Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Універсал Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 05.04.2007 року вона уклала з ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», кредитний договір № 07-167-КФ-2007 за яким їй надано кредит в сумі 42 300 доларів США. В подальшому між сторонами було підписано додаткові угоди б/н від 26.08.2009 року, 28.09.2011 року та 14.05.2013 року. Оскільки відповідачем надано споживчий кредит у доларах США з цільовим використанням на придбання квартири, яку було придбано за договором купівлі-продажу валютою розрахунку в якому визначено гривню, [PERSON] просить суд визнати кредитний договір з усіма змінами і доповненнями до нього удаваним правочином, визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, укладеному в національній валюті України - гривні, та зобов'язати відповідача перерахувати розмір грошового зобов'язання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 05.04.2007 року ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 07-167-КФ-2007, відповідно до якого позичальнику надано кредит на загальну суму 42 300 доларів США (а.с. 10-11). Між сторонами до кредитного договору № 07-167-КФ-2007 від 05.04.2007 року укладені додаткові угоди від 10.08.2009 року (а.с. 12), від 26.08.2009 року (а.с. 13-18), від 10.09.2011 року (а.с. 19), від 28.09.2011 року (а.с. 20-27) та від 14.05.2013 року (а.с. 28-36). Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 05.04.2007 року [PERSON] за 237 350 грн. придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Враховуючи, що в порушення вимог ст. 10 та 60 ЦПК України [PERSON] не доведено належними доказами те, що укладаючи спірний кредитний договір та додаткові угоди до нього в яких визначені чіткі умови взятих сторонами на себе зобов'язань, насправді банк та позивачка встановили між собою інші правовідносини ніж визначені цими правочинами, зокрема щодо валюти зобов'язання, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed