Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У січні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2012 року між позивачем та [PERSON] укладено договір №120386444 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання телефон мобільний Nokia C5-03 Graphite Black. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 1836,95 грн., яку відповідач зобов'язався сплачувати 6 платежами по 306,16 грн. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання, але відповідач не виконав свої грошових зобов'язань, внаслідок чого станом на 15.01.2016 р. утворилась заборгованість, яка складається з: 256,29 грн. - компенсації вартості наданого обладнання; 4691,87 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів, усього в розмірі 4948,16 грн., яку просить стягнути на свою користь. В судове засідання позивач не з'явився, в своїй позовній заяві просив суд проводити розгляд справи за відсутності свого представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ,визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. В судовому засіданні встановлено, що 26.06.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір № 120386444 про отримання обладнання в системі LeaseIT, відповідно до умов якого останній отримав телефон мобільний Nokia C5-03 Graphite Black, загальною вартістю 1836,95 грн. (а.с. 13). Відповідно до п. 1.1. цього Договору, Клієнт (Відповідач) бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT (надалі - Пакет LeaseIT), а Оператор LeaseIT (Позивач),зобов'язується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT. Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (надалі - Правила), які є невід'ємною частиною цього Договору. З умов даного Договору вбачається, що відповідачем обрано Пакет LeaseIT Шістка1: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 16,67%; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 5; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; вид договору - фінансовий лізинг; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до Акту приймання-передачі майна № 120386444 від 26.06.2012 року, вбачається, що відповідачу надано телефон мобільний Nokia C5-03 Graphite Black на загальну суму у розмірі 1836,95 грн.(а.с.21). При цьому, як зазначив у позові представник позивача, то відповідач частково погасив борг, але інші свої зобов'язання за договором відповідач не виконує, тому станом на 15.01.2016р. прострочена сума заборгованості у вигляді компенсації вартості наданого обладнання в розмірі - 256,29 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому судом встановлено, що за пунктом 8.7. Договору Відповідач підтвердив, що з Правилами отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT (надалі по тексту Правила) він ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. За п.6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseIT строку. Отже, Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання Відповідачу згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, але Відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого йому нараховувались штрафні санкції. Відповідно до п. 7.2. Договору у разі прострочення сплати платежів, Клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах визначені Правилами. Відповідно до п. 14.2. Правил, у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь Оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійсниться у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за Договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Як встановлено судом, розрахована позивачем сума оплати за прострочення щомісячних платежів зазначена в розмірі - 4691,87 грн. та її розраховано у відповідності до вимог п.14.2 Правил. Між тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача вказаних сум за прострочення щомісячних платежів з огляду на наступне. Зі змісту вимог п.8.7. Договору визначено про ознайомлення відповідача із Правилами, за п.14.2 яких відповідачу було нараховано штрафні санкції. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В той же час, позивачем, ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно підписання та отримання відповідачем вказаних Правил, що свідчило б про укладений у належній формі письмовій договір. Крім того, суд вважає за не можливе вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору визначені Правила, якщо такі не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме умови п.14.2 (розмір та порядок нарахування штрафних санкцій) розумів відповідач, підписуючи договір від 26.06.2012 року, а також те, що ці Правилами містили саме зазначений у позові розмір штрафних санкцій в момент підписання договору відповідачем та в подальшому такі умови не змінювались. При цьому, умови п.7.2. Договору конкретний розмір нарахування прострочених платежів не містить. Вказані обставини викладені у правовій позиції Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та у справі №6-240цс14, які у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування усіма судами України. Незважаючи на те, що вказані правові позиції Верховного Суду України, висловлені у справах № 6-16цс15, № 6-240цс14, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності та його застосування судом, останні підлягають застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначають умови та порядок укладання між сторонами договору, належність та допустимість доказів в підтвердження укладення такого договору. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором підлягає до часткового задоволення, а саме шляхом стягнення на користь позивача з відповідача лише недоплаченої ним суми місячних орендних платежів в розмірі - 256,29 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини, в задоволенні якої було відмовлено. У зв»язку з відстроченням оплати судового збору позивачу згідно ухвали суду від 08.02.2016 року, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 69,00 грн. (станом на час подачі позову 1378 грн. - 69,00 грн.), а з позивача на користь держави в сумі - 1309,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 207, 525, 526, 530, 549, 625, 806, 807 ЦК України,

Outcome: partial