Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 02 липня 2008 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 12279,57 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50% строком по 02 липня 2013 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] має заборгованість 2034,03 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту - 2034,03 дол. США. Через невиконання умов договору була нарахована пеня - 529 851,04 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 23 807,26 грн., та три відсотки річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України від суми простроченого кредиту в розмірі 720,74 грн. та від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 122,21 грн. Загальна сума заборгованість по кредиту в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату розрахунку становить 580 411,66 грн. Також вказали, що між ним та [PERSON] був укладений договір поруки. За даним договором поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов [PERSON] умов кредитного договору. Просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 034,03 дол. США та 556 501,25 грн., судові витрати стягнути з відповідачів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині обов'язку сплати основного боргу в розмірі 2 034,03 дол. США. Подав суду письмові заперечення. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем, істотною зміною курсу, просив зменшити розмір пені до 5000 грн. Просив суд застосувати строки позовної давності до пені. Просив суд задоволити позовні вимоги частково. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшли письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №33.3/АА-00024.08.2, за яким [PERSON] відкрито невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 12 279,57 дол. США терміном по 02 липня 2013 року включно. 27 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору №33.3/АА-00024.08.2 від 02 липня 2008 року 26 лютого 2009 року між ВАТ «Родовід банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №33.3/АА-00024.08.2 від 02 липня 2008 року. У п.3.1 кредитного договору вказаною, що позичальник зобов'язується забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів на рахунок шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного/депозитного рахунку, не пізніше 02 липня 2013 року. П. 4.2 кредитного договору встановлений обов'язок позичальника сплачувати нараховані проценти за користування кредитами до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 21 грудня 2010 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, [PERSON] мав вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений кредитним договором, строк. У п. 3.6 договору вказано, що за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. У п.5.2 кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. З наданих суду документів та пояснень сторін, встановлено, що [PERSON] порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. [PERSON] має заборгованість 2034,03 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту - 2034,03 дол. США. Через невиконання умов договору була нарахована пеня - 529 851,04 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 23 807,26 грн., та три відсотки річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України від суми простроченого кредиту в розмірі 720,74 грн. та від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 122,21 грн. Загальна сума заборгованість по кредиту в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату розрахунку становить 580 411,66 грн. Як зазначено, за ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що загальна сума пені в розмірі 553 658,30 грн. нарахована позивачем за весь період заборгованості з січня 2009 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені за минулі роки, тому у задоволенні вимог про стягнення пені за період з 2009 року по 2013 рік суд відмовляє. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. У судовому засіданні відповідач просив суд зменшити розмір стягуваної неустойки. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, невідповідність суми боргу розміру пені. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, оскільки розмір пені значно перевищує суму заборгованості, враховуючи матеріальне становище, виконання обов'язків по договору, відсутність негативних наслідків через невиконання саме даного договору, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 12 157,05грн.. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду докази, відповідач заперечень суду не надав, суд вважає, що до стягнення підлягають три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі: за прострочення сплати кредиту - 2 720,74 грн. та за прострочення сплати відсотків по кредиту - 122,21 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути суму заборгованості по кредиту в розмірі 2034,03 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення становить 47 386,36 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та три відсотки річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 15 000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи від 13 січня 2015 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3654, грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 623,86 грн. При цьому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в частині солідарного стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості з наступних підстав. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено, що між ВАТ «Родовід банк» та [PERSON] укладено договір поруки від 02 липня 2008 року. П.1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №055-2008-1680 від 29 травня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що термін повернення кредиту в повному обсязі [PERSON] встановлений кредитним договором, а саме п. 1.1: кредитні кошти надаються терміном по 02 липня 2013 року. Після закінчення даного строку і на час розгляду справи в суді позивачем не направлялись вимоги до поручителя - [PERSON] щодо виконання умов договору як поручителя [PERSON], що підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Пояснення представника позивача, що грошове зобов'язання чинне до повного виконання сторонами умов договору, суд до уваги не бере, оскільки доказів пред'явлення вимоги до поручителя після настання терміну виконання основного зобов'язання суду не подано. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. П. 24 даної постанови також передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Оскільки строк виконання основного зобов'язання настав 02 липня 2013 року, вимоги до поручителя [PERSON] банк не пред'явив протягом шести місяців, до суду звернувся з позовом лише у січні 2015 року, тому суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості. Враховуючи викладене та

Outcome: approved