Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів, у якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на дочку [PERSON], [INFO], з 1/3 до 1/4 чистини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначив, що на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2008 року, він щомісячно має сплачувати аліменти на користь відповідача на двох дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. Проте рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року виключено запис про позивача, як про батька [PERSON] із актового запису про її народження та внесені відповідні зміни у свідоцтво про народження дитини. Не зважаючи на зазначене вище рішення, із якого вбачається, що позивач не є батьком [PERSON], державна виконавча служба продовжує вимагати від нього сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). У судове засідання позивач не з'явився, проте від нього до суду надійшла заява, у якій позивач підтримує вимоги, викладені у позовній заяві, справу просить розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, проте у письмовій заяві від 3 лютого 2015 року відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутності. Неявка сторін не є перешкодою для проведення судового засідання, тому суд вважає, що судове засідання можна провести без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. З 10 серпня 2003 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с. 7, 10). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2008 року у справі № 2/77-2008 (далі - цивільна справа № 2/77-2008) з позивача на користь відповідача ухвалено стягувати аліменти на дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 січня 2008 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання цього рішення, 18 лютого 2008 року судом було видано виконавчий лист (а.с. 11, 12). Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Шаргородського районного управління юстиції від 13 березня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 46857772 з виконання виконавчого листа у цивільній справі № 2/77-2008 (а.с. 16). Окрім того, рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року у справі № 152/600/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області - про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, виключено запис про [PERSON], [INFO], як про батька дитини - [PERSON], народженої [INFO] у [PERSON], із актового запису за № 23, зробленого в Книзі реєстрації народжень виконкому Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 7.10.2005 року. Це рішення ніким не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 21-23). Отже, на переконання позивача, з часу ухвалення останнього судового рішення, він не зобов'язаний сплачувати аліменти на [PERSON], а тому їх розмір, встановлений рішенням суду, належить зменшити. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікована Україною, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1. ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам надано роз'яснення, згідно з яким розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, змістовний аналіз зазначених вище норм дає підстави стверджувати, що платник аліментів вправі звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, у разі, якщо змінився його матеріальний або сімейний стан, погіршилося його здоров'я та в інших випадках, передбачених СК України. При цьому, на переконання суду, зазначені підстави для зменшення розміру аліментів, повинні виникнути уже після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві від 3 лютого 2015 року, поданій до суду, позовні вимоги визнала у повному обсязі та без будь-яких умов. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зауважено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» судам роз'яснено, що за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Отже, з урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто те, що з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на обох дочок, змінилися обставини, що бралися судом до уваги при ухвалені рішення, а саме запис про нього як про батька [PERSON] виключено із актового записупро її народження, а отже, з часу набрання судовим рішенням законної сили, відсутні правові підстави для сплати позивачем аліментів на [PERSON] Отже, зазначене вище є підставою для задоволення вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2008 року у справі № 2/77-2008. Ураховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Outcome: approved