Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У січні 2019 року приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (далі - ПрАТ «Європейський страховий альянс»), в інтересах якого діє Бородіна Ю.В. звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з [PERSON] збитки в порядку регресу в сумі 89358,31 грн та судовий збір в сумі 1762 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 вересня 2017 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] був укладений договір страхування транспортних засобів №4228, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки Porsche, номерний знак [NUMBER] . 23 лютого 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля та автомобіля марки Mercedes, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 26 лютого 2018 року страхувальник зазначила про те, що суму страхового відшкодування просить перерахувати на СТО за реквізитами згідно документів СТО. Тому на виконання умов договору та відповідно до заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО №1042293 від 06 березня 2018 року в сумі 189358,31 грн, що підтверджується платіжним дорученням та актами виконаних робіт від 12 травня 2018 року. 06 липня 2018 року позивач направив претензію до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в межах ліміту відповідальності. 04 вересня 2018 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 100 000 грн, що підтверджується випискою з рахунку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки відповідач не здійснив в добровільному порядку відшкодування шкоди, позивач вважає наявними підстави для задоволення позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 14 січня 2019 року в справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 11 березня 2019 року постановлено розгляд цивільної справи з викликом сторін. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року позов ПрАТ «Європейський страховий альянс» задоволено. Стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» кошти в розмірі 89 358,31 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» судові витрати в розмірі 1762 грн. 09 грудня 2019 року [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року. До заяви відповідач подав звіт автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки Porsche, номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Деснянського районного суду від 11 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 22 січня 2020 року позивач подав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення скасовано та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 21 вересня 2020 року представник відповідача подав клопотання про призначення товарознавчої експертизи. 21 вересня 2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву ПрАТ «Європейський страховий альянс», в якому вказав на те, що доказом, який визначає вартість відновлювального ремонту автомобіля позивач вказує звіт від 15 березня 2018 року, згідно з яким вартість матеріального збитку складає 117990,65 грн. У зв`язку з тим, що страхова компанія виплатила позивачу 100 000 грн, позовна вимога повинна відповідати сумі в 17990,65 грн. При цьому, позивач вимагає відшкодувати 89358,31 грн, яка включає в себе суми з акту виконаних робіт від 12 травня 2018 року на суму 62321,40 грн та 127038,91 грн. Тобто позивач нехтує наданими ним же звітом від 15 березня 2018 року і просить відшкодувати ремонт КТЗ без урахування зносу. Згідно наданої до матеріалів справи звіту автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки Porsche складає 82175 грн. При здійсненні оцінки пошкодженого автомобіля суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , за результатами якої складено звіт від 15 березня 2018 року було допущено порушення. Так, власник пошкодженого автомобіля особисто до суб`єкта оціночної діяльності не звертався, в матеріалах справи відсутній договір про проведення оцінки майна, за результатами якої було складено звіт, основні ціноутворюючі характеристики та показники об`єкта оцінки, які дають змогу його ідентифікувати, вказані не в повному обсязі, мета оцінки чітко не визначена та не аргументована, обмеження щодо результатів оцінки експертом не наведені, вхідні дані не відповідають вимогам Методики, зокрема відсутня довідка поліції про пошкодження та протокол ДТП, не проведено дефектування пошкоджених складових і відповідно не обґрунтовано зміну складових та інше. Таким чином, посилання позивача на вказаний звіт в обґрунтування розміру майнової шкоди слід вважати безпідставним. Таким чином, єдиним доказом матеріального збитку може бути судова товарознавча експертиза. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року в задоволенні клопотання про призначення товарознавчої експертизи відмовлено. 29 вересня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що на замовлення відповідача було незаконно проведено дослідження, на підставі чого було складено звіт автотоварознавчого дослідження автомобіля марки Porsche, номерний знак [NUMBER] , оскільки замовником оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Крім того, відповідно до актів виконаних робіт від 12 травня 2018 року транспортний засіб вже відремонтовано, тобто станом на 25 листопада 2019 року (дата протоколу огляду СОД відповідача) застрахований автомобіль вже півроку як було відремонтовано. Таким чином суб`єкт оціночної діяльності у своєму звіті надав недостовірну інформацію, що відповідно до протоколу огляду від 25 листопада 2019 року застрахований транспортний засіб знаходився в аварійному стані. Крім того, розмір позовних вимог було визначено не на підставі звіту позивача №27/18 від 15 березня 2018 року, а на підставі рахунку СТО від 06 березня 2018 року. Разом з тим, в матеріалах справи наявний протокол огляду транспортного засобу від 06 березня 2018 року з переліком пошкоджень транспортного засобу з фотододатками, отже посилання відповідача про відсутність акту огляду транспортного засобу є безпідставними. В той же час, виклик заінтересованих осіб на технічний огляд пошкодженого транспортного засобу, відповідно до норм чинного законодавства є правом, а не обов`язком позивача. Отже твердження відповідача про відсутність його під час огляду автомобіля марки Porsche, номерний знак [NUMBER] , не заслуговують на увагу. 10 листопада 2020 року та від 18 січня 2021 року представник відповідача подав клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи відмовлено. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що 26 вересня 2017 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] укладено договір страхування транспортних засобів № 42287, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Porsche», номерний знак [NUMBER] . Згідно з протоколом [PERSON] 23 лютого 2018 року о 18:10 годині на Набережному шосе, керуючи автомобілем «Мерседес Бенс», номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Porsche» номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Постановою Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На виконання умов договору страхування та відповідно до заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО № 1042293 від 06 березня 2018 року в розмірі 189 358,31 грн. 06 липня 2018 року позивач направив претензію за вих. № 2159/8 до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в межах ліміту відповідальності. Згідно з випискою по рахунку від 04 вересня 2018 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 100 000 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON] , перевищує виплачений ПрАТ «Європейський страховий альянс» позивачу розмір страхового відшкодування, слід дійти висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що під час складення звіту від 15 березня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] було допущено порушення, оскільки вказуючи на таку відповідність [PERSON] посилався на висновок автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2019 року щодо автомобіля марки «Porsche» номерний знак [NUMBER] , оскільки відповідно до актів виконаних робіт від 12 травня 2018 року транспортний засіб вже відремонтовано, тобто станом на 25 листопада 2019 року (дата протоколу огляду СОД відповідача) застрахований автомобіль вже півроку як було відремонтовано. Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви, а саме 1 762 грн.

Outcome: approved