Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], та просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2014 року отримала в спадок ? частини квартири [ADDRESS], а також є спадкоємицею померлої [INFO], [PERSON], яка була власником іншої частини (1/2) вказаної квартири. Зазначила, що у вказаній квартирі без наявних на те правових підстав проживає відповідач, який змінив замки у дверях квартири, відмовляється пускати позивача у квартиру, внаслідок чого позивач позбавлений можливості реалізовувати своє законне право на володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач неодноразово просила відповідача звільнити житлове приміщення, однак відповідач в добровільному порядку не виселяється та створює їй перешкоди в користуванні власністю, в зв'язку з чим вона звернулася з вказаним позовом до суду. Позивач вважає, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні майном, які мають бути усунуті у судовому порядку, шляхом виселення відповідача з спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченим 04.09.2014 року державним нотаріусом Дев'ятої КДНК Виноградовою А.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 9-378 (а.с.5). Інша 1/2 частина вищевказаної квартири відповідно до матеріалів спадкової справи 5/2014, відкритої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., входить до складу спадкового майна після смерті [PERSON], яка була власницею вказаної частини квартири. Згідно матеріалів справи, жоден із спадкоємців, до кола яких входить і позивач, свідоцтва про право на спадщину не отримували, а отже право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку не зареєстровано (а.с.25-64). Позивач звертався до Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою з приводу перешкоджання відповідачем в користуванні його власністю, що підтверджується листом № 50/Ж-370 о/п від 17.11.2014 року (а.с.9). В зазначеному листі Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві чітко зазначено, що відповідач проживає в [ADDRESS], хоча згідно довідки Центру обслуговування споживачів Солом'янського районного в місті Києві державної адміністрації № 1 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» від 08.08.2014 року № 1440 в квартирі [ADDRESS] з 25.06.1991 року по день смерті була зареєстрована [PERSON], на дату видачі довідки в квартирі ніхто не зареєстрований (а.с. 8). На підтвердження своїх доводів, позивач посилається на письмові докази та покази свідків. Допитаний свідок, [PERSON], у суді зазначив, що він є сином позивача та неодноразово був свідком того, як відповідач не допускав позивача до власної квартири [ADDRESS], чинив їй перешкоди та здійснив заміну вхідних замків до квартири. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не має права власності на квартиру [ADDRESS] та не зареєстрований в даній квартирі, а отже проживає в ній без правових підстав. Частина 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України, зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з норми ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Сторона позивача посилається на те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях у квартиру, проте надати ключі від вхідних дверей відмовляється. Зараз у квартирі проживає відповідач. Не зважаючи на те, що позивач є власником частини квартири, її туди не впускають. Згідно ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст.166 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Судом достовірно встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні її власністю, змінивши вхідні замки та не впускаючи позивача, як власника, до свого помешкання, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право. Суд діє в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved