Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики від 05.10.2011 року в сумі 240 000 гривень, вказуючи, що 05 жовтня 2011 року між нею, з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір позики, за умовами якого вона передала [PERSON] позику - грошові кошти в сумі 240 000 гривень, а [PERSON] зобов'язувався повернути їй таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) у визначений строк до 05.10.2011 року, про що є письмовий договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3049, та розписка боржника. Але, на її звернення до відповідача виконати умови правочину і повернути суму позики, [PERSON] у добровільному порядку відмовляється. Внаслідок дій [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка становить 240 000 грн. 00 коп. - основний борг, без інфляційних витрат та без трьох відсотків річних (а.с. 2-3). Позивачка [PERSON] або її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд позов задовольнити та стягнути на її користь судові витрати. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі|установлені| факти та відповідні їм правовідносини.|правостосунки| Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом установлено, що 05 жовтня 2011 року, [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] передала у безоплатне користування [PERSON] грошові кошти в сумі 240 000 гривень, а [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) у визначений строк до 05.10.2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3049 (а.с. 10). У відповідності ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачка надала суду письмову розписку як доказ про отримання відповідачем грошей 240 000 гривень за договором позики між сторонами від 05.10.2011 року (а.с. 10 оборот). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На звернення [PERSON] до відповідача виконати умови правочину і повернути суму позики, [PERSON] у добровільному порядку відмовляється. У зв'язку з неналежним виконанням умов грошового зобов'язання позичальник [PERSON] допустив заборгованість за позикою: відповідач зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 240 000 гривень у визначений строк - до 05.10.2011 року, але своїх зобов'язань позичальника не виконав. Внаслідок дій [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на 12.08.2013 року становить 240 000 грн. 00 коп. - основний борг. За таких установлених судом обставинах по суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі, які підтверджуються документами в сумі 2400 грн. + 114,70 грн., суд стягує з відповідача на користь позивачки (а.с. 1, 11). На підставі викладеного,

Outcome: approved