Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Як на підставу своїх вимог зазначала, що разом із двома своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] вона проживає в [INFO]. Зазначеною квартирою, в якій діти є зареєстрованими, вони користуються відповідно до договору найму в будинках державного і комунального житлового фону, укладеного на підставі розпорядження №110 від 13 березня 2014 року. Відповідач [PERSON], який є її колишнім чоловіком, також зареєстрований за цією адресою, однак він не проживає в спірній квартирі з 20 червня 2014 року. Раніше договір найму на право користування зазначеною квартирою був укладений на матір її колишнього чоловіка [PERSON], яка померла 18 вересня 2013 року, тому договір був переукладений. Після смерті матері її колишнього чоловіка борг за житлово-комунальні послуги складав 16 700 грн., на квартиру був накладений арешт. Вона, позивач, в той час коли відповідач постійно вживав алкогольні напої, самостійно знайшла грошові кошти та погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги, щоб зняти квартиру з-під арешту. Факт непроживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі з 20 червня 2014 року підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01 червня 2015 року та від 04 серпня 2015 року. З огляду на такі обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26 листопада 2015 року просить постановити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові та зобовязати Шевченківський відділ Державної міграційної служби у м. Львові скасувати реєстрацію місця його проживання за адресою спірної квартири. 19 жовтня 2015 року з аналогічним позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою №82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові та зобовязання Шевченківського відділу Державної міграційної служби у м. Львові скасування реєстрації місця його проживання за адресою спірної квартири звернулась до суду також позивач [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог зіслалась на те, що вона проживає в спірній квартирі зі своєю донькою [PERSON] та двома неповнолітніми онуками [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] є її колишнім зятем та він не проживає у вищевказаній квартирі з 20 червня 2014 року, що підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01 червня 2015 року та від 04 серпня 2015 року. 28 вересня 2015 року [PERSON] предявив в суд самостійний позов до [PERSON] Петрівни та [PERSON], в якому, з урахуванням поданих 13 жовтня 2015 року уточнень до позовної заяви, просить постановити рішення, яким виселити відповідачів, як тимчасових жильців, з квартири [ADDRESS] та вселити його в дану квартиру. Як на підставу своїх вимог зазначав про те, що з 19 листопада 1997 року він є зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка складається з двох житлових кімнат та кухні з комунальними вигодами, та відповідно до розпорядження №110 від 13 березня 2014 року є наймачем цієї квартири. Крім нього, в цій квартирі також зареєстровані його син [PERSON], [INFO], та малолітня [PERSON], [INFO], які до 2014 року фактично проживали разом зі своєю матірю [PERSON] та бабцею [PERSON] в їх приватизованій квартирі [ADDRESS] в м Львові. [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою було розірвано на підставі її позову рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2010 року. В серпні 2014 року його колишня дружина [PERSON], посилаючись на те, що вони продали свою приватизовану квартиру [ADDRESS] в м Львові і купили маленьку однокімнатну квартиру [ADDRESS] (загальна площа 23,3 кв.м, житлова 9 кв.м), попросила його дозволу тимчасово проживати в його двокімнатній квартирі [ADDRESS], оскільки їх четверо осіб, а йому запропонувала тимчасово пожити в її однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Крім цього, вони домовились, що кожен буде оплачувати комунальні платежі за туж квартиру, в якій фактично проживає. З того часу [PERSON] періодично приходила в квартиру, в якій він тимчасово проживає, і навіть забирала квитанції по оплаті комунальних послуг. В серпні 2015 року він прийшов до своєї квартири [ADDRESS], однак відповідачі в квартиру його не впустили та повідомили, що він там більше не живе і жити не буде. З приводу цього він звернувся з відповідними заявами в Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та до керівника ЛКП «Рясне-402», а отримавши з цих установ відповіді, змушений звернутись в суд. В ході судового розгляду вищевказані позовні заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були обєднані в одне провадження, оскільки предметом спору є квартира [ADDRESS] в м Львові, та до участі в справі в якості третіх осіб було залучено Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, яка здійснює функції органу опіки і піклування, функції реєстрації місця проживання фізичних осіб, та [PERSON], який досяг повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка є також представником своєї матері [PERSON], та її представник [PERSON], позовні заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою підтримали, зіславшись на викладені в них обставини. В задоволенні позову [PERSON] про виселення просять відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявився та подав заяву, з якої вбачається, що він свій позов підтримує, просить його задовольнити, а в задоволенні позовів [PERSON]П і [PERSON] відмовити та проводити розгляд справи без його участі та з участі його представника [PERSON] Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, а в задоволенні позовів [PERSON]П і [PERSON] просить відмовити у звязку з їх безпідставністю. Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що зазначений спір не зачіпає її інтереси та у вирішенні спору він покладається на розсуд суду. Інші особи, які беруть участь в справі, в судові засідання не зявились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовів [PERSON] і [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] є обгрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира№82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові є неприватизованою, входить до комунальної власності м. Львова та складається з двох житлових кімнат, площею 28,10 кв.м, і кухні з комунальними вигодами. Загальна площа квартири становить 51, 60 кв.м. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №110 від 13 березня 2014 року наймачем даної квартири є [PERSON], який зареєстрований в цій квартирі з 19 листопада 2014 року. На підставі зазначеного розпорядження №110 між [PERSON] та ЛКП «Рясне-402» 13 березня 2014 року укладено відповідний договір найму спірної квартири. Раніше наймачем вказаної квартири була мати [PERSON] - [PERSON], яка померла 18 вересня 2013 року. Крім [PERSON] в спірній кватирі є зареєстрованим з 23 листопада 2001 року [PERSON], [INFO], який залучений до участі в справі в якості третьої особи, та з 08 серпня 2014 року є зареєстрована малолітня [PERSON] [INFO]. [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1998 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 14 грудня 2014 року. Третя особа по справі [PERSON] є їх сином, а малолітня [PERSON] донькою [PERSON] При народженні останньої [PERSON] був записаний її батьком, однак в 2017 року цей запис було скасовано в судовому порядку. Позивач [PERSON] матірю [PERSON], а його [PERSON] колишньою тещею. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та їх представників, долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювались. Судом встановлено, що до 20 червня 2014 року [PERSON] постійно проживав спірній квартирі [ADDRESS], наймачем якої він являється, а з 20 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні №1 ОКЗ [PERSON] з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Його колишня дружина [PERSON] разом з своєю матірю [PERSON]В та двома дітьми до серпня 2014 року проживали в приватизованій трикімнатній квартирі [ADDRESS], яка ними була продана в червні 2014 року. З серпня 3014 року вищевказані особи по даний час проживають в спірній квартирі [ADDRESS], наймачем якої є [PERSON] В липні 2014 року [PERSON] була придбана у власність однокімнатна неблагоустроєна квартира №3 по вул. Городоцькій м. Львові, в якій на даний час вона зареєстрована разом зі своєю матірю [PERSON] Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями в судовому засіданні [PERSON], її предстаника [PERSON], представника [PERSON] [PERSON], долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювались. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Положеннями ст. 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до приписів ст. ст. 98, 99 цього Кодексу наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. В судовому засіданні безспірно встановлено, що влітку 2014 року між [PERSON] та [PERSON], як колишнім подружжям, яке має спільного сина [PERSON], була досягнута домовленість про те, що вона, [PERSON], разом зі своєю матірю [PERSON] та дітьми, через відсутність умов для проживання у звязку з відчуженням своєї трикімнатної квартири [ADDRESS] тимчасово вселяться в його квартиру [ADDRESS], а він, [PERSON], - тимчасово буде проживати в придбаній ними однокімнатній квартирі [ADDRESS]. У звязку з цією домовленістю з початку серпня 2014 року [PERSON], її мати [PERSON] та двоє дітей проживають в спірній квартирі, а [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Суд вважає, що причини непроживання [PERSON] в спірній квартирі є поважними та правових підстав для визнання його втратившим право користування цією квартирою немає. [PERSON] та її мати [PERSON] проживають в спірній квартирі в якості тимчасових жильців, оскільки як члени сімї наймача в квартиру [ADDRESS] не вселялись, з наймачем однією сімєю не проживали, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. При цьому суд приймає до уваги також те, що [PERSON] та його представник пропонували вирішити спір в позасудовому порядку шляхом переоформлення [PERSON] на нього права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], після чого він відмовиться від свого позову, дасть згоду на реєстрацію [PERSON] і її матері в спірній квартирі, а сам зніметься з реєстрації за адресою спірної квартири. Однак на такий спосіб врегулювання спору [PERSON] не погодилась. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовів [PERSON] і [PERSON] слід відмовити у звязку з їх безпідставністю, а позов [PERSON] є таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved