Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.06.2014 № 1180 о/с у частині звільнення позивача з посади директора ДП «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА», поновити його на вказаній посаді та стягнути з відповідача середній заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування свого позову, позивач зазначив, що відповідач 26.06.2014 звільнив його за п. 2 ст. 36 КЗпП України, тобто на підставі закінчення строку дії укладеного контракту, проте його дія була продовжена додатковою угодою до 26.06.2016 включно. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив позов і просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні представник третьої особи ДП «УАТП «Хорів-АВІА» також заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, думку представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у трудових відносинах на підставі укладеного 25.06.2013 контракту № 4 позивачем з відповідачем в особі міністра внутрішніх справ Захарченка В. Ю., який діяв на підставі Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 383/2011, та третьою особою у справі ДП «УАТП «Хорів-АВІА», відповідно до п. 6.1. якого, строк його дії починає свій перебіг з 27.06.2013 і діє до 26.06.2014 /а. с. 6-9/. Наказом від 25.06.2013 позивача призначено на посаду директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА». 27.06.2013 позивач з відповідачем в особі Міністра внутрішніх справ Захарченка В. Ю. дійшли згоди укласти додаткову угоду до контракту № 4 від 25.06.2013, пунктом 1 якої внесено зміни до п. 6.1 контракту від 25.06.2013 і викладено у наступній редакції: «Строк дії цього Контракту починає свій перебіг з 27.06.2013 року і діє до 26.06.2016 року включно», підпис у якій від органу управління майном (МВС України) нанесено рельєфним кліше (факсиміле) міністра, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 13.03.2015 № 14791/14-33 (за ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2014 у справі № 757/21633/14-ц) /а. с. 12, 16-17/. З 25.06.2014 по 05.07.2014 позивач перебував на лікарняному /а. с. 13/. По виходу на роботу після лікарняного позивач дізнався про своє звільнення з посади за наказом відповідач № 1180 о/с від 26.06.2014 з 26.06.2014 за п. 2 ст. 36 КЗпП України на підставі п.п. «а» п. 5.2. контракту № 4 від 25.06.2013 /а. с. 14/. Як вбачається з листа № 7491/4б від 26.04.2014 за підписом заступника міністра МВС - керівника апарату Чеботара С. І., який був зареєстрований у ДП «УАТП «Хорів-АВІА» для директора [PERSON] 28.04.2014 за вх. № 82, ним було попереджено позивача, що контакт між сторонами діє до 26.06.2014 і не буде продовжуватися або укладатися на новий чи інший термін /а. с. 109/. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України, відповідно до абзацу 3 ст. 21 КЗпП України. У відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. За приписами частини 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з пунктом 5.1. контракту від 25.06.2013, будь-які зміни та доповнення в тому числі щодо корегування розміру заробітної плати директорові підприємства до цього контракту вважаються дійсними, якщо вони здійснені у письмовому вигляді та підписані сторонами. Судом встановлено, що сторони не погоджували у контракті використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису. Будь-яких доказів наявності такої згоди сторін позивачем не надано суду. Положеннями Кодексу законів про працю України, яким регулюються трудові відносини всіх працівників, не передбачено використання факсимільного відтворення підпису шляхом нанесення рельєфного кліше. Оскільки ні законом, ні актами цивільного законодавства, ні укладеним контрактом сторін не було погоджено використання факсиміле, правочин у формі додаткової угоди до контракту не можна вважати вчиненим, відтак вказана угода не породжує правових наслідків. Також, відповідно до п. 59 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242, факсимільне відтворення підпису посадової особи на організаційно-розпорядчих, фінансових, бухгалтерських документах за допомогою механічного або іншого копіювання не допускається. Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що Департаментом внутрішнього аудиту МВС України за дорученням Міністра внутрішніх справ України від 24.04.2014 № 1048 в період з 12.05.2014 по 05.06.2014 проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «УАТП «Хорів-АВІА» за період діяльності з 01.01.2013 по 31.03.2014. За результатами перевірки складено акт від 05.06.2014 № 20, на сторінці 5 якого (абз. 4) зазначено, що «Контракт з директором підприємства [PERSON] укладено Міністром внутрішніх справ Захарченком В.Ю. за № 4 терміном до 26.06.2014». Будь-які посилання на існування додаткових угод або продовження терміну дії контракту в акті відсутні. При цьому у письмових запереченнях [PERSON] від 16.06.2014 (вих. № ДП 14.4-215) на вищезазначений акт перевірки не ставилося під сумнів, що термін дії контракту закінчується 26.06.2014. І на виконання вимог розділу 2 контракту від 25.06.2013 № 4 позивачем до МВС України щоквартально надсилалися звіти про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, відповідно до яких за 2, 3, 4 квартали 2013 року, за 2013 рік та за 1 квартал 2014 року, які були особисто підписані позивачем, термін дії контракту укладеного з позивачем зазначений з 27.06.2013 по 26.06.2014. Крім того, за підписом позивача до відповідача надсилалася інформація щодо призначення керівників суб'єктів господарювання за конкурсом та укладених контрактів за 1 півріччя 2013 року, за 9 місяців 2013 року, за 2013 рік, за 1 квартал 2014 року (копії додаються), відповідно до яких термін дії контракту укладеного між МВС України та позивачем спливає 25.06.2014. Відповідно, судом встановлено, що строк дії контракту № 4 від 25.06.2013 закінчувався 26.06.2014, відповідно звільнення позивача за пунктом 2 ст. 36 КЗпП України на підставі п.п. «а» п. 5.2. контракту № 4 було здійснено правомірно, і тому у задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі, оскільки вимоги про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку є похідними від вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Судом враховуються роз'яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, прийшов до висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заява представника відповідача про застосування строків позовної давності відхиляється.

Outcome: dismissed