Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11 310,71 грн. та судових витрат у справі - 243,60 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 січня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою - резидентом України [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-28539-220111, за умовами якого банком були відкриті картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті та відновлювальна відклична кредитна лінія на загальну суму 30 000,00 грн. з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000,00 грн. для використання останніх відповідачем, а відповідач зобов'язався щомісяця в установлені договором строки погашати кредит та проценти, нараховані за користування кредитною лінією, а також пеню у випадку порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів. В порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Судом встановлено, що 22 січня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою - резидентом України [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-28539-220111 (а.с. 4-8). Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору, банк відкриває відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає йому платіжну картку, а також ПІН-код до картки. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000,00 грн., який розраховується банком самостійно та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором (п. 1.6. договору). Відповідно до п. 3.6. кредитного договору держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та в порядку, які визначені правилами та тарифами (п. 3.7. договору). Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому утворилась заборгованість за кредитним договором № 002-28539-220111 від 22 січня 2011 року, сума якої відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 11 310,71 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов кредитного договору, беручи до уваги всі надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, вимоги позивача доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, про погашення заборгованості за договором кредиту. Згідно з ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені ним при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 6, 15, 16, 524‚ 526, 533, 627, 638, 1049, 1054, 1056 ЦК України та

Outcome: approved