Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON]звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу ім. Мічуріна розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі по праву спадкування за заповітом після померлої 15 грудня 2003 року [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після померлого 19 жовтня 1996 року чоловіка [PERSON], належного йому згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0109647 на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 21.08.1996 за № 361 та зареєстрованого 13.09.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 227. Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті 19 жовтня 1996 року [PERSON]відкрилася спадщина, зокрема, на земельну частку /пай/ розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, [PERSON] прийняла спадщину після померлого шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але юридично не оформила, та 15 грудня 2003 року померла. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майномі на частину спадкового майна отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку /пай/ у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, і як встановлено органом нотаріату, за життя власник права на земельну частку /пай/ не отримав Сертифікату на це майно, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином. Представник позивача за дорученням [PERSON]П /довіреність від 16.05.2016, реєстр № 300, ас. 4/ підтримала позовні вимоги з наведених у позові підстав. Відповідач та третя особа не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову / ас. 55, 81/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши письмові докази, суд приходить на наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу ім. Мічуріна розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі вартістю 18614 грн. виникло у громадянина [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0109647 від 12.09.1996 на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 21.08.1996 за № 361 та зареєстрованого 13.09.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 227, який власником за життя не отриманий /копії ас. 14, 15-17, 18-20, ас.22-23/. 19 жовтня 1996 року в селі Сінне Краснопільськогорайону Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації виконком Сіннівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис за № 23 від 21 жовтня 1996 року /копія ас.6/, після смерті якого відкрилась спадщина на його майно. На час відкриття спадщини 19 жовтня 1996 року [PERSON]проживав за реєстрацією в селі Сінне по вулиці Бурчака, 12 Краснопільського району Сумської області разом з дружиною [PERSON], згідно з правилами статтей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлого 19 жовтня 1996 року [PERSON]на все майно за законом, фактично вступила в управління спадковим майном, тобто прийняла спадщину, станом на 16.09.2016 спадкова справа після нього не заводилася та не видавалася /ас.8,40; копія ас.12/. 15 грудня 2003 року в селі Сінне Краснопільськогорайону Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації виконком Сіннівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис за № 20 від 16 грудня 2003 року /копія ас.9/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. На час відкриття спадщини 15 грудня 2003 року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в селі Сінне по вулиці Бурчака, 12 Краснопільського району Сумської області / ас.10/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 05 травня 1999 року секретарем виконавчого комітету Сіннівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, реєстрі за № 370 /копія ас.84/, спадщину прийняв відповідно до статті 534, частини першої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи № 986 розпочатої 29.06.2004 року, позивач звернувся до Краснопільської районної державної нотаріальної конторидля оформлення свого права на спадщину за заповітом, і на частину спадкового майна отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом /копія спадкової справи ас. 56-79/, проте 19 серпня 2016 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ ім. Мічуріна розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі після померлої 15 грудня 2003 року [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після померлого 19 жовтня 1996 року чоловіка [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа /ас. 13/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами статтей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 15 грудня 2003 року [PERSON] на все майно за заповітом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку /пай/ не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу Сертифіката на земельну частку /пай/ СМ № 0109647 як невитребуваний на імя [PERSON], але йому в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас. 22/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котрий є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частки /пай/ в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved