, виходячи з наданої суду довідки про середній заробіток позивача від 05.04.2013р., стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 35396,00 грн. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, вимогу про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України, оскільки внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивача, що встановлено в судовому засіданні, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з допущеною відносно нього несправедливістю, було втрачено його нормальні життєві зв'язки, оскільки він був позбавлений можливості заробляти гроші, і все це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що те, що звільнення позивача керівництвом ВАТ«ХК «Краян» проведено з порушенням норм трудового законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved