Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власною квартирою [ADDRESS] шляхом їх виселення. Рішенням суду позов задоволено. На усунення перешкоду користуванні квартирою [PERSON], суд виселив [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та розподілив судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду залишився факт заселення [PERSON] в квартиру позивача з його згоди і проживання в квартирі її разом з неповнолітнім сином, який знаходиться на її утриманні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS], згідно до договору дарування квартири від 17.01.2014 року (а.с.5). У вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його син [PERSON] (а.с.6). У листопаді 2014 року [PERSON] через свого представника звертався до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області з заявою про те, що колишня дружина [PERSON] [PERSON] та її мати [PERSON] самовільно зайняли квартиру та змінили замки. В ході перевірки заяви. [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання у вказаній квартирі (а.с.7). [PERSON] вважає, що [PERSON] та [PERSON] без законних підстав проживають в його квартирі і перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися я своєю власністю, а тому просив їх виселити без надання іншого житла. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право власності позивача підлягає захисту. Рішення в частині виселення [PERSON] не оскаржується. Що стосується висновків суду в частині виселення [PERSON], то вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині. Так, дійсно, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, ч.7 ст.319 ЦК України визначає, що власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку, встановлених законом. Як пояснили в судовому засіданні представники сторін та [PERSON]. [PERSON] заселилась у спірну квартиру як дружина [PERSON] після реєстрації шлюбу у 2002 році. Відповідно до ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Однак [PERSON] продовжує проживати разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], у спірній квартирі. Згідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, а у разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР. Таким чином, право власності на квартиру [PERSON] обмежене ст.156 ЖК України. [PERSON] не надав доказів існування угоди про порядок користування жилим приміщенням [PERSON] і того, що така угода нею не виконується. Посилання представника позивача на відсутність реєстрації [PERSON] у спірній квартирі не дають підстав вважати її такою, що вона не має права користуватися квартирою позивача, куди вона вселилась як член його сім'ї. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції необхідно розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved