Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], яким просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам по виконавчому листу Кіровського районного суду м. Кіровограда справи №1109/4571/2012, 2/1109/2360/2012 від 08.05.2013 року за період з липня 2014 року по липень 2015 року, де загальна сума складає- 9 132 грн. 50 коп. із розрахунку 702,50 грн. х 13 міс. Позовну заяву обґрунтовує тим, що на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.06.2012 року, судом видано 08.05.2013 року виконавчий лист №1109/4571/2012, 2/1109/2360/2012 про стягнення із позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу ), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.04.2012 року по [INFO] Донька 04.12.2013 року змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно останньої довідки-розрахунку , яку позивачу 14.02.2018 року надано державним виконавцем станом на 03.10.2015 року його заборгованість по аліментам становила 16 996, 93 грн. Сплатити заборгованість за період з липня 2014 року по липень 2015 року, він не може , так як є інші обставини , а саме те, що його донька з липня 2014 року по липень 2015 року перебувала на повному матеріальному утриманні держави США, що підтверджується довідкою від 19.05.2014 року та програмою на 5-ти аркушах, які додані по позову. Тому , з посиланням на ч.2 ст. 197 СК України, вважає, що у нього є всі правові підстави для його звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зокрема , з інших обставин, що мають істотне значення за вказаний період. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та додатково доповнив, що 07.09.2018 року він частково сплатив заборгованість по аліментам в розмірі 7843, 71 грн., тому станом на 07.09.2018 року його борг становить 9153, 22 грн., тобто це період за який він просить його звільнити від сплати заборгованості. Відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні вимог позивача просила відмовити , застосувати сплив позовної давності. Крім того, повідомила , що 03.08.2016 року вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Щодо підстав позову , то звертає увагу суду на той факт, що дійсно донька по програмі обміну школярів саме з вересня 2014 року по червень 2015 року перебувала на навчанні в США, проте не на повному матеріальному забезпеченні держави США, як зазначає позивач. Саме вона, забезпечила доньку всім необхідним для навчання за кордоном, також відкрила картковий рахунок в банку на ім»я дитини, для того щоб перераховувати кошти по 100 доларів США на предмети гігієни, канцелярські приладдя, продукти харчування. Одночасно, відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яка ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2018 року була об»єднана в одне провадження з первісним позовом ( а.с.70), та 25.04 2018 року у підготовчому засіданні зменшено розмір пені за прострочення сплати аліментів ( а.с. 105-106). Тому, з посиланням на довідку , видану державним виконавцем 14.02.2018 року №5826/13.23-33 , заборгованість боржника станом на 03.10.2015 року становила 16 996,93 грн. Просила стягнути на свою користь розмір пені за прострочення сплати аліментів в сумі 5208, 25 грн. за період з квітня 2012 року по жовтень 2015 року. Представники відповідача у судовому засіданні у задоволенні первісного позову просили відмовити, зустрічний задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у зустрічний позовній заяві , зменшенні її вимог та відзиві на первісний позов. Позивач зустрічний позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити , так як заборгованість стала не з його вини , а з вини його бувшої дружини, яка багаторазово незаконно виселяла його з квартири, позбавила батьківських прав відносно дитини та відсутність у нього офіційного заробітку. Крім того, просить застосувати строк пропуску без поважних причин подачі позову про стягнення з нього пені. Заслухавши виступи позивача, представників відповідача, як по первісному позову , так і по зустрічному, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зі змісту статей 179 - 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що між сторонами в справі був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда 27 лютого 2012 року . Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 червня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2012 року до [INFO] На підставі даного рішення 08.05.2013 року судом був виданий виконавчий лист №1109/4571/2012, 2/1109/2360/2012 , який звернуто до виконання. Станом на 03.10.2015 року заборгованість [PERSON] з квітня 2012 року по аліментам становить 16 996,93 грн. ( а.с. 99). Після досягнення 16-ти років [PERSON] змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2014 року, залишеним без змін колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13.08.2014 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню його дочки [PERSON], [INFO] ( а.с. 52-54). 03.08.2016 року відповідач [PERSON] також змінила своє прізвище з «[PERSON] « на «[PERSON]» ( а.с.58). Позивач з посиланням на ч. 2 ст. 197 СК України просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з липня 2014 року по липень 2015 року на суму 9132,50 грн., зазначає, що є інші обставини , а саме, що його донька за спірний період перебувала на повному матеріальному утриманні держави США . Як доказ, подає довідку від 19.05.2014 року та програму обміну майбутніх лідерів FLEX на 5-ти аркушах. Суд зазначає, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Судом з»ясовано, що дійсно [PERSON] по програмі обміну школярів саме з вересня 2014 року по червень 2015 року перебувала на навчанні в США , що підтверджено датою вступу в законну силу рішення суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав , так як дитина не могла виїхати за кордон , батько не надав дозвіл, а виїхала тільки 26 серпня 2014 року, та наказом директора школи про зарахування на навчання її після повернення до України від 10.06.2015 року ( а.с. 52,57). Довідка директора американської ради з міжнародної освіти від 19.05.2014 року та програма обміну майбутніх лідерів FLEX на 5-ти аркушах, на яку посилається позивач, як іншу обставину, не містить доказів повного матеріального утримання дитини іншою державою, відсутні відомості про отримання [PERSON] розміру стипендії на навчання , також відсутні докази тяжкого матеріального становища позивача , відтак суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам по виконавчому листу Кіровського районного суду м. Кіровограда справи №1109/4571/2012, 2/1109/2360/2012 від 08.05.2013 року за період з липня 2014 року по липень 2015 року, де загальна сума складає- 9 132 грн. 50 коп. із розрахунку 702,50 грн. х 13 міс. є безпідставним та необгрунтованими, у їх задоволенні слід відмовити. Разом з тим, суд щодо вимог зустрічного позову зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки, аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже,зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів простягнення на підставі частини першої статті196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмірнесплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бутивиконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремовід дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. [PERSON] розраховано неустойку (пеню) за несплату аліментів, яка складає 5208,25 грн. за період з квітня 2012 по жовтень 2015 р.р. ( 2012 р.- заборгованість по пені - 879, 78 грн., 2013 р.- 1815,13 грн., 2014 р.- 2426,05 грн., 2015 р.- 1929,97 грн.) ( а.с. 41-44). Вирішуючи зустрічний позов про стягнення пені за ухилення від сплати аліментів, суд на підставі ст. 196 СК України, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому, суд має враховувати, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про наявність заборгованості. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved