Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У серпні 2020 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору № б/н від 17.09.2007 року [PERSON] отримала кредит, з подальшим збільшенням до 10 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та Банком Договір. Позичальниця зобов`язалася погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] доступ до коштів на її картковому рахунку. Однак, [PERSON] своїх обов`язків за угодою не виконала, оскільки кредитні кошти витратила та не повернула. [PERSON] померла [INFO] . В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Оскільки відповідач не відмовився від спадщини, то саме на нього покладається зобов`язання задоволення вимог кредиторів. Станом на 11.11.2019 року, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 12 669 грн. 57 коп., яку просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2102 грн. Ухвалою суду від 02.09.2020 року у справі відкрито спрощене провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 17.09.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшення до 10 000 грн. Умови кредитного договору визначені у заяві позичальника від 17.09.2007 року, яка містить посилання на те, що вона (заява), разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг, та в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником. Позичальник [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області 26.12.2017 року. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до листа Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 06.12.2018 року, спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. В даному випадку спадкоємцем позичальника, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 11.11.2019 року за позичальником утворилася заборгованість у сумі 12 669 грн. 57 коп., з яких - 12 669 грн. 57 коп. - заборгованість за простроченим кредитом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав їй у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків за користування грішми. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратила, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення йому його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , оскільки [INFO] позичальник померла і її спадкоємцем є саме відповідач, і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. Однак, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 669 грн. 57 коп. є недоведеною, через те, що наданими доказами підтверджується факт видачі кредиту лише на суму 10 000 грн. Про це свідчить надана суду довідка про зміну умов кредитування щодо зміни розміру кредитного ліміту. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту збільшення кредитного ліміту та його використання відповідачем, суду не надано. Оскільки заборгованість відповідача за самим кредитом не може перевищувати встановленого та доведеного перед судом розміру кредитного ліміту, який є рівним 10 000 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення із відповідача саме 10 000 гривень, як суми отриманого та неповернутого ним кредиту. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеної суми позовних вимог, що становить 78,93% від ціни позову. Розмір судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача розраховується судом наступним чином: 2102 грн. * 0,7893 = 1 659 грн. 11 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial