overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] в особі представника звернулася до суду зі вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.05.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. У шлюбі народилася донькаГрабченко [PERSON], [INFO]. Зазначила, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідач є пенсіонером та отримує дохід у вигляді пенсії, а вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, просила стягнути на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача налягав на заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дитиною відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, де батько записано [PERSON] Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, який має регулярний дохід. Отже, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON](далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та відповідачем 27.10.2000 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені приблизно з 2015 року. Спір щодо утримання дитини та розподілу спільного майна подружжя на даний час відсутній. Тому, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 27.10.2000 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засідання на 09.11.2017 року. У судовому засіданні 09.11.2017 року було оголошено перерву у зв'язку з неявкою позивача, відповідача та визнано явку позивача обов'язковою. У судовому засіданні 05.02.2018 року позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні 05.02.2018 року відповідач позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.10.2000 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.12). Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з 2015 року, примирення неможливе, спір щодо утримання дитини та розподілу спільного майна подружжя на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), в якій просив визнати [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є наймачем квартири [ADDRESS] та на даний час проживає у ній. Разом з [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрований також Відповідач [PERSON], проте останній у ній не проживає понад 8 років, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг та квартплати Відповідач не приймає, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у ньому, проти винесення заочного рішення не заперечували, [PERSON] додатково зазначив, що Відповідач є його сином та з травня 2009 року і по теперішній час в спірній квартирі не проживає. Відповідач виїхав з квартири добровільно та на даний час проживає у своєї знайомої дівчини. Визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, має для нього юридичне значення, оскільки Позивач має намір приватизувати наймане житло, тоді як згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Крім того, задоволення позову надає можливість не сплачувати комунальні послуги за особу, яка ними фактично не користується. Свідок [PERSON] з боку позивача у судовому засіданні зазначила, що проживає у будинку [ADDRESS] вже 43 роки та знайома по сусідски з Позивачем. Свідок підтвердила те, що Відповідач не проживає в зазначеному приміщенні вже тривалий час та особисті речі останнього в квартирі відсутні, останій раз бачила [PERSON] ще школярем. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - Скрипка) А.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 03 грудня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 83. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили у червні 2017 року. Причиною слугували постійні сварки, суперечки, скандали та різні погляди на життя. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідач в судове засідання двічі не зявився, хоча був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленнями про отримання ним судових повісток. Про причини неявки суд не повідомлено (а.с. 17-18, 22-23).Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 83 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сімя фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

у серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось через різні погляди на шлюбні відносини та майбутнє сім'ї. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження. (а.с. 11) У судовому засіданні позивач зазначив, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Зазначив, що примирення між ними неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривні 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач не змінюала своє прізвище. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінювати прізвище відповідача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи це тим, що він [PERSON], [INFO], свою діяльність розпочав в 1975 році в КСП ім. І-го травня с. Турильче Борщівського району, звідки пішов служити в [PERSON], після армії з 02.02.1978 року працював машиністом «Сільгосптехніка», однак при здійснені відповідного запису в трудовій книжці було допущено помилку, невірно записано по батькові «Емельянович», та не вірно зазначено місяць народження «28.11.1957 року». Окрім цього також допущено помилку у атестаті про середню-спеціальну освіту, так запис в атестаті невірно вказано по батькові «Емільянович». Таким чином були допущені помилки при перекладі та є невідповідність в документах, у звязку з чим, звернувся в суд з даною заявою. Заявник заявлені вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення заяви покладається на погляд суду. Вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 256 ч.1 п. 6 ЦПК України\~в судовому порядку встановлюються факти належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я чи по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, вказаним в паспорті. Судом обєктивно встановлено, що згідно копії паспорта серії НА № 669402 від 28.04.1999 року, прізвище, імя та по батькові заявника зазначено «Біланюк Михайло Омелянович», [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯЭ № 678426 від 12.03.1958 року\~прізвище, імя та по батькові заявника зазначено «Біланюк Михайло Емільянович», [INFO]. Відповідно до трудової книжки серії БТ-І № 2719821 від 02.02.1978 року прізвище, імя та по батькові заявника вказано «Біланюк Михайло Емельянович», та воєнного білета серії НК № 3911721 виданого на «Біланюк Михайло Емельянович». Згідно копії атестату № 1699 від 19.07.1975 року, диплом видано міським професійно-технічним училищем №20 м. Підволочиськ Тернопільської області - «Біланюк Михайло Емільянович». Також в судове засідання зявилися свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що дійсно «Біланюк Михайло Емільянович» та «Біланюк Михайло Омелянович» це одна і та сама особа. Дослідивши матеріали справи, враховуючи малозначність помилки, та достатність отриманих судом доказів належності правовстановлюючого документу трудової книжки, атестату, враховуючи, що факт їх належності ніким не оспорюється,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки між ними було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали конфлікти. Крім того, протягом тривалого часу спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин. Від шлюбу у сторін народилися неповнолітні сини [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі змісту заяви позивача, крім того, вбачається, що позов він підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 176933, виданим повторно Деражнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від шлюбу у сторін народилися неповнолітні син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Разом з тим, відповідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом приймаються до уваги доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позову, оскільки такі його доводи не спростовані відповідачкою. Як вбачається з матеріалів справи, спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сім'ї та конфліктні ситуації, а тому, з огляду на тривале окреме проживання сторін та відсутність ведення спільного господарства, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим даний шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся\~ до Семенівського районного суду Полтавської області із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги фактичним розпадом сім'ї з 8 травня 2017 року, неможливістю подальшого спільного проживання та збереження сімї, проживання відповідача з іншим чоловіком тощо. Порушено питання покладення судових витрат на відповідача. Позивач позовні вимоги підтримав повністю, вказав, що сім'я розпалася, її збереження вже неможливе. Відповідач погодилася на розлучення. Сторони пояснили, що їх неповнолітні діти за бажанням дітей проживають із батьком позивачем. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 16.10.1999 між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 2). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], яка народилася 19.01.2000 (а.с. 8) та [PERSON], який народився 10.11.2002 (а.с. 9). Діти проживають разом з батьком. Із 8 травня 2017 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, сім'я розпалася. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх дітей, відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 640\~грн судового збору, сплаченого позивачем під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому [PERSON], [INFO], Свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 2000 року, яким посвідчено, що співвласником квартири вказаний «[PERSON]». Вказуючи на те, що в червні 2017 року він звернувся до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області для оформлення субсидії, але йому було відмовлено з посилання на те, що у Свідоцтві про право власності на житло його ім'я та по-батькові записано як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Представник заявника в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити (а.с. 12). Представник зацікавленої особи Васильківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення заяви не заперечив (а.с. 15). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої не збігається з прізвищем зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Судом встановлено, що згідно паспортних даних [NUMBER], виданого 03 серпня 2002 року Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області заявника зазначено як [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 25 січня 1975 року райвідділом ЗАГСу Київської області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 5). Згідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] повторно виданого [INFO] народився [PERSON], батьком якого зазначено [PERSON] (а.с. 6). Також відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 24 червня 1977 року народилася [PERSON], батьком якої зазначено [PERSON] (а.с. 7). Проте в Свідоцтві про право власності на житло від 18 січня 2000 року заявника зазначено як «[PERSON]» замість «[PERSON]» (а.с. 4). Таким чином, підтверджується факт належності правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на житло, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], а саме його ім'я та по-батькові наведено в вищевказаних документах. При вирішенні справи суд виходив з принципів доказування, визначених ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved