Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що 18.03.2009 року розірвано шлюб з відповідачем. За час шлюбу було придбано 16.02.2000 року житловий будинок №79 по вул. Вище-Празька у місті Олександрії Кіровоградської області. Договір купівлі-продажу укладено між [PERSON] та [PERSON] Позивач просить постановити рішення, яким виділити [PERSON] із спільно нажитого майна подружжя з відповідачем [PERSON] 1 / 2 частку житлового будинку жилою площею 49,8 кв.м. з надвірними будівлями: Б гараж-літня кухня; «а» - лазня; В погріб; Г сарай; К вбиральня; №1 огорожа; літера І замощення; Е свердловина; «Д» - колодязь, що розташовані на земельній ділянці розміром 1 141 кв. м., вартістю 68 895 грн. 00 коп., які знаходяться за адресою вул. Вище-Празька, буд. №79 в місті Олександрія Кіровоградської області. Визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку житлового будинку жилою площею 49,8 кв.м. з надвірними будівлями: Б гараж-літня кухня; «а» - лазня; В погріб; Г сарай; К вбиральня; №1 огорожа; літера І замощення; Е свердловина; «Д» - колодязь, що розташовані на земельній ділянці розміром 1 141 кв. м., вартістю 68 895 грн. 00 коп., які знаходяться за адресою вул. Вище-Празька, буд. №79 в місті Олександрія Кіровоградської області. Стягнути з відповідача [PERSON] солідарно судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити, так як їй необхідно оформлювати субсидію. Відповідач позовні вимоги визнав та вказав, що у 2009 році залишив будинок та він йому не потрібен. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.02.2000 року укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON]. Предмет договору будинок №79 по вул. Вищепразькій, міста Олександрії Кіровоградської області. 18.03.2009 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОЛ №033720. Вищезазначений будинок зареєстровано на імя [PERSON] в Олександрійському бюро технічної інвентаризації 01.04.2009 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним і подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майна подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжя, за час шлюбу придбали вищезазначене майно, яке відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст. 63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Під час судового розгляду, судом встановлено, що у даній справі відсутній спір між сторонами, так як відповідач зазначив, що даний будинок він залишив у 2009 році та він йому не потрібен. Відповідач зазначив, що узяв з собою лише одну ложку, одну чашку, одну ковдру, одну подушку та одну білизну для ліжка. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed