Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві та у судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1999 року; від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки у добровільному порядку не надає, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.11), про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1999 року (а.с.4). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.3). Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає у розмірі, передбаченому Законом, що підтверджується, поясненнями позивача та відсутніми письмовими запереченнями відповідача. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 Сімейного кодексу України (далі-СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, для суду вбачаються підстави для присудження з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] до її повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.01.2014 року, оскільки відповідач є батьком [PERSON] і зобов'язаний матеріально її утримувати. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісячно та у розмірі встановленому Законом. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved