Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що згідно договору купівлі продажу від 26.12.2003 року нею придбано квартиру [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. В 2016 році їй стало відомо, що на належне їй нерухоме майно нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] накладено арешти №41951 та №41967 за заявами [PERSON] та [PERSON] Арешти було накладено після укладення договору купівлі продажу на належне їй майно, що позбавляє її права користування та розпорядження своїм майном. Просила суд зняти накладені на нерухоме майно арешти. Позивачка в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні заяви з зазначених в ній обставин. Третя особа, [PERSON] в судовому засіданні участь не приймала, надіславши на адресу суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Заінтересована особа, [PERSON], у судове засідання не зявилась, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного: 26.12.2003 року [PERSON], згідно договору купівлі продажу, придбала в [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя (а. с. 5) Згідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 23.06.2004 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено арешт на належну заявнику квартиру [ADDRESS] №41951 та №41967, в яких власниками квартири вказано [PERSON] та [PERSON], якими майно було відчужено 26.12.2003 року (а. с. 3). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30.05.2014 року визнано мирову угоду між [PERSON] та правонаступником [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, провадження в справі закрито, таким чином арешт, накладений на квартиру, втратив актуальність. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» N 6 від 27.08.1976 року розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Аналізуючи докази у справі, суд вважає, що арешт приватним нотаріусом був накладений на майно, яке не належало вказаним в заявах особам на момент його накладення, тому вимоги заявника про зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved