Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 2007 року по травень 2011 року проживали однією сімєю з [PERSON], 01.09.2008 року у них народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. Син проживає з нею, з відповідачем на даний час вона та дитина не проживають, матеріально утримувати сина вона не має можливості, бо знаходиться у перед пологовій відпустці, матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмір ? частини з усіх видів доходу, починаючи з моменту подачі позову до повноліття сина (а.с.1). Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат (а.с.15-16). Ухвалою цього ж суду від 26 травня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с.65). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.82-83). В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позову (а.с.88-91). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення\~суду\~в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю [PERSON] за адресою: вул. Польова,36 в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.4). Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів у 1/4 частині заробітку (доходу) щомісячно, суд виходив із того, що доводи відповідача щодо стосунків із [PERSON] та щодо стану здоровя дружини [PERSON] не приймаються до уваги. Однак, із висновками суду у повній мірі погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно із ст..27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення ч.2 ст.51 Конституції України та ст..180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. З урахуванням ч. 2,3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, або за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків дитини, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, з 15 січня 2013 року відповідач ніде не працює, але в нього є 2 земельних частки (паї), які він надає в оренду та отримує за це плату, однак вказаний дохід відповідача не є регулярним, і цих обставин позивачка у судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала. Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно Оскільки суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, рішення суду відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а розмір аліментів, починаючи з 15 січня 2013 року визначенню у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, та відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу апеляційний суд вважає необхідним визначити розмір аліментів у розмірі 600 гривень щомісячно. У той же час посилання відповідача на те, що син проживає разом із ним, - не підтверджено належними і допустимими доказами, тому не може бути прийнято до уваги. Тим більше, що позивачка у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що син перебував у батька всього 4 дні в гостях і ці пояснення нічим не спростовані.

Outcome: partial