Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача за період з 29.08.2012 року по 29.08.2015 року 1800,64 грн. в якості сплати 3% річних від простроченої суми позики, 7460,82 грн. процентів від суми позики, 2778,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, а всього 12039,46 грн. та 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та передано позивачем відповідачу грошову суму в розмірі 20000,00 грн. в якості позики із зобовязанням відповідача повернути зазначену суму позивачу в строк до 02.09.2011 року. У зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення позики, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2012 року було стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 02.05.2011 року в сумі 20000,00грн., 3% річних в сумі 593,42 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 2037,95 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4493,00 грн., витрати на оголошення в пресі в сумі 420 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 271,24 грн. Рішення набрало законної сили, проте відповідачем не виконується, отже відповідач продовжує користуватись зазначеною позикою та має сплатити позивачу відповідно до ст.ст.625,1046,1050 ЦК України вищевказані кошти. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, його належне повідомлення про час і місце судового засідання, відсутність поважних причин неявки відповідача та клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, за погодженням позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 02.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та передано позивачем відповідачу грошову суму в розмірі 20000,00 грн. в якості позики із зобовязанням відповідача повернути зазначену суму позивачу в строк до 02.09.2011 року. У зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення позики, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2012 року було стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 02.05.2011 року в сумі 20000,00грн., 3% річних в сумі 593,42 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 2037,95 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4493,00 грн., витрати на оголошення в пресі в сумі 420 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 271,24 грн. Рішення набрало законної сили, по справі видано виконавчий лист, який позивачем пред'явлено до виконання. 25.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Лугинського РУЮ відкрито виконавче провадження. Згідно із повідомленням ВДВС Лугинського РУЮ №7813 від 30.09.2015 року станом на 30.09.2015 року заборгованість по вказаному виконавчому листу відповідачем [PERSON] не погашена. \~Питання щодо стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення регламентується Цивільним кодексом України. Так, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог стягувача (кредитора), якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє стягувача (кредитора) права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, якою регламентується відповідальність за порушення грошового зобов'язання, зокрема, визначається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів\~фактично не виконано, стягувач (кредитор) вправі вимагати стягнення з нього\~в судовому порядку\~сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Згідно із розрахунком суми боргу, з яким погоджується суд, відповідач має заборгованість перед позивачем за період з 29.08.2012 року по 29.08.2015 року 1800,64 грн. в якості сплати 3% річних від простроченої суми позики, 7460,82 грн. процентів від суми позики. Крім того, відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 2778,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, які були сплачені позивачем згідно договору про надання правової допомоги від 20.07.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №01/2007-15 від 20.07.2015 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України, зокрема з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору позивачем згідно із квитанцією №82 від 20.08.2015 року в сумі 243,60грн.

Outcome: approved