Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №003-15040-310511 від 31 травня 2011 року, яка станом на 10 жовтня 2014 року складає 3841,92 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 31.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №003-15040-310511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Відповідно до пункту 1.2 вищевказаного договору, банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 26250904677839 в національній валюті України - гривні, випустив та надав йому платіжну картку, а також ПІН-код до картки і зобовязався здійснювати обслуговування держателя картки на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до цього договору. Згідно пункту 1.3. договору №003-15040-310511 від 31.05.2011 року, банк надав держателю кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 3900,00 гривень, і на день укладення цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3900,00 (три тисячі девятсот) гривень. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. За користування кредитною лінією держатель картки зобовязався сплачувати банку проценти за ставками, які зазначені в Тарифах. Відповідно до пунктів 1.5. та 1.6 цього договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Кошти кредитної лінії та власні кошти держателя картки використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у субєктів господарювання, та зняття готівки, виконання держателем своїх зобовязань перед банком за цим договором та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України. Відповідач [PERSON] отримавши платіжну картку та користуючись встановленим кредитним лімітом, своїх обовязків щодо сплати обовязкового мінімального платежу не виконує, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість в сумі 3841,92 гривень, яка на даний час не погашена, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши суду, що свою заборгованість по кредиту перед банком визнає та зобовязується її погасити. Заборгованість по кредиту виникла у звязку з тим, що на роботі перестали в повному обсязі виплачувати заробітну плату. Розглянувши позовну заяву, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (креди-тодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 31.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №003-15040-310511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки /а. с. 5-6/. Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3. договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 26250904677839 в національній валюті України - гривні, випустив платіжну картку і надав кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000,00 із встановленим лімітом на день укладання договору в сумі 3900,00 (три тисячі девятсот) гривень. Пунктом 2.1. договору передбачено, що моментом надання банком клієнту кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів клієнта. Відповідно до пункту 3.1. договору режим функціонування рахунку та використання картки регулюється чинним законодавством України, умовами Платіжної системи, Правилами, а також умовами цього Договору. Згідно пункту 3.6. договору відповідач зобовязався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов Тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі. Однак, в обумовлені договором № 003-15040-310511 від 31 травня 2011 року строки [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати обовязкового мінімального платежу не виконує, у звязку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.10.2014 року складає 3841,92 гривень, із яких: тіло кредиту 3074,99 гривень; прострочене тіло кредиту 508,06 гривень; заборгованість за відсотками - 0,00 гривень; заборгованість за комісіями 258,87 гривень /а. с. 11/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого у судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору №003-15040-310511 від 31.05.2011 року, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № 91223227 від 08.12.2014 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 3/. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved