Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 8040,21 грн., та процентів за користування коштами у сумі 624,71 грн., а всього на загальну суму 8664,92 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 вересня 2019 року [PERSON] помилково перерахував не за тими реквізитами, що потрібно було, грошові кошти в сумі 5025,13 грн., на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» та належний [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Також 27 вересня 2019 року він помилково перерахував не за тими реквізитами, що потрібно було, грошові кошти в сумі 3015,08 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» та належний [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини та відсутні домовленості щодо погодження істотних умов будь-яких цивільно-правових договорів, 15.05.2020 позивач направив [PERSON] вимогу про повернення коштів на адресу її реєстрації цінним листом з описом вкладення. Проте дану вимогу відповідач не отримала у поштовому відділенні Укрпошти, а тому лист з вимогою 03.06.2020 було повернуто позивачу поштою за закінченням терміну зберігання. Станом на 12.08.2021 відповідач грошові кошти у сумі 8040,21 гривень позивачу не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.10.2021. Витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію чи належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] , відкрита ВАТ «КБ «Приватбанк». 27.10.2021 розгляд справи відкладено на 08.12.2021. 24.11.2021 до суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на виконання вимог ухвали надійшла запитувана інформація. У судове засідання 08.12.2021 з`явився позивач, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судові повістки повернулись до суду з відмітками: «адресат відмовився» (судова повістка на 27.10.2021) та «адресат відсутній за вказаною адресою (судова повістка на 08.12.2021)». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку, зокрема, «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. 26 вересня 2019 року [PERSON] помилково перерахував грошові кошти в сумі 5025,13 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» та належний [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Також 27 вересня 2019 року [PERSON] помилково перерахував грошові кошти в сумі 3015,08 грн.. на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» та належний [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Згідно з листом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» карта № [NUMBER] (IBANUA763052990000026200686312432) дійсно належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини та відсутні домовленості щодо погодження істотних умов будь-яких цивільно-правових договорів, 15.05.2020 позивач направив [PERSON] вимогу про повернення безпідставно набутих коштів на загальну суму 8040,21 грн. Вказаний лист направлений відповідачу на адресу її зареєстрованого місця проживання цінним листом з описом вкладення. Однак лист з вимогою 03.06.2020 було повернуто позивачу поштою за закінченням терміну зберігання. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач грошові кошти у сумі 8040,21 грн. повернула позивачу. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події». Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі №759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). З матеріалів справи вбачається, [PERSON] отримала від [PERSON] помилково перераховані грошові кошти у сумі 8040,21 грн. на картковий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 8040,21 грн., на підставі ст. 1212 ЦК України, підлягає задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування безпідставно набутими коштами у сумі 624,71 грн., які нараховані з 04.06.2020, тобто починаючи з наступного дня після повернення вимоги до позивача. Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів (постанова Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15). Зважаючи на те, що доказів повернення безпідставно набутих коштів в сумі 8040,21 грн. в матеріалах справи не міститься, а тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги також і в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування безпідставно набутими коштами у сумі 624,71 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved