Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2016 року по 31 жовтня 2019 року. Від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Після припинення сімейних відносин дитина проживає з позивачкою, яка має постійне місце проживання, джерело для існування, працює, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Однак на даний час між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, у зв`язку з чим [PERSON] просить визначити місце проживання неповнолітнього сина разом із нею за місцем її проживання в [ADDRESS] . Відповідно до відзиву на позовну заяву позивачки, відповідач [PERSON] не заперечує проти задоволення позову та просить визначити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю (а.с. 31-32). Зазначений відзив відповідач у судовому засіданні не підтримав та просив не брати його до уваги. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на те, що позивачка таким позовом намагається позбавити його права на побачення з сином. Вважає, що дитина повинна проживати з ним, а не матір`ю. Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову з посиланням на те, що місцем проживання дитини позивачка вказала будинок її теперішнього чоловіка, а відповідач має своє власне житло, куди може зареєструвати сина і таким чином не будуть порушені права дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (а.с. 7-9). Від спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 5), який зареєстрований разом із позивачкою в [ADDRESS] (а.с. 12). 21 січня 2021 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після чого останній було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платник аліментів, що підтверджується ухвалою Ічнянського районного суду від 21 квітня 2021 року (а.с. 10-11). Відповідно до акта обстеження від 23 липня 2021 року, складеного за участю депутата Ічнянської міської ради Чернігівської області Бабіча Г.Г. та сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , які по будинковій книзі за цією адресою не зареєстровані (а.с. 14). Згідно до характеристики на [PERSON] , виданої ПрАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат», остання працює на підприємстві з 20.04.2013 року по теперішній час. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний та дисциплінарний працівник, що стосується її професійної діяльності знаходиться в межах компетенції . Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує рівні, дружні відносини, користується повагою. Дотримується корпоративних правил і норм. Неодноразово залишалася на усне прохання керівництва після завершення робочого часу для вирішення проблем під час кризової ситуації (а.с. 15). Згідно довідки-характеристики Ічнянської міської ради Чернігівської області від 16.07.2021 року за місцем реєстрації [PERSON] скарг зі сторони сусідів не надходило, компрометуючих матеріалів на [PERSON] . Ічнянська міська рада не має (а.с. 16). Відповідно до довідки про дохід, виданої [PERSON] за місцем роботи ПрАТ «Ічнянський молочно - консервний комбінат», остання працює на посаді інженера - технолога, дохід за період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року склав 64 850,13 грн (а.с. 17). [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 23, 24). Відповідно до договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] остання належить [PERSON] (а.с. 18-21). Як убачається з висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітетут Ічнянської міської ради від 12 листопада 2021 року № 387, останній вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] можливе як із батьком [PERSON] , так і з матір`ю [PERSON] (а.с. 60, 61). Згідно ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При вирішенні питання про місце проживання дитини, суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , враховуючи вік останнього, позитивні характеристики з місця роботи та проживання матері дитини, яка працює, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із позивачкою [PERSON] за місцем її проживання в [ADDRESS] , оскільки проживання сина разом із матір`ю буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано суду переконливих доказів відносно того, що проживання сина разом із ним буде найкраще відповідати інтересам дитини. Крім того, суд зауважує, що батько дитини у разі визначення місця проживання з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу стосовно неї та участь в її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачкою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу позовних вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved