Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АНД у м. Дніпропетровськ ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, його батько, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0511 га для ведення садівництва, розташованої на території СТ «Виноградник-4» в м. Дніпропетровську. 02.02.2001 року [PERSON] помер. На момент смерті він проживав разом з дружиною [PERSON], яка доводиться матір'ю позивача, яка 09.05.2011 року також померла. За оформленням спадкових прав на вказану земельну ділянку після смерті своєї матері позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] у зв'язку з відсутністю правоустановлювального документа на земельну ділянку. Позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0511 га для ведення садівництва, розташованої на території СТ «Виноградник-4» в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON] (а.с.2, 110-111). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.122). В апеляційній скарзі (а.с.126-127) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом не прийнято до уваги положення ст.ст.529,548,549 ЦК України у редакції 1963 року. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що після смерті батька позивача спадщину, що відкрилась, прийняла його матір, після смерті якої спадщину, що відкрилась, прийняв позивач; спадкові права на земельну ділянку для ведення садівнитцтва, яка входила до спадкової маси, оформлені не були; документів, що засвідчують право право власності позивача на спірну земельну ділянку, суду не надано. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З матеріалів справи вбачається, що: - згідно свідоцтва про народження позивач є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.18), які знаходились у шлюбі (а.с.17), - 02.02.2001 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.15), - згідно спадкової справи після смерті [PERSON] спадщину в порядку спадкування за законом прийняла його дружина [PERSON] (а.с.48-63), - 09.05.2011 року померла матір позивача [PERSON] (а.с.16), - згідно спадкової справи після смерті [PERSON] спадщину в порядку спадкування за заповітом прийняв її син [PERSON] позивач (а.с.64-107), - згідно відповіді Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 14.11.2014 року № 03-09/141114/1 на запит державного нотаріуса [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0511 га для ведення садівництва, розташованої на території СТ «Виноградник-4» в м. Дніпропетровську (а.с.105), - згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 012013, наданої Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0511 га для ведення садівництва, розташованої на території СТ «Виноградник-4» в м. Дніпропетровську, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 23.11.2000 року № 3018 (а.с.162-164). Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку після смерті матері з підстав ненадання документів, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, є помилковими. Відповідно до ч.2 ст.1299 ЦК України а редакції, що діяла на час прийняття [PERSON] спадшини після смерті [PERSON], право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Разом з тим це не є перешкодою для визнання права власності в порядку спадкоємства в судовому порядку, оскільки згідно з положеннями ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам, які мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved