Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики та трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначає, що 27.03.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надано у борг 10 000 доларів США, які [PERSON] мав повернути в строк до 30.12.2018 року та 31.05.2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого надав [PERSON] 7 500 доларів США, які [PERSON] мав повернути в строк до 30.12.2019 року. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, який повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали розписок, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 27.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 30.12.2018 року, що підтверджується його розпискою від 27.03.2018 року (а.с. 9). Крім того, 31.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти у розмірі 7 500 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 30.12.2019 року, що підтверджується його розпискою від 31.05.2019 року (а.с. 9). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі установлено те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеними із [PERSON] договорами позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики у сумі 17 500 доларів США та трьох відсотків річних у сумі 491 доларів США (3% х 597 / 365 х 10 000) за договором позики від 27.03.2018 року та 143 доларів США (3% х 232 / 365 х 7 500) за договором позики від 31.05.2019 року. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved