Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У серпні 2012 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 14 бере-зня 2012 року у м. Святогірськ помер її батько [PERSON], після якого залишилась спа-дщина, спадкоємцями на яку є позивач, її сестра [PERSON] - доньки спадкодавця, та відповідач [PERSON] - дружина спадкодавця. Позивач у встановлений законом строк подала заяву на прийняття спадщини, однак нотаріус повідомив їй, що спадкодавець при житті склав заповіт, відповідно до якого все своє майно залишив [PERSON] - відпові-дачу по справі. Позивач зазначила, що зазначений заповіт повинно бути визнано недійс-ним, оскільки він не відповідає волі спадкодавця. Про смерть батька та його хворобу вона дізналась від знайомих. Зазначила, що хвороба її батька впливала на його психічний стан, та на момент складання заповіту на користь відповідача він не міг керувати своїми діями, розуміти їх наслідки. У зв'язку з наведеним ставила питання про визнання недійсним за-повіту, складеного [PERSON] на користь відповідача. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт від 02 лютого 2012 року, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 340. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 107,30 грн. При ухваленні рішення суд виходив з того, що проведеними по даній справі амбула-торними судово-психіатричними експертизами зроблено категоричний висновок про аб-солютну неспроможність [PERSON] в момент підписання заповіту 02.02.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. А отже в даному випадку є підстави для визнання даного заповіту недійсним. На вказане рішення [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що підставою для задоволення позову були висновки амбулаторної судово-психіатричної ек-спертизи № 15 (посмертної) від 21.01.2013 року та висновок судово-психіатричної експе-ртизи № 18 від 07.03.2017 року, згідно яких на час оформлення заповіту [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проте амбулаторна судово-психіатрична експертиза № 15 (посмертна) від 21.01.2013 року була зроблена на підставі амбулаторної картки психіатричного диспансера м. Словянська, яка в подальшому була визнана підробленою, про що свідчить висновок екс-перта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, а також Ухва-ла Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09.11.2015 року про закриття кримінального провадження у звязку із звільненням від кримінальної відповідальності. Згідно з даною Ухвалою дільничий лікар-психіатр КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня міста Словянська» [PERSON] визнала, що за її вказівкою була підроблена амбулаторна картка нібито хворого [PERSON] Представник відповідача зазначає, що судом було безпідставно відмовлено в задово-ленні клопотання про проведення комплексної судово-психіатричної експертизи з залу-ченням спеціаліста онколога, адже висновки первісної та додаткової експертиз мають су-перечності. Крім того за словами свідків, а саме нотаріуса, що посвідчував заповіт, та спеціаліста з нерухомості, до якого звертався спадкодавець, сумнівів у дієздатності останнього не бу-ло. Свідки не помітили будь-яких відхилень в поведінці, стані здоровя чи психічному стані [PERSON], він усе розумів та поводився адекватно. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] доводи апеляційної скарги підт-римав та пояснив, що померлий [PERSON] був адекватною людиною. На психіатричні розлади не страждав. З цього приводу просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій представник просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослі-дивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рі-шення скасуванню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (Дубініна) ([PERSON] - до шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб серія У-НО № 425774 від 07.09.1989 року (а.с.8 т. 1) є дочкою [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серія ЯР № 248159 від 17.06.1959 року (а.с.7, т.1). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 14.03.2012 року в м. Свято-гірськ Донецької області, про що 15.03.2012 року складено відповідний актовий запис № 393, посвідчений відділом РАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управ-ління юстиції в Донецькій області, серія І-НО № 631348 від 05.05.2012 року (а.с.5, т.1). Відповідно до акту судово-медичного дослідження № 269 причиною смерті [PERSON] було захворювання, а саме злоякісне новоутворення легень з метастазами в серці, середостіння і плевру, що ускладнилося розвитком ракової інтоксикації, набряку легенів і головного мозку (а.с.11-12 т.1). Свідченнями свідків та відповідно до [PERSON], складеного депутатом міської Ради м. Святогірська у присутності сусідів від 30.04.2012 року (а.с.32, т.1), судом було встановле-но, що з 2007 року з [PERSON] постійно мешкала відповідач по справі [PERSON] за адресою: Донецька область. м. Святогірськ, вул. Першого Травня, 47, а 29 квітня 2011 році вони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 126, посвідченим відділом РАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управ-ління юстиції в Донецькій області серія І-НО № 248357 від 29.04.2011 року (а.с.28, т.1, а.с.45-52, т.4). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за за-коном. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. 02 лютого 2012 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 340, відповідно до якого він зробив розпорядження про те, що все своє майно він заповідає [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 ро-ку «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суди відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язані призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керу-вати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в мо-мент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №15 (посмерт-ної), проведеної на підставі ухвали Слов'янського міськрайонного суду від 19 листопада 2012 року, заповідач [PERSON] з 2009 року страждав на судинну деменцію, що ускла-днювалась в подальшому злоякісним новоутворенням легень з метастазами в серці, сере-достіння і плевру з наявною раковою інтоксикацією набряком легенів і головного мозку. Наявність існування деменції зазначено у 2009 році, наявність ракової інтоксикації з 2011 року. Ступінь виразності психічних змін особистості у вигляді лакунарного недоумства судинного ґенезу в поєднанні з глибокою астенією внаслідок ракової інтоксикації позбав-ляли випробуваного здібності в момент підписання заповіту 02.02.2012 року розуміти зна-чення своїх дій та керувати ними. (а.с.123-131, т.1). Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів від 02.03.2015 року № 11967/11968/11969/13-33/2166-2173/15-34/2774/15-33, записи до медичної карти амбу-латорного хворого на імя [PERSON] не відповідають датам, вказаним на сторінках даної карти від 17.08.2008 та 21.07.2009. Записи, датовані 17.08.2008, ймовірно виконані у період після листопада 2008 року, а записи, датовані 21.07.2009, ймовірно виконані у пе-ріод після липня 2011 року (а.с.50-58, т.3). Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09.11.2015 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON], підозрюваної у внесенні завідомо неправдивих відомостей про відвідування [PERSON] 17.08.2008 року та 21.07.2009 року диспансерного відділення КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» за ч. 1 ст. 366 КК України, у звязку із звільненням особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності (а.с.122 т.3). Враховуючи доводи представника відповідача про те, що саме записи в амбулатор-ній картці [PERSON] від 17.08.2008 та 21.09.2009 року вплинули на висновок судово-психіатричної експертизи та рішення суду за клопотанням представника відповідача була призначена та проведена додаткова амбулаторна судово-психіатрична експертиза (посме-ртна) (а.с. 54-60, том 4). На вирішення експертів були поставлені питання надання висновку психічного стану [PERSON] без урахування записів в медичній картці [PERSON] від 17.08.2008 року та 21.07.2009 року, за висновком якої від 07.03.2017 року № 18 [PERSON] на момент складання заповіту 02.02.2012 року страждав інтоксикаційною енцефалопатією внаслідок ракової інтоксикації, з глибокою астенією, зниженням інтелектуально-мнестичних функцій, дезорганізацією психічної діяльності, що позбавляло його можливості на час складання заповіту 02.02.2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. Комісією лікарів зазначено, що у 2010-2011 роках відносно [PERSON] був відсутній медичний нагляд, 01.02.2012 йому виставлений діагноз: рак предстательної залози, метастази в печінку, звернення дружини та невістки хворого до онкодиспансеру відбулось 14.03.2012 року у день його смерті, тобто за станом здоров'я хворого був відсутній медичний контроль, дружина з цього приводу не проявляла належного хвилювання, захворювання носило прогредієнтний та швидко прогресуючий характер, укладання заповіту проводилось практично в термінальній стадії захворювання. В апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що первісна судово-психіатрична експертиза та додаткова мають суперечності. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 9 серпня 2017 року по справі було призначено комплексну судово-психіатричну експертизу. На вирішення експертів були поставлені питання, чи страждав будь-яким психічним захворюванням [PERSON] на час складання заповіту від 02.02.2017 року та чи міг [PERSON] в момент складання заповіту від 02.02.2017 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. В розпорядження експертів було надано цивільну справу та амбулаторну карту [PERSON] За висновком судово-психіатричної експертизи № 29 від 19 жовтня 2017 року [PERSON] на момент складання і підписання заповіту 02.02.2012 року будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не стра-ждав (а.с. 156-158, том 4). Також в цей період часу він не виявляв і ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Про це свідчать дані матеріалів цивільної справи, медичної документації про його правильне орієнтування в часі і просторі, послідовність і цілеспрямованість його дій, від-сутність в його поведінці і висловлюваннях в той період часу ознак марення, галюцинацій, розладів свідомості, інших хворобливих порушень психічної діяльності, коли він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже експертами зроблено висновок, що [PERSON] на момент складання і підписання заповіту 2 лютого 2012 року будь-яким психічним розладом не страждав. За своїм психічним станом в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Колегія суддів зазначає, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 29 від 19 жовтня 2017 року не викликає сумнівів щодо його достовірності, оскільки він є обґрунтованим, базується на спеціальних пізнаннях, не суперечать іншим матеріалам справи, зокрема, медичній документації, доданій до матеріалів справи, свідченням свідків, та усуває суперечності, що мали місце у двох попередніх експертизах. Психіатричну експертизу (т.1 а.с.123-131), що була зроблена на підставі підложних документів та експертизу (т.4 а.с.44-60), на якій базуються висновки суду першої інстан-ції, виконані одними й тими самими експертами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд не може прийняти до уваги, оскільки є обргунтовані сумніви в обєктивності та достовірності цих експертних досліджень. Колегією суддів також було враховано пояснення свідків, допитаних під час судово-го розгляду. Так свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1998 року по теперішній час працює нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу. 02.02.2012 року до неї звернув-ся [PERSON], який виявив бажання оформити заповіт на свою дружину [PERSON] На час оформлення заповіту він вже був людиною похилого віку, серед яких таке волеви-явлення є звичайним. Будь-яких відхилень в поведінці, стані здоров'я чи психічному стані [PERSON] вона не помітила, він усе розумів та поводився адекватно. Сумнівів в його дієздатності у неї не виникло. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона у м. Святогірську займається нерухомістю. 22.09.2011 року до неї в офіс звернулися [PERSON] та [PERSON] за допомогою в продажі належних їм квартири або будинку. На той час [PERSON] ще не був хворим, але був особою похилого віку. Свідок показала, що він керував своїми діями та поводився адекватно. Таким чином враховуючи висновки посмертної судово-психіатричної експертизи № 29 від 19 жовтня 2017 року в сукупності з іншими доказами в тому числі показаннями сторін та свідків колегія суддів приходить до висновку, що [PERSON] був здатен на момент складання та підписання заповіту 02 лютого 2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне за-стосування норм матеріального або процесуального права. Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення ска-суванню з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed