Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що він 11 червня 2005 року зареєстрував шлюб із відповідачкою у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 806. Від шлюбу вони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони не можуть проживати однією сім`єю, виконувати сімейні обов`язки. Фактично шлюбні відносини припинились більше ніж пів року і вони не ведуть спільне господарство. Спору щодо утримання дітей та поділу спільного сумісного майна не має. Також, позивач зазначив, що не потребує додаткового часу для примирення. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , зареєстрований 11 червня 2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 806. Сторони в судове засідання не з`явились. Відповідачка та представник відповідачки надали заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, зазначивши, що просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 11 червня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 806, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11 червня 2005 року. Сторони по справі мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідно. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. В заяві від 31 серпня 2020 року, яка надійшла до суду 17 вересня 2020 року, відповідачка просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1798304437.1 від 12 серпня 2020 року про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн (50 % від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн (50 % від загального розміру судового збору).

Outcome: approved