Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

у серпні 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» (далі ТОВ «Компанія Трансенерго») звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2005 року між Товариством в особі генерального директора [PERSON]. який нібито діяв на підставі Статуту та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вважають, що при підписанні даного договору генеральний директор [PERSON] мав обмежені повноваження, а тому не був уповноважений до підписання даного договору. Крім цього, відчуження майна товариства на суму , що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства здійснюється за згоди зборів учасників товариства. На час продажу квартири, її вартість становила 2514938,00 грн., що становило 54% від всього майна товариства. Оскільки правочин був вчинений з порушенням вимог діючого законодавства просили визнати його недійним та повернути майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, який сплинув 28 жовтня 2008 року, а позов подано 30 серпня 2013 року. Просив суд з цих підстав відмовити у позові. До участі у справі було залучено іпотекодержателя майна за спірним договором купівлі-продажу в якості третьої особи без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес банк». Представники третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та зазначили, що договір був посвідчений нотаріусом, який перевіряв повноваження генерального директора при укладенні договору і жодних обмежень за Статутом та протоколом № 7 щодо у продавця не було. Вимоги позивача вважають надуманими і необгрунтованити, та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому просили у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 27 жовтня 2005 р. між ТОВ «Компанія Трансенерго» в особі генерального директора [PERSON] (продавець) та відповідачем [PERSON] (покупець), було укладено договір купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4631 (а.с 18). Відповідно до умов договору продавець ТОВ «Компанія Трансенерго» продало, а покупець [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], за ціною 2514938,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що при підписанні договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 27.10.2005р. та зареєстрованого в реєстрі за №4631 генеральний директор ТОВ «Компанія Трансенерго» [PERSON] діяв, нібито, на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Трансенерго» від 14 серпня 2005 року, у зв'язку з чим укладений ним договір вважають недійсним. Проте, суд не може погодитись з такими доводами позивача, зважаючи на таке. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору купівлі продажу від 27.10.2005 року, в ньому зазначено, що генеральний директор [PERSON] діє на підставі Статуту та Протоколу №7 від 31 січня 2005 року, і не зазначається протокол загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Трансенерго» від 14 серпня 2005 року. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 02.09.1993р. із змінами та доповненнями від 06.09.2005р.), при посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладення угоди представником, перевіряються його повноваження. При посвідченні правочинів з'ясовується обсяг цивільної дієздатності фізичних та юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладання правочинів представником перевіряються його повноваження (п.14. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу). При перевірці обсягу цивільної правоздатності юридичних осіб, які беруть участь у правочинах, нотаріуси зобов'язані ознайомитись з установчими документами (статут, засновницький договір), установчими актами, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності (витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України), положенням про філію та представництво юридичної особи, наказом юридичної особи про призначення керівника філії або представництва і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу правоздатності юридичної особи (п.41. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Таким чином, з урахуванням наведеного при посвідченні спірного договору 27 жовтня 2005 року нотаріусом було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в тому числі і стосовно перевірки повноважень генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу. Суд не приймає до уваги твердження позивача, про те, що генеральний директор [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу діяв на підставі протоколу загальних зборів від 14 серпня 2005 року, оскільки у самому договорі відсутні посилання на нього. Також позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу не було враховано, що повноваження генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» [PERSON] були обмежені ще 12.02.1998р. Статутними документами та ч.2. ст. 98 ЦК України. Про дані обмеження позивач, нібито дізнався лише 18 липня 2013 року з архіву реєструючої організації у вигляді Змін до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго». Відповідно до ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не з складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим кодексом, іншим законом і статутом товариства. Статтею 4 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариство обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту. Згідно з п.п.9.7. - 9.8. Статуту ТОВ «Компанія Трансенерго», в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу, а саме: зареєстрований Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 05.02.1998р. №21171, генеральний директор: здійснює керівництво поточною діяльністю товариства; вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком віднесених до компетенції зборів учасників товариства; представляє інтереси товариства, вирішує всі питання господарської діяльності товариства за винятком віднесених до компетенції зборів учасників товариства, укладає договори. Статутом ТОВ «Компанія Трансенерго» в редакції, яка діяла на дату укладення договору купівлі-продажу, не віднесено до виключної компетенції зборів учасників товариства повноважень надавати генеральному директору попередню згоду на укладення правочинів, а отже, не обмежено право генерального директора укладати будь-які договори і не встановлено межі, в яких генеральний директор має право розпоряджатись майном товариства при укладенні таких договорів. Згідно вимог п.16 Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994р. №276 (надалі - Положення №276), яке діяло на час, внесення ТОВ «Компанія Трансенерго» змін до статуту, зміни в установчих документах суб'єкта підприємницької діяльності підлягають державній реєстрації. Внесення змін (доповнень) до установчих документів оформлюється окремими додатками до них або шляхом їх викладення у новій редакції з додержанням вимог, визначених у пунктах 4 і 5 цього положення. На титулі додатків до установчих документів органом державної реєстрації робиться відмітка про те, що зазначені документи є невід'ємною частиною відповідних установчих документів. Пунктом 18 Положення №276, яке діяло на час, нібито, внесення ТОВ «Компанія Трансенерго» змін до статуту визначено, що у разі внесення змін до установчих документів змін (доповнень), які не потребують перереєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, заявник у 10-денний термін зобов'язаний подати два примірники засвідчених у встановленому порядку копій документів, в яких наведено зазначені зміни (доповнення), до органу державної реєстрації та у разі потреби внести ці зміни (доповнення) до своєї реєстраційної картки. Відповідно п.5 Положення №276, під час реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності посадова особа органу державної реєстрації на титулі установчих документів робить відмітку про реєстрацію із зазначенням назви нього органу, номера та дати реєстрації. Відмітка засвідчується підписом посадової особи та печаткою органу державної реєстрації. Враховуючи, що в наданих до суду змінах до статуту ТОВ «Компанія Трансенерго» на титульному аркуша відсутній номер та дата реєстраційної дії Печерської районної Державної адміністрації міста Києва, суд вважає, що вказані зміни до статуту не пройшли державної реєстрації, а отже не є належним доказом у справі. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б підтверджували обмеження повноважень генерального директора гуленка В.В. ТОВ «Компанія Трансенерго» при підписанні договору купівлі-продажу від 27.10.20105 року і такі в судовому засіданні не здобуті. Суд не приймає до уваги довідки щодо балансової вартості майна, оскільки у них зазначено різну балансову вартість майна ТОВ «Компанія Трансенерго» на момент укладення спірного договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed