Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON] , який мотивований тим, що вона та відповідач мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Перші місяця після народження дитини вони проживали спільно, а з вересня 2015 року окремо, після чого відповідач почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідав дитину, життям та поведінкою доньки не цікавиться, що стало систематичним та носить тривалий характер. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Крім невиконання батьківських обов`язків, передбачених ст.180 СК України щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, здобуття дитиною освіти. Він жодним чином не був позбавлений інформації щодо перебування позивачки та дитини, ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати батьківські обов`язки. Разом з цим, відповідач часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Всі зазначені обставини стали підставою звернення до суду, а тому позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та витрати, пов`язані із розглядом справи, стягнути з відповідача. 26.10.2018 р. від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він з позовом не погоджується, вважає його необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначено, що позбавлення щодо його дитини батьківських прав не забезпечуватиме інтересів дитини. Разом з цим, звертає увагу на те, що не можуть братися до уваги посилання позивача на факти притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки все це було задовго до народження дитини. Вказано те, що відповідач виявляє бажання у спілкуванні з донькою, однак саме позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з нею, у зв`язку з чим було подано позов про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення порядку спілкування з дитиною. Відповідач не ухиляється від сплати аліментів, а сплачує їх в межах наявних коштів (а.с.76-79). 02.11.2018 р. від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що обставини, викладені у відзиві не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки [PERSON] жорстоко поводиться з дитиною - після того, як дізнався що вона подала заяву про стягнення аліментів, прийшов до подвір`я її мами та без її дозволу посадив [PERSON] на переднє сидіння автомобіля та повіз в невідомому напрямку, дитина плакала та з приводу чого вона зверталася в поліцію. Також зазначила, що за консультативним висновком щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини Ульянапам`ятає як папа [PERSON] тягав її за волосся, вона плакала та члени сім`ї сварилися та навіть билися, що також свідчить про те, що позбавлення батьківських прав відповідача не шкодитиме доньці. Відповідач ухиляється від утримання дитини, що стверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Наполягає на тому, що відповідач ніколи не виявляв бажання спілкуватися з донькою та його позов про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною не свідчить про його наміри на спілкування, з пропозицією про укласти договір про порядок спілкування ні [PERSON] на його адвокат не зверталися (а.с. 145-147). У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали та наполягали на його задоволенні, покликаючись на те, що [PERSON] умисно, злісно не виконує батьківські обов`язки по відношенню до доньки [PERSON] , про що свідчить значна заборгованість зі сплати аліментів, а отже відповідача не цікавить що їсть та одягає його дитина. Відповідач не спілкується з дитиною, навіть в дитячому садочку дитину відвідують батьки відповідача, а він сам тільки один раз був в садочку та при цьому завдав Уляні психологічної травми - виривав з рук бабусі, тягав за волосся. Батько дитини жодного разу не поцікавився у лікаря про стан здоров`я своєї дитини, не відвідав у лікарні, коли та хворіла та навіть не знає про наявні в неї хвороби. Також вказують на зловживання відповідачем алкоголем, оскільки останній притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Вважають що спілкування та виховання це різні речі, тільки бажання спілкуватися не свідчить про виховання дитини. Позивач пояснила, що з 2014 року проживала з [PERSON] та у 2015 році у них народилася донька, відповідач бив її коли вона була вагітна, зловживав алкоголем, у зв`язку з чим вони розійшлися, останній має можливість спілкуватися з дитиною, але не виявляє уваги до доньки, приходить тільки в стані алкогольного сп`яніння та з`ясовує стосунки, за дитину не питає, не цікавиться здоров`ям. Повідомляє що працює, але аліменти не сплачує, вона з чоловіком сплачує за харчування, гуртки в садочку, одягають, лікують дитину. Одного разу відповідач забрав доньку, коли вона була зовсім маленькою, їй було рік, посадив на переднє сидіння і наражаючи на небезпеку, повіз в невідомому напрямку, у зв`язку з чим вона забирала доньку з поліцією. Вона дійсно припинила спілкування з відповідачем, бо останній спілкується тільки з нецензурною лайкою та скандалами. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на відсутність винної поведінки та ухилення батька дитини від спілкування з донькою та який навпаки бажає брати участь у вихованні та звернувся з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною. Відповідач також пояснив, що любить доньку та хоче спілкуватися, натомість має можливість бачити її тільки в садочку, але працює в м.Харкові та коли приїздить, дитина відсутня, про що його не попереджають. Аліменти дійсно сплачує не в повній мірі, але намагається платити та має намір погасити заборгованість за наявності коштів. Також пояснив, що позивачка перешкоджає йому бачити доньку та відмовляється брати подарунки, посилаючись на те, що це не потрібно дитині. Він не відмовляється сплачувати за садочок та гуртки і говорив про це вихователям, але йому не говорять про такі потреби. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника служби у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації та при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с.4 т.2). Суд, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків та дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що відповідач [PERSON] - позивачка по справі є матір`ю, а [PERSON] - відповідач по справі, є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.13 т.1). Позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 03.05.2018 р. (а.с.8 т.1). Як убачається з довідки, виданої завідувачем Карлівського РС УДМС України в Полтавській області №28/62 від 10.02.2015 р., [PERSON] - позивачка по справі зареєстрована за адресою [ADDRESS] та разом з нею зареєстрована її донька [PERSON] ,2015 р.н. (а.с.14 т.1). За характеристикою голови ради КРГО «Докучаєвські чорноземи» Сироти В.С. наданої головному бухгалтеру Карлівської районної госпрозрозрахункової організації «Докучаєвський мисливець», зазначено, що [PERSON] працює у вказаній організації, має дві вищі освіти, зарекомендувала себе з позитивної сторони, відповідальна, успішно справляється яз службовими обов`язками, врівноважена, привітна, стримана, не допускає порушень трудової дисципліни, стягнень немає (а,с.12 т.1). З наданої характеристики з місця проживання на [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS] у будинку батьків, має вищу освіту за спеціальністю економіст, за роки проживання за даною адресою характеризується з позитивної сторони, скарг не надходило, ввічливий, працьовитий, товариський, чуйний та любить дітей (а.с.103 т.1). Водночас за постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 24.09.2013 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт (а.с.24 т.1). Також з копії заяви гр. [PERSON] вбачається, що вона зверталася до працівників поліції з заявою по факту вчинення хуліганських дій гр. [PERSON] , зокрема, який 22.12.2017 р. на території дитячого садка в м. Карлівка ображав брутальною лайкою намагався затіяти бійку (а.с.28 т.1). За рішенням Карлівського районного суд Полтавської області від 31.05.2016 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 24.03.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17,18 т.1). За довідками-розрахунками заборгованості з виплати аліментів видно, що за виконавчим листом №531/382/2016 виданим Карлівським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , мається заборгованість, яка складає станом на 01.04.2018 р. 22117,21 грн. (а.с.20 т.1), станом на 03.05.2018 р. 23392,96 грн. (а.с.91 т.1), станом на 01.10.2018 р. - 29798,71 (а.с.99 т.1), станом на 01.08.2019 року - 42301,21 грн (а.с.249 т.1). Позивач подала заяву до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби з вимогою звернутися до територіального органу поліції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та їй роз`яснено порядок такого звернення (а.с.17-21 т.1). [PERSON] відвідує ДНЗ №6 «Чебурашка» м.Карлівка, що стверджується довідкою вказаного навчального закладу (а.с.22 т.2) в якій також зазначено, що дитину приводить і забирає мама та її чоловік [PERSON] , інколи бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] Мама відвідує збори, свята, батько - [PERSON] за останні півроку в дошкільному закладі був один раз, батьківські збори не відвідує, у виховних заходах участі не бере. Зі слів бабусі [PERSON] він постійно на роботі. Дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] зустрічаються з онукою в садочку та цікавляться її успіхами, привозять гостинці. Консультативним висновком практичного психолога Полтавського обласного осередку [PERSON] щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини [PERSON] встановлено, що дівчинка інтелектуально розвинена, проте має ознаки тривожності, емоційно вразлива, що може бути пов`язане із пережитою травматизацією. Мама добре володіє навичками надання підтримки дитині та розуміє її. Дитина зараз знаходиться в періоді розвитку, коли є велика потреба у спокійному спілкуванні з членами родини та створенні для неї умов базової безпеки (а.с.93,94 т.1). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з квітня 2016 року проживає з позивачем [PERSON] та разом виховують [PERSON] , забезпечують дитину усім необхідним. Відповідач донькою не цікавиться, телефонує по ночам та погрожує, приходить тільки коли в стані алкогольного сп`яніння. Дитина його навіть не згадує. Свідок [PERSON] повідомила, що її донька - [PERSON] з 2014 року проживала з відповідачем [PERSON] та в 2015 році народила [PERSON] , але відповідач бив її і вони забрали доньку з онукою додому. [PERSON] постійно погрожував, обіцяв повіситися, натомість дитиною не цікавиться, не турбується про неї. Після того, як відповідач силою забрав дівчинку, коли тій було всього рік і повіз в невідомому напрямку, вони повертали дитину з поліцією та після того дитину додому йому не дають. Також повідомила, що коли вони були на ранку в садочку, де також були присутні інші бабуся з дідусем та відповідач, останній почав забирати дитину та виривати Улянку з її рук, дитина плакала, вона впала та [PERSON] поставив доньку на сніг, після чого вона захворіла запаленням легень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що відповідач не проявляє уваги та турботи до доньки, він не йде на контакт з дитиною, не хоче з нею зблизитися, хоче помститися позивачці, яка не перешкоджає в спілкуванні з дитиною. Вона також була свідком непристойної поведінки відповідача, коли той забирав дитину з рук дідуся, дівчинка плакала та була роздягнута. Сторонами не заперечується, що у провадженні Машівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування батьків з дитиною, про що також свідчить ухвала про відкриття провадження від 22.03.2018 р. (а.с.15 т.1). Відповідач також звертався зі вказаним питанням до Карлівської районної державної адміністрації та Карлівського відділу поліції (а.с.9-15 т.2). Свідок [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, показали, що вони та син [PERSON] хочуть брати участь у вихованні дівчинки та мають можливість спілкуватися з дитиною тільки в садочку, але [PERSON] часто відсутня, син по мірі можливості бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, любить доньку, хоче спілкуватися та піклуватися про неї, але навіть коли він купує якість речі, позивачка віддає їх та говорить що це не потрібно дитині. Вони би хотіли забирати [PERSON] додому, де створені усі умови та піти з нею десь погуляти, але позивачка не дозволяє. Також повідомили, що син працює в м.Харкові і приїздить на вихідних, тому не може часто бачитися з донькою в садочку. За висновком Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області від 10.12.2018 р. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні малолітньої дитини не бере, не виявляє бажання налагодити стосунки і в інтересах дитини чи бажання надавати посильну допомогу в її утриманні, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.133,134). Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВерховноїРади Українивід 27лютого 1991року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не вбачає доказів наявності виключних обставин для позбавлення батьківських права відповідача [PERSON] , сплата аліментів не в повному обсязі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки [PERSON] , оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дитину та бажає її виховувати, а отже й відсутні підстави позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Висновок органу опіки та піклування в особі Карлівської районної державної адміністрації від 10.12.2018 р., за яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed