Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У серпні 2015року позивач ПАТ «Київенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за спожиту електроенергію у розмірі 2506,56 грн., 3, % річних - 171,89 грн., інфляційні втрати - 945,54 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок за яким позивач здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання, де проживає відповідач. Відповідач [PERSON]у порушення Правил користування електричною енергією для населення не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії, в результаті чого станом на 01 серпня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 2506,56 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути з відповідача 3, % річних - 171,89 грн., інфляційні втрати - 945,54 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судові засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Як зазначено в ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже, виходячи з вищевикладених норм чинного законодавства, вчинення споживачем дій у відповідь на дії енергопостачальника, а саме: постачання електричної енергії споживачу, електроспоживання, оплата рахунків за спожиту електричну енергію підтверджують договірні правовідносини між споживачем і енергопостачальною організацією. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання, де проживає відповідач [PERSON]. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON]протягом тривалого часу не проводив оплату за спожиту електричну енергію, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість перед позивачем. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 01 серпня 2015 року заборгованість відповідача по сплаті за спожиту електроенергію становить 2506,56 грн. Відповідно до п. п. 19, 20 Правил користування електричною енергією затверджених Постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357 (далі Правила) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON]в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання, а тому вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу в розмірі 2506,56 грн. Відповідно до п. 48 Правил споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Позивачем було надано розрахунок заборгованості з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення відповідачем здійснення оплати вартості спожитої електроенергії, починаючи з серпня 2012 року по серпень 2015 року. Сума 3 % річних відповідно становить 171,89 грн., сума інфляційних втрат - 945,54 грн., даний розрахунок відповідає вимогам закону, а тому приймається судом до уваги. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3,0 % річних в розмірі 171,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 945,54 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved