Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 31 січня 2014 року, розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін по справі [INFO] народилася дитина -донька [PERSON] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача по справі. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір'ю, [PERSON] Позивач вказує, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька, вона разом з донькою переїхала до м. Києва, де взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України. Після переїзду до м. Києва відповідач жодного разу на зв'язок з донькою не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав, батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не займається її розвитком, не цікавиться навчанням, станом здоров'я, матеріально не забезпечує, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, усунувшись тим самими від виконання своїх батьківських обов'язків, що в значній мірі шкодить інтересам дитини. Позивач повністю самостійно піклується про доньку, займається її вихованням, створює всі необхідні умови для матеріального забезпечення, належного навчання, розвитку та формування як особистості, забезпечує гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Таким чином, у зв'язку із вище зазначеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки вважає, що факти, викладені нею в позові суперечать інтересам дитини. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк, служба у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, було відкрито та призначене підготовче засідання у справі (а.с. 46-50). 27 грудня 2018 року ухвалою суду представнику позивача було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі , у зв'язку з ненаданням стороною позивача обґрунтованих доказів на підтвердження наявності перешкод для розгляду справи та доказів на підтвердження факту загибелі відповідача [PERSON] (а.с.98-99). Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27 лютого 2019 року підготовче провадження у дійсній справі було закрито, та призначено судовий розгляд справи по суті (а.с.116-117). Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2019 року, представнику позивача було відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача, оскільки надана представником позивача на підтвердження обставини смерті [PERSON] копія лікарського свідоцтва про смерть № 3548 від 13.03.2019 року, яка видана медичним закладом, розташованим на тимчасово окупованій території України не є документом, на підставі якого суд може дійти висновку про належну реєстрацію смерті відповідача. Разом з цим ухвалою суду було визнано обов'язковою явку позивача в судове засідання для надання особистих пояснень (а.с.128-129). В судовому засіданні 17.04.2019 позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Просила суд позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання 10.05.2019 позивач не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за відсутністю її та її представника, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач не з'явився в судове засідання з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Разом з цим представником заінтересованої особи до суду подано повідомлення про неможливість надання висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , оскільки батьки дитини не проживають на території м. Торецька Донецької області. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням справу розглядати без його участі, поряд з цим повідомив, що у зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження смерті [PERSON] , або спростування відомостей про його загибель у 2016 році, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не може продовжити здійснення заходів з підготовки висновку про доцільність або не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьками неповнолітньої [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). На теперішній час шлюб між сторонами по справі розірвано, та неповнолітня [PERSON] після розірвання шлюбу проживає разом з матір'ю та перебуває повністю на її утриманні та вихованні. У судовому засіданні також встановлено, що відповідач по справі [PERSON] жодних з покладених законом на батьків обов'язків щодо своєї дитини не виконує, не цікавиться станом здоров'я та життям доньки, взагалі не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. Як убачається з листа директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 260 м. Києва, [PERSON] навчається в спеціалізованій школі № 260 з 22 вересня 2017 року. За період її навчання у вказаному навчальному закладі, батько до школи жодного разу не приходив, не відвідував батьківських зборів, не підтримує зв'язку з класним керівником та адміністрацією школи. Дитина проживає разом з матір'ю (а.с.35). Позивач [PERSON] повністю піклується про доньку, займається її вихованням, створює всі необхідні умови для належного навчання, розвитку та формування як особистості, забезпечує гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, повністю матеріально утримує дитину. Крім того, факт самоусунення [PERSON] , який проживає на тимчасово окупованій території України в м. Донецьку від виконання батьківських обов'язків щодо утримання та виховання доньки, яка проживає в м. Києві, територія якого підконтрольна Українській владі, підтверджується також повідомленням начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, відповідно до якого станом на 16 березня 2018 року громадянин [PERSON] , [INFO] , з часу функціонування системи пропуску осіб в районі проведення АТО (з січня 2015 року), дозвіл на перетинання лінії зіткнення в районі проведення АТО не отримував (а.с.20). Даний факт дозволяє суду дійти висновку про відсутність з боку відповідача дій, спрямованих на прийняття участі у вихованні дитини. Судом не встановлено обставин того, що таке ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків зумовлено поважними причинами. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Щодо процесуальної позиції третьої особи служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації та ненадання письмового висновку щодо розв'язання спору суд зазначає таке: Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У виконання цих норм ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року Службу у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації було зобов'язано надати висновок щодо розв'язання спору відповідно до вимог діючого законодавства. Однак на адресу Дзержинського міського суду Донецької області 08.11.2018 року від Служби у справах дітей та сім'ї Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації надійшло клопотання про перенесення судового засідання з тих підстав, що наразі, в межах компетенції, проводиться робота для надання до суду висновку органу опіки та піклування. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк, служба у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27 лютого 2019 року Службу у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації було повторно зобов'язано надати до 25 березня 2019 року висновок щодо розв'язання спору відповідно до вимог діючого законодавства. 26.03.2019 року Дзержинським міським судом Донецької області був направлений запит до Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою встановлення відомостей про реєстрацію/відсутність реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , який раніше мешкав за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2016 року по 25.03.2019 року. З відповіді Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №1053/15.16-30 від 30.03.2019 року вбачається, що за результатами перевірки по Торецькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01.03.2016 року по 30.03.2019 року актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. З наданої відповіді вих. №100/09-1554 від 15.04.2019 року Служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації вбачається, що після отримання повідомлення від представника позивача - [PERSON] , щодо наявності інформації про загибель відповідача - [PERSON] , Службою було призупинено розгляд справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , 2015 року народження , до підтвердження або спростування відомостей про смерть відповідача. У зв'язку з чим, суд у запиті від 18.04.2019 на адресу Служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації наголошував на необхідності виконання ухвал суду про зобов'язання Служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації надати висновок щодо розв'язання спору відповідно до вимог діючого законодавства, зауваживши, що провадження у вищезазначеній справі не зупинено, ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року та 27 лютого 2019 року не скасовані. У відповіді вих. №100/09-1868 від 10.05.2019 року, наданої на адресу суду, представник Служби у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації зазначив про неможливість провести відповідну роботу з батьками дитини щодо всебічного розгляду питання доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , з'ясування думки батька щодо виконання його батьківських обов'язків та участі у вихованні дитини, та вважав недоречним проведення роботи по підготовці висновку до суду. Отже, судом неодноразово здійснювалися дії щодо витребування письмового висновку щодо розв'язання спору. Однак, на переконання суду, такий висновок не надано Службою у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації без поважних причин. Судом була надана інформація щодо відсутності відомостей щодо реєстрації смерті відповідача. Однак, після отримання зазначеного повідомлення суду Служба у справах дітей Голосіївської у місті Києві районної державної адміністрації письмового висновку щодо розв'язання спору не надала. За таких обставин, а також ураховуючи відсутність заяв представників третіх осіб щодо того, що зазначений позов не підлягає задоволенню і відсутність письмового висновку щодо розв'язання спору перешкоджає розгляду справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за умов не надання письмового висновку щодо розв'язання спору, оскільки судом здійснено всі необхідні та можливі дії щодо отримання такого висновку, і само по собі ненадання цього висновку за вказаних обставин не може бути перешкодою для розгляду справи, оскільки інакше може призвести до порушень розумних строків розгляду справи, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв'язку з викладеним, ураховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (а.с.2), суд вважає необхідним у виконання вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 704,80 грн. Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача [PERSON] шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved