Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, яка була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі та поділити дану квартиру шляхом визначення за нею 1/2 частки квартири у порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час спільного шлюбу з відповідачем ними була придбана за договором купівлі-продажу квартира. На сьогоднішній день позивачка та спільні діти проживають у даній квартирі, а позивач проживає за іншою адресою та постійно погрожує позбавити позивачку та дітей місця проживання. Відповідач жодним чином не підтримує відносин з дітьми та уникає виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість зі сплати аліментів, веде аморальний спосіб життя. Ухвалою судді від 26.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представниця позивачки в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 01 червня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладений 11 серпня 2001 року, розірвано (а.с.11). В період перебування у шлюбі 08.02.2010 року сторонами була придбана за договором купівлі-продажу квартира загальною площею 48,5 кв.м. за адресою : [ADDRESS] ., що підтверджується копією договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі під № 601 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес О.М. Як вбачається із цього ж договору покупцем виступив відповідач [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286962434 право власності на спірну квартиру зареєстроване на відповідача [PERSON] : форма власності - приватна, частка власності - 1/1. Сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є їхньою спільною власністю. Згідно з вимогами частини 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частини 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружися укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружися та підлягають поділу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 ППВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружися». У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, однак, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 Сімейного кодексу України, абз. 4 п. 30 ППВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. На підставі викладених норм права та встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає за необхідне визначити спільною сумісною власністю подружжя однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частини такої квартири. Згідно із ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.12-13,81,141,259,263-265 ЦПК України,суд

Outcome: approved