Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником квартири №2 в житловому будинку №30 по вул. Шарохіна в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. В той же час з 26 жовтня 2007 року в квартирі зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі, з яким 29 березня 2017 року позивачка розірвала шлюб. Також позивачка вказувала на те, що відповідач за місцем реєстрації з травня 2016 року без поважних причин не проживає, проте не знявся з реєстрації, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні своєю власністю. В звязку з цим [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник в своїх заявах не заперечують проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 листопада 2002 року, реєстр. №622 придбала квартиру №2 в житловому будинку №30 по вул. Шарохіна в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. В той же час з 26 жовтня 2007 року в квартирі зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі, з яким 29 березня 2017 року позивачка розірвала шлюб. Однак, як вбачається з акту обстеження умов проживання [PERSON] від 10 липня 2018 року та копії довідки виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району від 28 серпня 2018 року (а.с. 10, 19) [PERSON] за місцем реєстрації понад два роки без поважних причин не проживає, проте не знявся з реєстрації, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні своєю власністю. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин його не проживання в квартирі, зокрема створення йому будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved