Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У серпні 2018 року ТОВ «МОЛКОМ» звернулося до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану злочином у розмірі 2033,58 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.02.2018 відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.191 КК України. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Проте на даний час залишилася не відшкодованою майнова шкода у розмірі 2033,58 грн. Ухвалою суду від 19.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та в якій він просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав та причини неявки в судове засідання не повідомив. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.02.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст.191 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на два роки. Вироком встановлено, що [PERSON] спричинив ТОВ «МОЛКОМ» матеріальну шкоду на загальну суму 2033,58 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди встановлено вироком суду, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідністю є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв`язку між виною особи та завданою шкодою. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved