Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У січні 2020 р. до суду надійшла позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків. Позивач зазначає, що [PERSON] з 20.01.2017 року працювала на посаді продавця у фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі укладеного між ними трудового договору, відповідно до умов якого, п. 2, працівник зобов`язаний виконувати реалізацію товару та несе відповідальність за його зберігання. При цьому, позивачем були створені всі необхідні умови для нормальної роботи відповідачки для забезпечення повного збереження дорученого їй майна. 16.05.2019 року позивачем виданий наказ № 14 від 16.05.2019 р. про проведення інвентаризації комісією у складі позивача, менеджера з продажу [PERSON] , бухгалтера [PERSON] (запрошена особа) та продавця торгової точки [PERSON] 19.05.2019 р. у присутності відповідачки, під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було виявлено недостачу на загальну суму 252\~794 грн. 00 коп. Після завершення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей відповідачка погодилась з вищевказаною нестачею коштів, яка сталася з її вини, пояснила, що допустила нестачу 60 одиниць товару на загальну суму 60\~000 грн. 00 коп., а також реалізувала товар на загальну суму 192794 грн. 00 коп., але гроші до каси не поклала, фактично присвоївши їх, та зобов`язалася повернути завдану матеріальну шкоду в касу магазину до 01.12.2019, що підтверджується власно нею написаною розпискою. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідачки з вимогою повернути суму нестачі товарно-матеріальних цінностей у добровільному порядку, вони залишилися безрезультатними. За таких обставин, позивачка звернулася до суду з даним позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 252\~796 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2527 грн. 94 коп. Ухвалою від 31.01.2020 р. суд відкрив провадження у справі за вищезазначеним позовом і призначив розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.04.2020 р. закрито підготовче провадження по даній справі і справу призначено до розгляду по суті. Згідно письмової заяви від 18.05.2020 р., представник позивача [PERSON] - адвокат Бреславець М.Г., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.01.2020 р., ордеру серії ХВ 000032 від 22.01.2020 р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1531, просить суд розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити, згодна на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст.ст.128,130 ЦПК України. Відзив до суду не надійшов. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження № 2 від 18.01.2017 року [PERSON] була прийнята на посаду продавця ФО-П [PERSON] , з оформленням трудового договору з 20.01.2017 р., у якому визначені умови праці (режим, права та обов`язки сторін по договору), та приступила до роботи 20.01.2017 р. (а.с.8). Про прийняття працівника на роботу було повідомлено Східну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області 18.01.2017 р. (а.с.9). Відповідно до трудового договору, укладеного між [PERSON] , фізичною особою-підприємцем, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 18.01.2012 р. № 24800000000138278 (вид економічної діяльності виробництво іншого верхнього одягу) та фізичною особою [PERSON] , працівником, остання зобов`язалася виконувати реалізацію товару та нести відповідальність за зберігання товару (а.с.10,14). По договору оренди № 011944 від 08.01.2019 р. ФО-П [PERSON] орендувала павільйон на Торговому центрі «Барабашово» м. Харків для здійснення комерційної діяльності, площа об`єкта оренди призначена для торгівлі та для зберігання (а.с.17-18). 16.05.2019 р. ФОП [PERSON] видано наказ № 14 про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей підприємства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 17 травня 2019 року з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів, у присутності осіб: ФОП [PERSON] , менеджера з продажу [PERSON] продавця торгової точки [PERSON] , бухгалтера (запрошена особа) [PERSON] (а.с.11). 19.05.2019 року за результатами проведеної інвентаризації була складена відомість 1 про недостачу товару, згідно якої, всього виявлена нестача у кількості 204 одиниці товару на суму 252\~764 грн. 00 коп. (а.с.12). 20.05.2019 року [PERSON] у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , написала розписку, підписану нею та свідками, де зазначила, що за період роботи у ФОП [PERSON] допустила недостачу товару 60 одиниць на суму 60000 грн. 00 коп., а також продала, але не внесла гроші в касу у сумі 192794 грн. 00 коп., усього винна 252\~764 грн. та зобов`язується віддати цю суму за період роботи з 01.08.2019 р. по 01.12.2019 р. (а.с.13). Положеннями ч.1\~ст.\~22\~ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно приписів ч. 1\~ст. 1126 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом\~статті 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ст. 130 КЗпП України\~ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 134 КЗпП України \~передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Статтею 138 КЗпП України\~встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130 КЗпП України. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача надано суду переконливі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які стороною відповідача не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved