Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 травня 2015 року помер її чоловік, [PERSON]. Після його смерті, на підставі ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із земельної ділянки площею 0,0034 га, кадастровий номер: 5310436100:06:003:0733, цільове призначення: для будівництва, експлуатації та обслуговування гаража, що розташована за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Жовтневий, 4. Право на нерухоме майно набуте померлим 25.05.2015 [PERSON] за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року. Проте, за життя, своє право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] у встановленому законодавством порядку не зареєстрував. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але при перевірці документів для оформлення спадщини після померлого [PERSON], постановою від 28.12.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Відмова мотивована тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів, площею 0,0034 га, яка розташована за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Жовтневий, 4 (кадастровий номер: 5310436100:06:003:0733). Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки суд не повідомила, у вирішенні даного питання покладалась на розсуд суду. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що 25 травня 2015 року помер чоловік позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №297389. Після смерті [PERSON], позивач на підставі ст.1261 ЦК України, стала спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із земельної ділянки площею 0,0034 га, кадастровий номер: 5310436100:06:003:0733, цільове призначення: для будівництва, експлуатації та обслуговування гаража, що розташована за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Жовтневий, 4. Право на нерухоме майно набуте померлим 25.05.2015 [PERSON] за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року. Проте, за життя, своє право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] у встановленому законодавством порядку не зареєстрував. Звернувшись до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Постановою від 28.12.2015 року позивачу було відмовлено. Постанова нотаріуса мотивована тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Свідоцтво на право власності на інше нерухоме майно спадкодавця позивач отримала, у тому числі на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1297 ЦК України\~передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на вищевказану земельну ділянку, набуту у власність на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.10.2011 року, яке набрало чинності 31.10.2011 року, здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо. Згідно роз'яснень п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Оскільки спадкодавець мав право на спірне нерухоме майно, однак не провів його реєстрацію, що унеможливлює спадкування цього майна позивачем, наявні у звязку з цим порушення майнових прав позивача, які підлягають захисту у судовому порядку. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved