Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

у серпні 2019 р. позивач звернувся до суду з позовними вимогами про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, стягнення судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що матері позивача- [PERSON] на сім`ю у складі чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] . , [PERSON]., відповідно до ордеру на жиле приміщення №11/04 від 17.09.1971, надано право на зайняття квартири [ADDRESS] . На даний час у спірній квартирі є зареєстрованими позивач, відповідач, який є його сином та третя особа-донька. Впродовж останніх років відповідач веде антисоціальний спосіб життя, порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства у сім`ї, не працює, комунальних послуг за обслуговування квартири та прибудинкової території не сплачує, неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних злочинів, упродовж останніх трьох років відповідач виніс з квартири меблі, техніку та предмети загальновживаного призначення. Відносно відповідача неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення, у тому числі, щодо вчинення домашнього насильства по відношенню до батька, застосовувалися заходи громадські роботи, штраф. Сумісне проживання з відповідачем робить неможливим нормальне спільне проживання для позивача в одній квартирі, який є інвалідом третьої групи з обмеженням ходьби та постійно перебуває у стресовому стані. Ухвалою суду від 21.08.2019 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 64). Судом від 25.02.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач, представник позивача у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 69), причини неявки суду не відомі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 69), причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.09.1971 [PERSON] на сім`ю з 4 чоловік ( [PERSON] - син, [PERSON] - дружина сина, [PERSON] - онук) видано ордер №11/04 на право зайняття жилого приміщення, а саме, квартири [ADDRESS] (а.с. 37). [INFO] мати позивача померла (а.с. 38). [INFO] померла дружина позивача (а.с. 40). Відповідно до технічного паспорту від 02.04.2015, квартира [ADDRESS] складається з 3 кімнат, загальна площа якої становить 56,7 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м. (а.с. 42). У спірній квартирі зареєстровані [PERSON] - власник особового рахунку, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка (а.с. 44). Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2011 [PERSON] за ч. 2 ст. 185 КК України визнано винним та призначено покарання до трьох років та шести місяців позбавлення волі. Вироком встановлено, що [INFO] [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по місцю проживання свого батька [PERSON] у кімнаті квартири [ADDRESS] , скоїв крадіжку чужого майна, яке належить [PERSON] , проживаючого в орендованій кімнаті квартири, на загальну суму 5500 грн 00 коп. (а.с. 46-49). 16.04.2014 відповідач звільнився з Бучанської виправної колонії №85 по відбуттю покарання (а.с. 50). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Встановлено, що [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , здійснив сварку зі своїм батьком [PERSON] , чим порушив насильство в сім`ї психологічного характеру (а.с. 52-53). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Встановлено, що [INFO] за місцем проживання [PERSON] повторно протягом року вчинив сварку сім`ї, здійснив психологічне насильство по відношенню до батька [PERSON] (а.с. 54). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП. Встановлено, що 01.02.2017 о 22 год. 40 хв. [PERSON] повторно протягом року порушив встановлений відносно нього адміністративний нагляд-був відсутній за місцем проживання при забороні виходу з помешкання з 22 год. 00 хв. (а.с. 55). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.03.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП. Встановлено, що 24.01.2017 о 22 год. 15 хв. [PERSON] порушив правила адміністративного нагляду, встановлені відносно нього судом, а саме, заборону залишати квартиру [ADDRESS] (а.с. 56). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018 відносно [PERSON] встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік, із застосуванням відповідних обмежень. Встановлено, що за час перебування на волі [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та скоїв ряд адміністративних правопорушень, у тому числі, які посягають на громадський порядок, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с. 57-58). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Судом встановлено, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення насильства психологічного характеру в сім`ї відносно свого батька. Постановою суду відносно [PERSON] застосовувалися адміністративні стягнення. Вказані дії відповідача носять системний характер, що призводить до неможливого нормального проживання позивача в одній квартирі з відповідачем, заходи запобігання, що застосовувалися судом до відповідача, є безрезультатними, зважаючи на протиправну поведінку відповідача, яка продовжує існувати. Вказані обставини, дають суду підстави стверджувати, що спільне проживання позивача з відповідачем, є неможливим в одній квартирі по відношенню до позивача, який є особою похилого віку, інвалідом ІІІ групи, до нього застосовується психологічне насильство. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved