Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за позивачкою разом з неповнолітнім [PERSON] права власності в рівних долях на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [PERSON] який помер [INFO] р. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що [INFO] р. помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Вказує, що вона [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], а [PERSON] сином померлого. Після смерті [PERSON], вони своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого, однак в видачі відповідного свідоцтва було відмовлено в зв»язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа (свідоцтва про право власності на квартиру) рекомендовано звернутись до суду. Хоча, як вбачається з свідоцтва про право власності від 19 жовтня 2010 р. виданого відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 жовтня 2010 р. № 137-СК/І власником квартири [ADDRESS] яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,10 кв.м. та загальною площею 82,60 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на праві приватної власності. Враховуючи наведене та на підставі ст..ст. 16, 328, 1216, 1218, 1268 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київської міської Ради в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду свої пояснення з приводу заявлених вимог з проханням розглянути справу в відсутності їх представника, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Представники третіх осіб, Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, Головного управління юстиції м.Києва в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду свої пояснення з приводу заявлених вимог з проханням розглянути справу в відсутності їх представника, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні докази у матеріалах справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, 06 серпня 1994 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в відділі РАГС Печерського РУЮ м.Києва про що зроблено актовий запис № 509 ( а.с. 10). Від даного шлюбу 09 квітня 2004 р. народився [PERSON], батьками якого відповідно до свідоцтва про народження вказано [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] р. ( а.с. 11). Як вбачається з свідоцтва про право власності від 19 жовтня 2010 р. виданого відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 жовтня 2010 р. № 137-СК/І власником квартири [ADDRESS] яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,10 кв.м. та загальною площею 82,60 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на праві приватної власності. ( а.с. 12). Однак, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13406276 від 25.11.2013 р. зареєстрована 1/2 частина квартири [ADDRESS] яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,10 кв.м. та загальною площею 82,60 кв.м. що належить [PERSON] ( а.с. 13). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2013 р. винесеної державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 12 частина квартири [ADDRESS] яка належить [PERSON], який помер [INFO] р. в зв»язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності відповідно до ст..ст. 182, 210 ЦК України ( а.с. 14). Відповідно до копії спадкової справи відкритої Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] як від свого імені так і від імені неповнолітнього сина [PERSON] звернулась своєчасно з заявою про прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину не видане. У відповідності до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 Цивільного кодексу України) За приписами ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, що в даому випадку було своєчасно зроблено позивачкою. Також слід зазначити, що, як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Так, ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. На підставі зазначеного та виходячи з наведених норм законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що заслуговують на задоволення.

Outcome: approved