Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 22.08.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 136 000 грн. строком на шість місяців. Також 22.08.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено другий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 13 300 грн. зі строком повернення 10.09.2019 року. Факт укладення договорів, передачі грошових коштів та отримання їх відповідачем підтверджується розписками від 22.08.2018 року. У встановлений розписками строк, відповідач кошти не повернув, чим порушив умови договорів позики та прострочив повернення боргу. 28.07.2020 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення вищевказаних боргів в сумі 1493000 грн. за договорами позики від 22.08.2018 року, проте відповіді відповідач не надав. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22.08.2018 року в сумі 136 000 грн. основного боргу, 5 913,20 грн. 3% річних та інфляційні витрати 6 120 грн., що разом становить 148 033, 20 грн. Стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22.02.2018 року в сумі 13 300 грн. основного боргу 359,64 грн. 3% річних та інфляційні витрати 438,90 грн., що разом становить 14 098,54 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання 08.02.2021 не з`явились. Через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання 08.02.2021 не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2018 року [PERSON] , взяв в борг у [PERSON] 136 000 грн., які зобов`язувався повернути протягом шести місяців. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 22 серпня 2018 року. Також 22.08.2018 року [PERSON] , взяв в борг у [PERSON] 13 300 грн., які зобов`язувався повернути 10.09.2019 рокую На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 22 серпня 2018 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 28 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з претензією щодо повернення боргу за договорами позики від 22.08.2018 року, однак остання залишена без задоволення. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернув. За ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення відсотків за користування коштами та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача підлягають три відсотки річних у розмірі 5 913,20 грн. та індекс інфляції у розмірі 6 120,00 грн., за користування коштами в сумі 136 000 грн. Також стягненню з відповідача підлягають три відсотки річних у розмірі 359,64 грн. та індекс інфляції у розмірі 438,90 грн., за користування коштами в сумі 13 300 грн. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики в розмірі 162 131,74 грн., яка складається з: суми боргу у розмірі 149 300,00 грн., індексу інфляції у розмірі 6 558,90 грн. та 3% річних у розмірі 6 272,84 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 621,40 грн., що підтверджується квитанцією № 26877 від 21 жовтня 2020 року.

Outcome: approved