Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способів участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначає, що з 07.08.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року. Від цього шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . 26.10.2017 року ним укладено з [PERSON] договір про визначення місця проживання дитини, участь батьків у її вихованні та сплату аліментів на дитину від 26.10.2017 року за умовами якого батьки мають однакові права по відношенню до дитини, жоден з них не має права перешкоджати іншому у спілкуванні з дитиною. Аліменти на утримання дитини ним сплачуються своєчасно. 13.12.2017 року ним укладено на користь доньки договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Оскільки незважаючи на указане [PERSON] перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною, обмежує його в зустрічах, з нею не вдається погодити умови його участі у вихованні дитини добровільно, [PERSON] просить суд визначити йому порядок спілкування та участі у вихованні дочки [PERSON] , встановивши наступний порядок побачень, а саме: кожні першу та третю суботу та неділю кожного місяці - починаючи з 09:00 год. суботи до 21:00 год. неділі; безперешкодний зв`язок з дитиною в телефонному режимі або за допомогою Скайп, Вайбер щодня; відвідування з дитиною у дні їх зустрічей громадських місць у супроводі батька; спільний відпочинок з дитиною у літній час протягом 30 днів. У поданому відзиві на позовну заяву, [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначає, що не створює перешкод у спілкуванні батьком з дитиною відповідно до умов укладеного між ними договору, вважає, що запропонований позивачем варіант побачень з дитиною не є прийнятним та не враховує інтересів дитини. У відповіді на відзив, [PERSON] зазначає, що ним створені належні умови для побачень з дочкою, а тому підтримує свій позов. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] та її представник позов не визнали, відповідачка зазначила, що з урахуванням віку та психоемоційного стану дочки не проти побачень [PERSON] з донькою у один вихідний раз на два тижні, однак категорично заперечує щодо залишення дитини у батька на два вихідні поспіль, а також щодо їх спільного відпочинку на канікулах. Представник Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що з 07.08.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 26.10.2017 року [PERSON] укладено з [PERSON] договір про визначення місця проживання дитини, участь батьків у її вихованні та сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого вини досягли згоди про те, що їх донька [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з матерю, що не може вважатись перешкодою для реалізації батьком прав і обов`язків по вихованню дитини. Батько має право безперешкодно відвідувати дитину за місцем її проживання під час її проживання із матерю в будь-який день та час, завчасно попередивши мати про приїзд по телефону або за допомогою іншого засобу зв`язку; або забирати до свого помешкання чи в інші місця на строк погоджений із матерю. Батьки зобов`язуються не чинити перепони у вільному спілкуванню один одного із дитиною. Розмір аліментів сторонами погоджений на рівні прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць до досягнення повноліття (а.с. 7). Заборгованість по аліментах відсутня, що підтверджують копії квитанції про перерахування [PERSON] на користь відповідачки грошових коштів у сумі 5 000 грн. на утримання дитини (а.с. 13-21), а також відповідачкою у судовому засіданні не заперечувалось. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.12.2017 року [PERSON] подарував за договором дарування Ѕ частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 8). Указана квартира належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 30.06.2006 року (а.с. 9). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 6). Як вбачається зі змісту переписки сторін у месенджері [PERSON] ухиляється чи надає негативні відповіді на прохання [PERSON] щодо узгодження часу побачень з дочкою (а.с. 22). Зі змісту акту обстеження умов проживання [PERSON] , складеного22.09.2020 року комісією Служби у справах дітей та сім`ї Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що він проживає за адресою: [ADDRESS] в якій для дитини відведена окрема кімната де є диван, шафа для речей та одягу, тумба, телевізор, полиці для речей, облаштований куточком для навчання. В цій квартирі проживають [PERSON] - батько дитини, [PERSON] - дружина, [PERSON] , 2020 року народження - дитина батька (а.с. 51, 52). Згідно психологічного висновку ГО «Центру психології «Особистості» за зверненням [PERSON] їй рекомендовано створити умови для спокійного життя дитини стресу, конфлікту та серйозних протиріч міжособистісного характеру. При цьому, суд критично ставиться до цього висновку в частині рекомендацій психолога щодо [PERSON] , оскільки зі змісту цього висновку вбачається, що він складений зі слів відповідачки (а.с. 47). Відповідно до психологічного висновку ГО «Інститут сучасного психологічного консультування» рекомендовано батькам дитини вирішити протиріччя, досягти взаємної згоди та демонструвати взаємну повагу, створити умови позитивного психологічного клімату для спокійного життя дитини з відсутністю стресі, конфліктів та серйозних протиріч міжособистого характеру (а.с. 78, 79). Як вбачається зі змісту висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.02.2021 року № 104-803 про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії 17.12.2020 року батьки надали згоду на проходження медіації з метою мирного вирішення спору. За інформацією, наданою медіаторами мати дитини відмовилась від подальшої медіації. На засіданні 28.01.2021 року мати дитини повідомила, що не заперечує проти того аби донька спілкувалася з батьком, але вона проти того, щоб її дівчинка залишалася на ніч у батька оскільки він проживає з новою сім`єю і вона не розуміє де буде спати її донька. Батько зазначив, що раніше проводив більше часу з донькою, а після того, як у новій сім`ї з`явилася дитина мати почала відсторонювати його від доньки (а.с. 61-62). Цим висновком рекомендовано спосіб участі [PERSON] з дитиною шляхом спілкування з нею у такому порядку: -у першу та треті вихідні місяця з 10 суботи до 20 неділі, для відвідування громадських місць або за місцем фактичного проживання батька; -спільний відпочинок протягом 30 календарних днів (15 днів під час літніх канікул та 15 під час інших канікул), за попередньою домовленістю між батьками. З рекомендованим органом опіки і піклування порядком участі [PERSON] у спілкуванні з дочкою, [PERSON] не погоджується та його не виконує, що сторонами не заперечується. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Таким чином під час розгляду справи установлено, що після розлучення сторони самостійно не можуть досягти згоди щодо порядку спілкування батьком з дочкою, яка проживає з відповідачкою. Відповідачка не йде на компроміс, не намагається найти порозуміння та врегулювати це питання на що також вказує її твердженя про те, що бачитись позивач з дитиною буде тільки так, як вона бажає. Указане спростовує її доводи про те, що вона керується виключно інтересами дитини. Відповідачка створює перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, рішення органу опіки та піклування щодо визначених часів спілкування позивача з доньками не виконує, від медіації відмовилась. Крім того, судом не можуть бути прийняті пояснення [PERSON] щодо неправомірної поведінки [PERSON] по відношенню до неї та їх малолітньої доньки, оскільки ці твердження є голослівними, суперечать дослідженим по справі доказам у їх сукупності. Враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також напружені стосунки між позивачем та відповідачкою, їх теперішній сімейний стан, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, рівності прав кожного з батьків на участь у житті їх дитини, суд вважає можливим визначити порядок спілкування батька (який має уникати створення конфліктних ситуацій та дотримуватись нормального розпорядку дня дитини) з донькою без присутності відповідачки, оскільки за її участю таки зустрічі будуть неможливі, наступним чином: у першу та третю суботу і другу та четверту неділю з 10:00 до 19:00 в громадських місцях чи за місцем фактичного проживання батька; спільний відпочинок протягом 15 днів під час літніх шкільних канікул та 5 днів під час інших шкільних канікул, з обов`язковим поверненням дитини до місця проживання матері, за згодою дитини та попереднім узгодженням з [PERSON] не менше ніж за два тижні; спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] , [INFO] , за її згодою за допомогою технічних засобів телекомунаційного зв`язку щодня у період часу з 09:00 до 20:00 за виключенням часу зайнятості дитини у навчальному процесі, часу відвідування гуртків, секцій тощо. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial