Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає і знаходиться на її утриманні, вона займається її вихованням. Батько дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його долею, не забезпечує матеріально. За рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти, але він їх не сплачує. Вказала також, що відповідач отримав у власність земельні ділянки, але намагається це приховати, щоб не сплачувати з них аліменти. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов'язків як батько щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших цінностей, створення умов для отримання нею освіти, тому має бути позбавлений батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що відповідач з сином не спілкується, влітку 2012 року безпідставно відмовився надавати дозвіл на виїзд за кордон. Після розлучення з відповідачем у неї склались неприязні відносини, в тому числі виникали конфлікти щодо спілкування з дитиною. [PERSON] не бажає спілкуватись з батьком. Існує заборгованість по сплаті аліментів, але суд відмовив у стягненні пені за прострочку сплати аліментів. По даній справі суд також був зобов'язаний заслухати думку дитини. Висновок органу опіки та піклування не змогли отримати, оскільки представники служби в справах дітей відмовлялись надавати відповідний висновок, можливо з особистих причин. Просили задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що дійсно між сторонами після розірвання шлюбу склались напружені та неприязні відносини і щодо поділу майна, місця проживання дитини, сплати аліментів, участі батька у вихованні дитини. Аліменти він намагався сплачувати, але позивачка не повідомляла його про рахунок для перерахування коштів або адресу проживання. Відповідачка чинить перешкоди щодо участі його у вихованні дитини, не дає побачень з ним. Просили відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник служби у справах дитини та орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив суду листа, в якому просив слухати справу у відсутність їхнього представника. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2013 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх доходів громадян, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 17 жовтня 2012 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ від 14 травня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. На виконання вказаного рішення 25 жовтня 2013 року видано виконавчий лист №2-3710/12, який був поданий позивачкою для примусового виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Постановою відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 24 вересня 2014 року виконавче провадження закінчено, виконавчий лист направлений на виконання до відділу ДВС Печерського РУЮ в м.Києві. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів з доходу, стягнення неустойки за прострочення аліментів. Рішення суду набрало законної сили. За ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді даної справи судом встановлено, що розрахунок заборгованості не може бути взятий до уваги, оскільки суду не подано доказів того, чи перевірялось при виконанні рішення суду державним виконавцем факт працевлаштування боржника та розмір отриманих доходів, розрахунок складений з врахуванням із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а відповідно до трудової книжки відповідач офіційно працевлаштований у спірний період. Пояснення представника позивача, що позивачка позбавлена можливості подати нову довідку про наявну заборгованість по сплаті аліментів, оскільки виконавчий лист знов був направлений до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, суд оцінює критично, оскільки доказів цій обставині суду подано не було, та враховує, що позовна заява подана ще в серпні 2014 року. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2014 року визначено [PERSON] способи участі у вихованні [PERSON], [INFO], та усунено перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішення суду набрало законної сили. З пояснень сторін встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні стосунки, в тому числі й щодо участі батька у вихованні дитини. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При розгляді справи позивачем не подано суду висновок органу опіки та піклування, незважаючи на тривалий час розгляду справи, неодноразове відкладення розгляду справи саме за даної обставини. Пояснення представника позивача, що представниками третьої особи постійно чиняться перешкоди для подачі документів, суд оцінює критично, оскільки доказів цим обставинам суду подано не було. Оскільки доказів ухилення [PERSON] від виконання обов'язків батька, не піклування про духовний розвиток дитини, не забезпечення його матеріально тривалий час, суду не подано, суд вважає, що підстав позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Твердження представника позивача, що в судовому засіданні потрібно вислухати думку дитини, суд до уваги не бере та враховує вік дитини та можливість нею самостійного формулювання своєї власної думки щодо позбавлення батьківських прав його батька, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини, та те, що між [PERSON] та [PERSON] тривалий час тривають неприязні стосунки. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed