Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовомдо Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що у 2007 році вона домовилася з онуками покійної [PERSON] про продаж їй будинку [ADDRESS] . Такі умови їх влаштували та відповідно з того часу вона вільно володіє та користується зазначеним будинком. Про те, що онуки не мали права розпоряджатися цим будинком, так як спадщину не прийняли, вона дізналася лише 09.01.2020 року після звернення до старостинського округу. На момент придбання будинку вона була впевнена, що на нього не претендують інші особи і такі вчинені дії є достатніми для отримання нею права власності на нерухоме майно. Посилаючись добросовісність, відкритість та безперервність користування житлом з 2008 року, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] за набувальною давністю. За клопотаннями позивача ухвалою судді від 20 січня 2020 року витребувано від Ічнянської районної державної нотаріальної контори копія спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 23-24); за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 11 березня 2020 року витребувано від Ічнянського РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) копію актового запису про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 50-51). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що у будинку [ADDRESS] проживає з 2008 року, який придбала в онуків покійної [PERSON] за 4 000 грн, про що свідчить відповідна розписка. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача Ічнянської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності. Відзиву на позов відповідачем не подано. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач з 2008 року проживає у будинку [ADDRESS] , належного покійній [PERSON] , який вона придбала в її онуків. 24 березня 2020 року позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, при цьому остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 24.03.2020 року не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідка, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 55), після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] (а.с. 8, 11, 12), право власності на який належними чином не зареєстроване. Відповідно до довідки виконавчого комітету Сезьківської сільської ради № 23 від 14.01.2008 року, [PERSON] купила хату померлої [PERSON] , яка знаходиться в [ADDRESS] . Купівля була здійснена у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Із довідки Сезьківського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області № 08 від 09 січня 2020 року видно, що [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] одна (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження, складеного комісією за участю депутата Ічнянської міської ради [PERSON] та сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] від 09 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] з 2008 року постійно та безперервно проживає у будинку [ADDRESS] , який утримує у належному стані, обробляє город та сплачує комунальні послуги (а.с. 10). 10 січня 2020 року на ім`я [PERSON] виготовлений технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (а.с. 13-15). 18 січня 2008 року між [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] та Ічнянським РЕМ був укладений договір про користування електричною енергією (а.с. 16-17). Згідно наданої Ічнянською районною державною нотаріальною конторою інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59435899 від 14 лютого 2020 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с. 32). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), який в силу ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За доводами позивача між нею і онуками покійної [PERSON] , яка була фактичним власником житлового будинку [ADDRESS] було укладено усний договір купівлі-продажу. Із викладеного вбачається, що позивач не могла бути не обізнаною про фактичного власника цього майна, при цьому остання не заперечувала, що договір купівлі-продажу не оформлювався. Статтею 334 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У порушення вказаних вимог закону при передачі спірного майна між онуками покійної [PERSON] та [PERSON] не було належним чином оформлено договір купівлі-продажу, при цьому вказані онуки не мали права продавати її будинок, не оформивши його належним чином, про що не могла не знати позивач. Разом із тим, оскільки порядок набуття майна у власність передбачено нормами Цивільного кодексу України, який є офіційним джерелом права і який оприлюднено у встановленому порядку, позивач не могла не знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок. Таким чином фактичне володіння позивачем зазначеним вище будинком у даному випадку не можна вважати правомірним, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном, що є перешкодою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed