overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 08 лютого 2003 року по 19 лютого 2018 року, від якого народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, проти стягнення аліментів у вказаному розмірі не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебували в шлюбі з 08 лютого 2003 року по 19 лютого 2018 року, що підтверджується відповідними свідоцтвом про укладення шлюбу та рішенням суду про розірвання шлюбу. Сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Діти мешкають разом з позивачкою в [ADDRESS], та знаходяться на повному її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення дітей, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26.11.2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1206. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя і сімейні обовязки, що призвело до втрати почуття кохання, поваги та взаєморозуміння. Просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю на підставі письмових матеріалів справи, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Лобко».\~ Відповідач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Встановлено, що 26.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1206, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно 31.07.2018 року серії 1-НО №494575.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини припинені, між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 17 грудня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1018. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та різні погляди на життя. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинено з вересня 2013 року. Сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У судове засідання позивачка не з'явилася, але від неї до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав частково, просив справу розглядати без його участі та у задоволенні вимог стосовно стягнення з нього судового збору, просив відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 17 грудня 2011 року уклали шлюбу, зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1018. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та спільне домашнє господарство не ведуть з вересня 2013 року, шлюб носить формальний характер та збереження його суперечило б інтересам сторін. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У серпні 2018 року позивач пред»явив до суду позов до [PERSON] у якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 10 листопада 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 603. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2012 року вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейні відносини, цінності та обов»язки. Через сварки, які виникають страждає дитина. З 2017 року вони фактично відносин не підтримують, проживають окремо, сім»я існує формально, примирення не можливе. Сторони в судове засідання не з»явились, на адресу суду надіслали заяви у яких просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідачка позов визнала, просять винести рішення з підготовчого засідання. Відповідно до вимог статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вимогами статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 листопада 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 603 було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO](а.с. 5). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO](а.с. 6). Відповідно до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка проти того не заперечили, про що свідчить її письмова заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У серпні 2018 року представник позивача - адвокат Рощина М.О., яка діє в інтересах [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 16 серпня 1980 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 16.08.1980 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 7, видане Голуб`ятинською сільською радою Попільнянського району Житомирської області. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. До початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 16 серпня 1980 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 16.08.1980 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 7, видане Голуб`ятинською сільською радою Попільнянського району Житомирської області. Пичиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинення шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач та його представник категорично наполягає на розірванні шлюбу, то суд робить висновок про те, що, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

У серпні 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог позивач зіслався на те, що 02 лютого 2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №CON/I/CASCS/0074257-23712а5б (далі - договір). Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 17 серпня 2015 року в м. Львові по вул.О.Степанівни, 45В мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування позивач на підставі страхового акту №1.003.15.11635/VESKO22753 від 29 жовтня 2015 року виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 19 847,80грн., що підтверджується платіжним дорученням №204 197 від 30 жовтня 2015 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 19 847,80грн. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2015 року по адміністративній справі №466/6584/15-ц, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм [PERSON] . Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3320969. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом № АЕ/3320969 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то остання,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У серпні 2018 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тернопільхлібпром» про стягнення середнього заробітку в розмірі 223 211 грн. 38 коп. за час затримки у 259 днів фактичного розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26.04.2013 р. її було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з посади головного бухгалтера ТзОВ «Тернопільхлібпром». Вважає, що на день звільнення їй було заборговано заробітну плату у розмірі 27 190 грн. 67 коп. Із вказаної суми заборгованості 10.09.2013 р. відповідачем виплачено 27 103 грн. 19 коп. На даний час їй невипалена відповідачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 87 грн. 48 коп. У зв язку з тим, що у день звільнення, в порушення ст. ст. 116, 117 КЗпП України, з нею не був проведений повний розрахунок належних їй виплат, просить стягнути в судовому порядку з відповідача середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період 259 днів, а саме з 25.11.2017 р. по 10.08.2018 р. виходячи з розрахунку 861,82 грн.* 259 днів =223\~211,38 грн. Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позивач у грудні 2016 р. зверталася до цього ж суду з тієї ж підстави, і Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/14495/16-ц їй у позові відмовлено. Після цього позивач звернулася до Апеляційного суду Тернопільської області з відповідною апеляційною скаргою, яку апеляційний суд у постанові від 10.07.2018 р. частково задовольнив, стягнувши з ТзОВ «Тернопільхлібпром» в користь [PERSON] невиплачену заробітну плату 87 грн. 48 коп., суму індексації 1585 грн. 48 коп., інфляційне збільшення суми боргу 87 грн. 48 коп. Враховуючи позицію Апеляційного суду Тернопільської області, викладену у вказаній постанові, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у звязку з тим, що строк позовної давності закінчився 11.12.2013р. Також у додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивачем не правильно проведено розрахунок розміру середнього заробітку. Суд, на основі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на всебічному, повному, обєктивному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У серпні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 113361,81 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2013 р., з яких: - 5858,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 107502,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 14.10.2013 р. по 30.12.2017 р., посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач відзив на позов не надала. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 14.10.2013 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9-35). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-7) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 31.05.2018 р. у розмірі 113361,81 грн., яка складається з: - 5858,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 107502,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 14.10.2013 р. по 30.12.2017 р.. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним за подачу позову 1762 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У серпні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 18356,01 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 22.03.2011 р., з яких: - 7659,38 грн. - тіло кредиту; - 2975,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6370,78 грн. - пеня; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована складова); - 850,29 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач відзив на позов не надав. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 22.03.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8-25). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, 6-7) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 24.06.2018 р. у розмірі 18356,01 грн., яка складається з: - 7659,38 грн. - тіло кредиту; - 2975,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6370,78 грн. - пеня; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована складова); - 850,29 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним за подачу позову 1762 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved