Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Даніель», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON], 29 травня 2006 року укладено Кредитний договір № 732-04-КНЗ, у відповідності із яким Банком було надано Позичальнику кредит у сумі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов'язувався щомісячно погашати кредит рівними частинами у сумі 834,00 доларів США, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14% річних, а також сплачувати комісію за управління кредитом у передбачених Кредитним договором розмірах. Кредитні кошти Позичальник зобов'язувався повернути не пізніше 28 травня 2011 року. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання третій особі - [PERSON] кредит у сумі 50 000,00 доларів США виконав, що підтверджується випискою з позичкового рахунку. Проте, Позичальником порушені умови Кредитного договору: з жовтня 2008 року не здійснюються платежі з повернення кредитних коштів, і наданий кредит не повернутий 28 травня 2011 року, з лютого 2009 року не сплачуються відсотки за користування кредитом та комісія за управління кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному Кредитному договору, 29 травня 2006 року між [PERSON], [PERSON] (Іпотекодавці), з однієї сторони, та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений 29 травня 2006 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №2904, згідно умов якого в іпотеку Банку передано двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,60 кв.м., житловою площею 33,20 кв.м. (предмет іпотеки). У зв'язку з викладеним, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог у рахунок погашення заборгованості [PERSON] У судовому засіданні представник позивача звернувся з заявою про залишення позовної заяви в частині позовних вимог, а саме в частині звернення стягнення на ? частини квартири після померлої [PERSON] - без розгляду, ухвалою суду від 04 березня 2014 року вказана заява задоволена. Представник позивача позов підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Даніель», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON], 29 травня 2006 року укладено Кредитний договір № 732-04-КНЗ, у відповідності із яким Банком було надано Позичальнику кредит у сумі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов'язувався щомісячно погашати кредит рівними частинами у сумі 834,00 доларів США, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14% річних, а також сплачувати комісію за управління кредитом у передбачених Кредитним договором розмірах. Кредитні кошти Позичальник зобов'язувався повернути не пізніше 28 травня 2011 року. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання третій особі - [PERSON] кредит у сумі 50 000,00 доларів США виконав, що підтверджується випискою з позичкового рахунку. Проте, Позичальником порушені умови Кредитного договору: з жовтня 2008 року не здійснюються платежі з повернення кредитних коштів, і наданий кредит не повернутий 28 травня 2011 року, з лютого 2009 року не сплачуються відсотки за користування кредитом та комісія за управління кредитом. Згідно з розділом VII Кредитного договору несплата Позичальником передбачених Кредитним договором платежів у строки, передбачені Кредитним договором тлумачиться Сторонами договору як подія невиконання зобов'язань. Внаслідок виникнення вказаної події, Банк набуває право стягнути заборгованість з Позичальника по Кредитному договору у повному обсязі (включаючи повну суму кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, нарахованої пені по простроченим платежам). Сума загальної заборгованості Третьої особи - [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» по Кредитному договору №732-04-КЗН від 29.05.2006 року становить 49 678,35 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ складає 481850,18 грн. Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору терміни позову по вимогах про стягнення кредиту відсотків за його користування, пені за даним договором установлюються сторонами тривалістю 5 (п'ять) років. В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному Кредитному договору, 29 травня 2006 року між [PERSON], [PERSON] (Іпотекодавці), з однієї сторони, та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений 29 травня 2006 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №2904, згідно умов якого в іпотеку Банку передано двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,60 кв.м., житловою площею 33,20 кв.м. (предмет іпотеки). Відповідно до пунктів 3.1.5, 6.3 Іпотечного договору, у випадку порушення термінів виконання будь - якого зобов'язання, передбаченого Кредитним договором, Позивач має право задовольнити свої майнові вимоги по Кредитному договору за рахунок зазначеного предмету іпотеки. З урахуванням обставин, що наведені вище, Позивач набув право вимагати від Відповідача виконання зобов'язання по Кредитному договору в межах вартості предмету іпотеки. 14 липня 2011 року за адресами, що вказані в договорах, Позивач направив Третій особі та Відповідачу цінними листами з описом вкладення вимоги про усунення порушення основного зобов'язання за Кредитним договором, та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення цієї вимоги у тридцятиденний строк. Листи повернуті поштою Позивачу в серпні 2011 року в зв'язку з закінченням терміну їх зберігання. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ч. 1 ст. 575 та ст. 589 ЦК України регламентовано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Також, відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За п. 41 вказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як встановлено у судовому засіданні сума заборгованості за кредитним договором становить 49678,35 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ складає 481850,18 грн. Таким чином, оскільки в судовому засідання встановлено, що [PERSON] порушено умови кредитного договору, отже Відповідач має відповідати за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: ? частина двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], підлягають задоволенню. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволенню позовних вимог наступним чином: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №732-04-КЗН від 29 травня 2006 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Даніель», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON] в загальній сумі 49678,35 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ складає 481850,18 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - ? частина двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві особистої приватної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 січня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації м. Києва, згідно з розпорядженням від 20 січня 1998 року №20212, зареєстрованого у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 26.02.1998 року у реєстровій книзі під реєстровим №2834, шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2823 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 575, 589, 590, 625, 629,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 33, 37, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням п.9, 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»та

Outcome: approved