Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на те, що з 6 листопада 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 7 липня 2014 року. Під час перебування у шлюбі з'ясувалося, що позивачка хворіє на онкологічне захворювання, у зв'язку з чим у 2003 році вона проходила декілька курсів хіміотерапії, довгий курс реабілітації та стала інвалідом другої групи загального захворювання. Інвалідність встановлена довічно. Вказувала, що на даний час залишилася без матеріальної підтримки, хоча й отримує пенсію, проте цього є недостатньо для потреб людини, яка хворіє онкологічними захворюваннями. У зв'язку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь ? частину з всіх видів заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив їх відхилити. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 листопада 2001 року по 7 липня 2014 року. Дітей від вказаного шлюбу сторони не мають. Як з'ясовано у судовому засіданні [PERSON] з 2003 року хворіє онкологічним захворюванням та є інвалідом 2 групи довічно. Інвалідність встановлена під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до вимог ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особою, яка потребує матеріальної допомоги може бути визнано особу, у якої відсутні будь - які джерела до існування, а також і ту, яка хоча б і одержує зарплату, пенсію, інші доходи, але ці доходи не за своїм розміром є недостатніми для задоволення необхідних мінімальних потреб, не забезпечують прожитковий мінімум, встановлений законом. Прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» на осіб, які втратили працездатність, складає 949 грн. Як убачається з довідки УПФУ ум. Броварах та Броварському районі Київської області, пенсія [PERSON] перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, та становить 1049 грн. Крім того, як з'ясовано у судовому засіданні й це підтверджено, сторонами та свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON] є приватним підприємцем, займається торгівлею та відповідно періодично отримує доходи. Також з'ясовано, що позивачка проживає разом із своїм повнолітнім сином, якому 25 років, він є неодруженим, працездатним, працює на будівництві та який також повинен виконувати обов'язок покладений на нього положеннями ст. ст. 202, 203 СК України. Посилання позивача на ту обставину, що вона на разі потребує термінової хірургічної операції не підтверджена відповідними доказами. Також не надано суду й доказів витрат, які позивачем здійснюються у зв'язку з інвалідністю та необхідністю лікування. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 10, 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання з [PERSON]

Outcome: dismissed