Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позивачка вказує на те, що 14 грудня 2004 року між нею, її чоловіком [PERSON] і відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON]. Згідно з умовами вказаного договору відповідач взяв на себе зобовязання довічно утримувати її та чоловіка, забезпечувати кожного з них щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 250 грн. щомісячно кожному. Вартість продуктів харчування в місяць становить 200 грн. на кожного відчужувача. Надання побутових послуг щомісячно (прання білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки, тощо) сторонами оцінено у сумі 30 грн. на кожного відчужувача. В свою чергу вони з чоловіком передали відповідачу у власність житловий будинок № 36 по вул. Інгульська шоста в м.Миколаєві. 06.03.2013 року [PERSON] помер. Посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе обовязки, які передбачені договором, позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 14.12.2004 року, повернувши їй у власність житловий будинок. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, згідно з приписами п.9\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~до договору, що був укладений сторонами до 01 січня 2004 року мають застосовуватися правила\~Глави 57 ЦК України\~щодо підстав, порядку і наслідків розірвання договору довічного утримання. Статтею 744 ЦК України\~встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст.755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Згідно положень\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із\~ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2004 року [PERSON] і [PERSON] уклали зі своїм сином [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5 - 402. За умовами договору позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] передали у власність відповідача [PERSON]\~\~належний їм на праві спільної сумісної власності будинок №36 по вул..Інгульській шостій в м.Миколаєві. Натомість [PERSON] за вказаним договором зобов'язався довічно утримувати їх, забезпечувати кожного з них щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 250 грн. щомісячно кожному. Вартість продуктів харчування в місяць становить 200 грн. на кожного відчужувача. Надання побутових послуг щомісячно (прання білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки, тощо) сторонами оцінено у сумі 30 грн. на кожного відчужувача. 6 березня 2013 року [PERSON] помер. З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що з моменту посвідчення спірного договору, його умови відповідачем фактично не виконувалися, але до суду з позовом про розірвання вищевказаного договору за життя [PERSON] вони з чоловіком не зверталися. В судовому засіданні позивачка вказувала на те, що її син - відповідач у справі тривалий час сам хворіє та за станом свого здоровя потребує постійного вартісного лікування. З моменту укладення договору довічного утримання син не забезпечує її харчуванням, медикаментами та необхідною допомогою, як було визначено договором. За станом свого здоровя вона періодично лікується в лікарні. Проте, син її жодного разу не провідав. Отже, встановлене свідчить про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання та наявність підстав, передбачених ч.1\~ст.755 ЦК України\~для його розірвання між [PERSON] і [PERSON].

Outcome: partial