Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини. Заявник вказала, що проживала з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з квітня 2013 р., а з 25 квітня 2015 року сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей, 2014 р. н. та 2015 р. н., але коштів на їх утримання та на утримання дружини відповідач у добровільному порядку не надає, а тому, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просить суд стягнути аліменти на власне утримання у сумі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON] від 19.09.2016 р., вона позов підтримує повністю, просить суд розглянути справу в її відсутність, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 19.09.2016 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з квітня 2013 р., а з 25 квітня 2015 року стали проживати в зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 02.09.2014 р. н. та [PERSON], 03.10.2015 р. н. За довідкою виконкому Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача. Згідно довідки Комунального закладу «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» неповнолітні діти на «Д» обліку не перебувають. Відповідно вимогам Сімейного кодексу України: ч. 2 ст. 84 дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч. 4 ст. 84 право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач за час спільного проживання не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, у звязку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку в обумовленому судом розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Суд також прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 84, 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved