Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 22.03.2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки останні роки сумісного проживання між ними відсутні взаємоповага та взаєморозуміння, це призвело до того, що зберігати шлюб стало недоцільним, припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення домашнього господарства, в звязку з чим подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила шлюб розірвати та стягнути на її користь судові витрати. 29.09.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20.12.2017 року сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 22.03.2005 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 1. Від спільного життя подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 320 грн. сплаченого при поданні позову згідно квитанції № 3 від 03.08.2017 року про сплату 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved