Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні 2018 року представник позивача Добропільської міської ради звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Горлиця», про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстровані на постійне місце проживання. Дана квартира була надана [PERSON] по ордеру № 212 від 03 квітня 1987 року, проте останній був знятий з реєстрації місця проживання у 2007 році у зв'язку зі смертю. У квартирі залишилися зареєстрованими дочка та дружина. На даний час будинок знаходиться в управлінні співвласників багатоквартирного будинку «Горлиця». Дана однокімнатна квартира розташована на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, але вона покинута, для проживання не використовується, обслуговування не здійснюється, на даний час перебуває у занедбаному стані. Квартира не приватизована. Відповідачі не проживають у ній понад 10 років. Комунальні послуги не сплачуються, у зв'язку з чим накопичується заборгованість з опалення, за послуги з водопостачання та водовідведення. В сім'ї відсутня будь-яка зацікавленість в квартирі. Представник позивача Рибіна Н.М. у судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, та просила його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Із заявою про розгляд справи у їх відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не зверталися. Відзиву на позовну заяву до суду не надавали. Представник третьої особи ОСББ «Горлиця» Борисова Л.Г. заявлені позивачем вимоги підтримала та суду пояснила, що коли будинок [NUMBER] перейшов в управління ОСББ «Горлиця», було звернуто увагу на те, що квартира 32 цього будинку пустує, покинута. Квартира закрита. Оплата за квартиру не здійснюється. Крім того, додала, що вона проживає в цьому будинку з 2001 року. Пам'ятає, що [PERSON] проживав у цій квартирі один. А коли той помер, то поховання проводили сусіди. Ані дружини, ані доньки на похоронах не було. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи. Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З довідки Відділу з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради Донецької області від 07 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] 03 квітня 1987 року було видано ордер № 212 на житлову площу за адресою [ADDRESS]. (а.с.5) Згідно довідки з місця реєстрації, виданої Відділом реєстрації Добропільської міської ради від 06 серпня 2018 року чоловік відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO], помер у [INFO], [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою [ADDRESS] з 11 грудня 1992 року. (а.с.4) Право власності на спірну квартиру не зареєстроване, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 26 лютого 2018 року. (а.с.7) Як вбачається з акту ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство №2» від 09 вересня 2015 року, складеного при обстеженні квартири [ADDRESS], у даній квартирі з 2007 року ніхто не проживає. Основний квартиронаймач [PERSON] помер [INFO]. Його дружина [PERSON] та донька [PERSON] у квартирі зареєстровані, але не проживають понад 10 років. Мати основного квартиронаймача [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], відмовилася від догляду за квартирою та ключі від неї здала до ПП «Доверие». (а.с.9) Факт того, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] з 2007 року також підтверджується актом обстеження даної квартири від 25 квітня 2018 року, проведеним головою правління ОСББ «Горлиця» разом з ініціативною групою співвласників будинку [NUMBER] (а.с.8), з якого, крім іншого, вбачається, що після смерті основного кватиронаймача його дружина та донька в квартирі не проживали. Квартира перебуває у занедбаному стані, меблі у квартирі відсутні, комунальні платежі не сплачуються. Наявність заборгованості за комунальні послуги підтверджується довідками КП «Добро» Добропільської міської ради від 06 липня 2018 року (а.с.10), відповідно до якої оплата комунальних послуг не здійснюється з січня 2017 року та станом на 01 червня 2018 року складає 4195,41 грн., та довідкою КП «Компанія «Вода Донбасу» від 12 липня 2018 року (а.с.11), відповідно до якої плата за послуги з водопостачання та водовідведення не проводиться з січня 2010 року, у зв'язку з тим, що там ніхто не мешкає, а заборгованість складає 3072,18 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] понад десять років, не утримують її, не слідкують за її станом, не сплачують комунальні платежі, а отже не виконують своїх обов'язків, як квартирокористувачі. Згідно ч. ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, наймодавець має право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] понад шість місяців безперервно без поважних причин не мешкають за адресою: [ADDRESS], та з заявою про продовження строку відсутності за даною адресою до наймодавця не зверталися, тому суд вважає, що вони втратили право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 71 ЖК України.

Outcome: approved