Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що належить йому на праві власності на підставі договору дарування. Свої вимоги мотивує тим, що у нього виникла потреба розпорядитись належною йому квартирою, але коли він звернувся до нотаріуса, дізнався, що на квартиру накладено арешт. Він звернувся із заявою до Зарічного ВДВС, де йому повідомили, що арешт на квартиру накладено відповідно до обтяження №7967531 від 24 вересня 2008 року, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 24 вересня 2008 року Зарічний ВДВС СМУЮ, державний виконавець Приходько Т.П. Боржником у даному виконавчому провадженні є [PERSON], яким був попереднім власником спірної квартири. Позивач не згоден з накладенням арешту на квартиру, оскільки арешт накладено у 2008 році, а він набув право власності на спірну квартиру ще у 2001 році. Посилаючись на ст.ст. 317, 321 ЦК України, позивач просить скасувати арешт з належної йому на праві власності квартири. В судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не заявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає в повному обсязі (а.с.38,39). Представник третьої особи Зарічного відділу державної виконавчої служби подав заяву, відповідно до якої покладається на розсуд суду. У відгуку на позов зазначив, що арешт на спірну квартиру накладався по виконавчому провадженню, де боржником був [PERSON], і такий арешт було накладено відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником спірної квартири було вказано саме [PERSON] (а.с.35). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 20.12.2001 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], який прийняв цю квартиру в дар від [PERSON] (а.с.13). Будь-якої інформації про оскарження даного договору дарування, визнання його недійсним чи скасування суду не надано. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] (а.с.37). З вказаної довідки також вбачається, що арешт на квартиру накладено відповідно до обтяження №7967531 від 24 вересня 2008 року, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 24 вересня 2008 року Зарічний ВДВС СМУЮ, державний виконавець Приходько Т.П. Згідно відгуку Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми, у Зарічному відділі ДВС перебувають виконавчі провадження, де боржником являється [PERSON], в звязку з чим і було накладено арешт (а.с.35). При цьому Зарічним відділом ДВС не повідомлено суду ні номеру конкретного виконавчого провадження, де боржником є [PERSON], ні того, хто є стягувачем по даному виконавчому провадженню, а також не повідомлено про стан виконавчого провадження (закінчено, закрито, повернуто стягувачу тощо). Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Згідно ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Судом встановлено, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено відповідно до обтяження №7967531 від 24 вересня 2008 року, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 24 вересня 2008 року Зарічний ВДВС СМУЮ, державний виконавець Приходько Т.П. (а.с.37). Однак, як вбачається з наданих суду документів, квартиру за адресою: [ADDRESS] не є власністю боржника за виконавчим провадженням [PERSON], починаючи з 2001 року, так як він подарував цю квартиру 20.12.2001 року [PERSON] (а.с.13). Оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час розгляду справи в суді, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник, то виконання зобовязання не може бути покладено на особу, яка не є боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд вважає, що постановою державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження порушено право позивача, яке підлягає захисту, тому позов про зняття арешту з майна, яке належить позивачу слід задовольнити та зняти арешт із нерухомого майна: квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Судові витрати залишити за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved