Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15 квітня 2019 року у виконавчому комітеті Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненській області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №6, дітей у шлюбі сторони не мають. Позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 55, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки спільне життя з останнім не склалося через відсутність взаєморозуміння і взаємоповага, несумісність характерів і поглядів, постійні ревнощі з боку відповідача, які стали причинами частих сварок, що закінчувалися образами щодо позивача, як моральними, так і фізичними. Позивач у позові зазначила, що застосування зі сторони відповідача по відношенню до неї фізичного насильства стало підставою для порушення відносно останнього кримінального провадження, як наслідок сторони з серпня 2020 року разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Як зазначає позивач, її бажання зберегти щасливу та повноцінну сім`ю з огляду на жорстоке відношення до неї, як до жінки та майбутньої матері, відсутнє, нею вичерпані всі можливості щодо налагодження стосунків та примирення з відповідачем, на її переконання, таке є неможливим Крім того, позивач зазначає, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року справа за вказаним позовом передана за підсудністю на розгляд до Гощанського районного суду Рівненської області. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 січня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений нею позов на наполягала на розірванні шлюбу, додатково зазначила, що втратила почуття любові до відповідача, підставою чого стали зазначені у позові обставини. При цьому позивач вказала, що будь-яких спроб примиритися відповідач не здійснював. Аналогічну позицію у судовому засіданні зайняв представник позивача [PERSON] , вказавши на обставини зазначені у позові. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Заслухавши позивача та її представника, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 2019 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 2019 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненській області, про що було зроблено актовий запис №6 (арк. спр. 3). Від даного шлюбу у сторін дітей немає. За даними повідомлення Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 30 жовтня 2020 року за №16940/200/01-20 та витягу з ЄРДР убачається, що 04 жовтня 2020 року за повідомленням [PERSON] про вчинення домашнього насильства відносно неї чоловіком [PERSON] відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення; за повідомленням [PERSON] від 20 жовтня 2020 року про нанесення їй тілесних ушкодження чоловіком [PERSON] внесено відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження 12020185010001410 (арк. спр. 12, 13). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частиною першою статті 21 і частиною першою статті 24 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено частиною третьою статті 105 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків та формальність існування шлюбу, який не виконує свого прямого призначення, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові та у судовому засіданні на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо відсутності взаєморозуміння і взаємоповага, несумісність характерів і поглядів, постійні ревнощі з боку відповідача, які стали причинами частих сварок, втрати почуття любові позивачем по відношенню до відповідача, наслідком чого стало припинення спільного проживання, ведення спільного господарства. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 14 січня 2021 року. Позивач у судовому засіданні категорично наполягала на розірванні шлюбу, вказавши на відсутність бажання щодо примирення. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 21, 24, 55, 104, 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 гривень 80 копійок судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції №0.0.1884662240.1 від 26 жовтня 2020 року (арк. спр. 5).

Outcome: approved