Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. 18.07.2014 року мати дитини, [PERSON], звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області із заявою з проханням влаштувати її малолітнього сина, [PERSON], [INFO], до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини терміном на 6 місяців у зв'язку із складним матеріальним становищем. На підставі даної заяви рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області №316 від 28.08.2014 року малолітній [PERSON], [INFO], тимчасово влаштований до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. Проте, після спливу шестимісячного терміну гр. [PERSON] не виявила бажання забрати малолітнього сина додому та взагалі не виявила бажання займатись його вихованням та утриманням. Згідно повідомлення Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини №597 від 18.06.2015 року малолітній [PERSON], [INFO], перебуває у їх закладі з 13.10.2014 року. Мати дитину в закладі не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась життям та здоров'ям дитини. 17.06.2015 року під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей відповідач повідомила, що не має наміру забирати свого малолітнього сина з дитячого будинку та не має бажання займатись його вихованням та утриманням, її не цікавить стан здоров'я та розвиток сина. Цього ж дня гр. [PERSON] надала письмову заяву, в якій повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Також, 12.06.2015 року гр. [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій дає вільну та безумовну згоду на усиновлення будь-якою особою її малолітнього сина, [PERSON]. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані за заявою матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Просили позбавити гр. [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користьКременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини, аліменти на утриманнямалолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Прокурор у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. 18.07.2014 року мати дитини, [PERSON], звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області із заявою з проханням влаштувати її малолітнього сина, [PERSON], [INFO], до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини терміном на 6 місяців у зв'язку із складним матеріальним становищем. На підставі даної заяви рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області №316 від 28.08.2014 року малолітній [PERSON], [INFO], тимчасово влаштований до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. Проте, після спливу шестимісячного терміну гр. [PERSON] не виявила бажання забрати малолітнього сина додому та взагалі не виявила бажання займатись його вихованням та утриманням. Згідно повідомлення Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини №597 від 18.06.2015 року малолітній [PERSON], [INFO], перебуває у їх закладі з 13.10.2014 року. Мати дитину в закладі не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась життям та здоров'ям дитини. 17.06.2015 року під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей відповідач повідомила, що не має наміру забирати свого малолітнього сина з дитячого будинку та не має бажання займатись його вихованням та утриманням, її не цікавить стан здоров'я та розвиток сина. Цього ж дня гр. [PERSON] надала письмову заяву, в якій повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Також, 12.06.2015 року гр. [PERSON] надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Глушко О.В., в якій дає вільну та безумовну згоду на усиновлення будь-якою особою її малолітнього сина, [PERSON]. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані за заявою матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, виданий Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області від 15 жовтня 2017 року № [NUMBER]. Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 23.07.2015 №263 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як мати самоусунулась від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. [PERSON] має ще одну малолітню дитину, [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якої займається. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved