Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У січні 2018 року представник позивача адвокат [PERSON], звернулася до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом. Позов мотивує тим, що 26 лютого 2007 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,1001 га, що розташована на території Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224986200:02:002:0082. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким остання заповіла все належне їй мано, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те що їй буде належати на день смерті та на, що вона за законом буде мати право, [PERSON] Миколайовичу.02 червня 2011 року останній одержав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 15 по вул. Рибинка в с. Томашівка Фастівського району Київської області, однак отримати свідоцтво про право власності за заповітом на земельну ділянку не може, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ який посвідчує право власності померлої на вказану ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Разом з тим, зазначила, що позивач не має іншої можливості оформити свої спадкові права, тому звернулася до суду з даним позовом. Представник відповідача Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа в якому зазначив, що Виконавчий комітет Томашівської сільської ради просить проводити розгляд справи без участі представників Томашівської сільської ради за наявними у справі документами. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із Свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ОК № 071888 від 27 лютого 2007 року, [PERSON], померла 26 лютого 2007 року. (а.с.8). Судом встановлено, що 25 січня 2000 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний жилий будинок з надвірними будівлями і все належне їй майно з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і за Законом на, що вона буде мати право заповіла своєму внукові [PERSON]. Вказаний Заповіт посвідчений [PERSON] секретарем виконавчого комітету Томашівської сільської ради народних депутатів Фастівського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 1. (а.с.33). З матеріалів спадкової справи № 421/2007, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 26 лютого 2007 року вбачається, що позивач [PERSON], 21 серпня 2007 року звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі [PERSON]. (а.с.29). Так, 02 червня 2011 року Фастівським районним державним нотаріусом [PERSON] позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок за номером 15 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Рибинка в селі Томашівка Фастівського району Київської області. Відповідно до [PERSON] про державну реєстрацію Комунального підприємства Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20 червня 2011 року, за позивачем зареєстровано право власності на даний будинок. (а.с.9-10). Проте, 23 вересня 2017 року у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку згідно Державного акту Серії ЯБ № 505317, площею 2,1001 га, Фастівським районним державним нотаріусом [PERSON] позивачу було відмовлено, оскільки останнім не надано правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.17). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Державного акту про право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 505317, земельна ділянка площею 2,1001 га, що розташована на території Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224986200:02:002:0082, належить [PERSON] на підставі розпорядження голови Фастівської райдержадміністрації від 19 червня 2006 року № 439. (а.с.11). Між тим, як вбачається Фастівської міськрайонної газети «Перемога» № 97 від 23 жовтня 2008 року, позивачем було надано оголошення, зі змісту якого вбачається, що загублений Державний акт на право власності на землю серія ЯБ № 505317, реєстраційний номер 01:06:032:00124, площа 2,1001 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Томашівської сільської ради, виданий на імя [PERSON] згідно з розпорядженням Фастівської райдержадміністрації від 19 червня 2006 року № 439 вважати недійсним. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved