Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень щомісячно, стягнути з відповідача на її користь аліменти за попередні три роки до звернення в суд з позовом в сумі 84026 (вісімдесят чотири тисячі двадцять шість) гривень. Судові витрати покласти на відповідача. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано 25 серпня 2015 року за рішенням суду. При розірванні шлюбу між ними, сторонами по справі, була досягнута домовленість щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в еквіваленті 100 Євро щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач по справі [PERSON] на виконання досягнутої між ними домовленості, кілька разів сплатив добровільно аліменти, зокрема в серпні 2020 року 300 доларів США, в серпні 2021 року в сумі 1000 польських злотих, коли вона з дитиною приїхала до нього на роботу в Польщі, де він щорічно працює сезонно, у вересні 2021 року оплатив 500 польських злотих на її банківський рахунок, проте на цьому добровільна сплата аліментів зі сторони відповідача припинилась і він не надає їй матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, не зважаючи на те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. В зв`язку з тим, що їй самій важко матеріально утримувати сина, а відповідач не виконує добровільно досягнутої між ними домовленості про сплату аліментів, вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Відповідач по справі [PERSON] веде секцію спортивної боротьби в Рожнятівській дитячо-юнацькій спортивній школі, а також займається діяльністю по встановленню вікон і дверей, крім того сезонно працює на роботах в Польщі та отримує нестабільний проте досить високий дохід, інших утриманців він не має, тому він в змозі сплачувати аліменти на її користь на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дитина на даний час проживає із нею в Польщі, навчається в школі, і для проживання з дитиною вона винаймає квартиру для проживання та оплачує орендну плату в розмірі 1 900 польських злотих щомісячно, у зв`язку з чим вимушена нести інші додаткові витрати, необхідні для розвитку дитини. Вважає, що відповідач повинен сплатити їй аліменти за попередні три роки до дня звернення до суду з позовом виходячи з наступного розрахунку по курсу валют на день звернення до суду: 3000 грн. х 36 місяців - 7899 грн. ( 300 доларів США х 26.3314) - 12726 грн. ( 1900 польських злотих х 6,6979 ) - 3 348,95 грн. ( 500 польських злотих х 6,6979) = 84026 грн. У судове засідання позивачка не прибула, її представник - адвокат Ошуст С.Є. позов підтримав та пояснив, що дитина перебуває на утриманні матері. Кошти, які сплачує відповідач на утримання сина є мізерними, цих грошей на належне утримання дитини не вистачає. Тому просить аліменти стягнути в заявленому позивачкою розмірі. Крім того, вважає, що відповідач повинен сплатити різницю між встановленим сторонами добровільним розміром аліментів та аліментами, які він фактично сплачував за минулий період. В судовому засіданні відповідач вимоги позову визнав частково, згідно поданого 12.11.2021 відзиву. Вважає безпідставними вимоги, щодо стягнення з нього, ще якихось коштів за минулий період, оскільки він добровільно надавав кошти на утримання дитини. Позивачка з позовом до суду не зверталася, оскільки він дійсно добровільно давав гроші на дитину. Він і на даний час надає матеріальне утримання дитині, по мірі можливості. Він працює на посаді тренера - викладача Рожнятівської ДЮСШ, та отримує офіційну заробітну плату, тому вважає за необхідне стягнути з нього аліменти у процентному відношенні відносно його заробітної плати. Не заперечив, що на час канікул підробляє на сезонних роботах, з метою належного утримання себе, а також дитини. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі. З копії свідоцтва про народження дитини (а.с.8) видно, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року (а.с.6) вбачається, що судом після розірвання шлюбу, дитину залишено на проживання з матір`ю. Син сторін на даний час проживає з матір`ю в Польщі (а.с.9-14). Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до установ або до родичів відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв відповідачу листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачкою не надано. Так, суду не надано доказів того, що у зазначений позивачкою період між сторонами виник спір з приводу надання матеріальної допомоги, взагалі не встановлено судом наявність домовленості між сторонами про надання такої допомоги, а також не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від добровільного утримання дитини. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, то суд виходить з наступного. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 3000 гривень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує посилання відповідача на те, що він на даний час офіційно працевлаштований, тому бажає щоб з нього стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітків (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак з долучених відповідачем копій платіжних доручень (а.с.31-34) вбачається, що відповідач до пред`явлення даного позову на протязі вересня 2021 року пересилав на рахунок позивачки кошти в сумі 3500 гривень. Таким чином з урахуванням наданих відомостей щодо доходу відповідача, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини в розмірі 2500 гривень на місяць. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 908 грн., від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову. Понесення позивачкою судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України підтверджується: квитанцію від 08.10.2021 про оплату послуг адвоката на суму 1000 грн. На підставі ст. 180-184,192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial