Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 28 липня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 02. Від вказаного шлюбу у них з відповідачем спільних дітей немає. Разом з тим, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, з лютого 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства ведуть, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області розірвати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 28 липня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 02 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін спільних дітей немає, а також не має спільно придбаного майна. Також судом в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо що підтверджується їх пояснення про те, що з лютого 2014 року вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд заслухавши пояснення сторін, а також визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, оскільки сім'я розпалася та на даний час шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку із чим приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені нею судові витрати, вони підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved