Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що від сплати визначених судом аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, останній ухиляється. На момент ухвалення рішення він був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Наразі відповідач не працює, має мінливі заробітки, а тому вважає, що це є підставою для зміни способу стягнення з нього аліментів з частки на тверду суму. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Судом установлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], на утримання якої позивач сплачує на користь позивачки аліменти, присуджені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.02.2016 року, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Зчасу ухвалення судового рішення матеріальний стан відповідача змінився: він офіційно не працює та не має сталого щомісячного заробітку, що підтверджується повідомленням податкової інспекції від 28.11.2016 року та, відповідно, є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 25 років, однак не працює та не приймає жодної участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку, відтак він спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років; розмір середньої заробітної плати по місту Києву (згідно з офіційними даними Мінфіну України за жовтень 2016 року вона становила 8 751 грн.); відсутність у позивачки інших джерел фінансування та потребу фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити першочергові життєві потреби доньки [PERSON]. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дівчинки. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved