Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який 26 травня 2005 року було розірвано. Від спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки відмовляється, тому позивач вимушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] на повторний виклик в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча завчасно повідомлявся про час та місце слухання справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з'явився, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 26 травня 2005 року між сторонами було розірвано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 лютого 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області у сторін є донька [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно довідки від 15 серпня 2016 року № 1296, виданої Комаргородською сільською радою Томашпільського району Вінницької області [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 5). Таким чином, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів згідно обставин справи суд вважає розумним та обґрунтованим. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 18 серпня 2016 року. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved