Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог від 08.12.2017 року, стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх донька, після фактичного припинення шлюбних відносин, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в письмовій заяві до суду просила справу розглянути без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в своїй заяві від 11.01.2018 року проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що офіційно ніде не працює, утримує та сплачує аліменти ще на двох їх спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а доньку [PERSON] своєю донькою не вважає, а тому відмовляється сплачувати аліменти на її утримання. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.05.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, від якого вони мають трьох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.4,8,9,10/. Виконавчим листом № 285/3707/14-ц від 30.10.2014 року з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], в твердій грошовій сумі, в розмірі по 700 грн. на кожного./а.с.7/ Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Середньодеражненської сільської ради від 22.08.2017 року, позивач разом з трьома неповнолітніми дітьми проживає окремо від відповідача в с. Середня Деражня Новоград-Волинського району Житомирської області./а.с. 6/ \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 29 років; офіційно не працює; інших дітей, крім неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], на яких вже стягуються аліменти, на своєму утриманні, а також непрацездатних батьків, не має; недостатньо приймає участі у вихованні неповнолітньої доньки [PERSON] та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя, а відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання дівчинки. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: з 01.01.2018 року становить 1 492 грн. для дітей віком до 6 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за листопад 2017 року вона становить 6 099 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у позові. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved