Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У січні 2019 р. позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права права власності на автомобіль. На обґрунтування позову позивач вказав, що 17.01.2003 року він придбав у СЗАТ «Михайлівка» вантажний автомобіль марки «САЗ 3507», 1989 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі (рама) № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER], згідно накладної № 36 від 17.01.2003 року, відповідно до якої йому передали автомобіль за кошти 2400,00 грн., а також квитанції до прибуткового ордеру № 36 від 17.01.2003 року, в якій зазначається, що від нього було прийнято кошти в сумі 2400,00 грн. за автомобіль. З часу придбання автомобіля, він не користувався ним, так як автомобіль був в неробочому стані. Питання переоформлення авто на його імя постійно відкладав, так як не було необхідності в цьому та коштів на той час. 10.01.2019 р. він звернувся в територіальний сервісний центр № 4843 регіонального сервісного центру в Миколаївській області для реєстрації вищевказаного автомобіля на його імя, та отримав відмову, оскільки колишнім власником вище зазначеного транспортного засобу є сільськогосподарське підприємство з обмеженою відповідальністю «Михайлівський», яке на даний час не існує, так як підприємство за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2004 року було ліквідовано у зв’язку з визнанням його банкрутом. Просить суд визнати за ним право власності на вантажний автомобіль марки «САЗ 3507», 1989 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі (рама) № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER]. У судове засідання позивач не з’явився, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача – Михайлівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, в судове засідання не з’явився. До суду подано заяву, якою відповідач визнав заявлені вимоги позивача, не заперечував проти їх задоволення судом, просив провести розгляд справу у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як встановлено ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно технічного паспорта на автомобіль, СЗАТ «Михайлівський» є власником вантажного автомобіля марки «САЗ 3507», 1989 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі (рама) № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER], що підтверджено вищевказаним техпаспортом. Згідно накладної № 36 від 17.01.2003 року, від СЗАТ «Михайлівський» громадянину [PERSON], за готівку в сумі 2400,00 грн., передано автомобіль марки «САЗ 3507», 1989 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі (рама) № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER], що підтверджено вказаною накладною. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 36 від 17.01.2003 р., СЗАТ «Михайлівський» прийнято від [PERSON], за автомобіль, на підставі накладної № 36 від 17.01.2003 р. суму дві тисячі чотириста гривень, що підтверджено вказаною квитнацією. Згідно Відповіді начальника територіального сервісного центру № 4843 регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 10.01.2019 р. № 31/14/3-Б-01, власником вантажного автомобіля марки «САЗ 3507», 1989 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі (рама) № [NUMBER], реєстраційним номер [NUMBER] є сільськогосподарське підприємство з обмеженою відповідальністю «Михайлівський», що підтверджено вказаною відповіддю. Згідно довідки за підписом в.о. начальника управління агропромислового комплексу Новоодеської РДА від 31.01.2018 р. за № Б-2/03.2-04, 23.01.2001 р., колгосп «Михайлівський» Новоодеського району був створений 01.04.1989 р. в результаті виділення з колгоспу ім.. Калініна Новоодеського району. (Наказ Новоодеського районного агропромислового об'єднання від 28.03.1989 р. №45). Розпорядженням Представника Президента України в Новоодеському районі від 26.11.92 р. № 161, колгосп «Михайлівський» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Михайлівське». 17.01.2000 р. за рішенням загальних зборів КСП «Михайлівський» був реорганізований в сільськогосподарський виробничий кооператив «Михайлівський», який зареєстрований розпорядженням голови Новоодеської райдержадміністрацїї від 29.02.2000 р. № 309. 23.01.2001 р. за рішенням загальних зборів СВК «Михайлівський» був реорганізований в сільськогосподарське закрите акціонерне товариство «Михайлівка», яке за рішенням Господарського суду Миколаївської області 09.03.2004 р. визнане банкрутом та ліквідовано, що підтверджено вказаною довідкою. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст.312 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто, право власності на спірний автомобіль виникло у позивача саме 17.01.2003 року, при цьому те, що позивач не здійснив державної реєстрації автомобіля на своє ім’я, не впливає на його право власності. Крім того, законодавство України не містить жодної вказівки власне на реєстрацію права власності на транспортні засоби, а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що правовласності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не встановлено факту незаконності набуття [PERSON] права власності на вказаний автомобіль. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, набув право власності на автомобіль на законних підставах, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, і має законне право володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним вище вказаним автомобілем. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 768,40 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву, якою визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачу підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved