Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 31 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №NK06F410201357, відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 5 338,82 грн. на строк до 30 травня 2015 року (включно), а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення частини кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,12 % річних від суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 74,74 грн. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати банку неустойку (за загальне порушення - пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен днь прострочення, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 90 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості). Однак відповідач умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії належним чином не виконував в зв'язку з чим станом на 12 травня 2017 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 11 593,34 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту - 3 560,62 грн.; - заборгованість по процентам - 2,50 грн.; - заборгованість по комісії - 666,96 грн.; - нарахованої пені за порушення умов договору в розмірі 6 335,01 грн.; - нарахованих штрафів за порушення умов договору в загальному розмірі 1 028,25 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 31 травня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №NK06F410201357 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з письмової заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до договору банк зобов'язався видати, а в подальшому надав позичальнику кредит в розмірі 5 338,82 грн. на строк до 30 травня 2015 року включно. Зі своєї сторони позичальник зобов'язався щомісячно рівними частинами повертати отриманий кредит, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,12 % річних від суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 74,74 грн. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв'язку з цим станом на 12 травня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 3 560,62 грн., заборгованість по процентам - 2,50 грн., заборгованість по комісії - 666,96 грн., що підтверджується розрахунком боргу. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Водночас судом встановлено, що банк нарахував позичальнику неустойку, а саме пеню, виходячи зі ставки 0,15 % від суми простроченої заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення платежу (що відповідає п. 2.4.5.1 Умов і Правил), що склало 6 335,01 грн., а також штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (що відповідає п. 2.4.5.5 Умов і Правил), що склало 1 208,25 грн. Проте цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Оскільки банком нараховано пеню та штраф за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. Крім цього згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Аналогічні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїх постановах, зокрема від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15 в яких зазначав, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що нарахована позивачем неустойка (пеня та штрафи) є надто завищеною, перевищує загальний розмір боргу, що суперечить самій компенсаційній суті неустойки та засадам цивільного судочинства, а саме справедливості, добросовісності та розумності. Тому суд з врахуванням цих обставин та ступеню виконання позичальником зобов'язань вважає можливим зменшити розмір пені до обґрунтованого та розумного розміру, співвідносного з розміром боргу, що повністю виконає компенсаційну функцію неустойки, а саме до 4 000 грн., штраф з метою уникнення подвійної відповідальності не стягувати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з врахуванням п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 458,08 грн. судового збору (1 600 грн. (сплачений судовий збір) х 91,13 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial