Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 66 469,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.02.2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номер [NUMBER] , в м. Одеса по вул. Мала Арнаутська, буд. 8, при виїзді на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , який належить позивачу, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року, залишеною постановою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2018 року без змін, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного дослідження №36-02/17 від 21.02.2017 року, проведеного Відділом надання послуг з врегулювання збитків МП «Універсал ЛТД», вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 65469,92 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 1000,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Скайд». Однак, позивачем з офіційного сайта МТСБУ встановлено, що 31.05.2016 року ПАТ «СК «Скайд» втратило статус асоційованого члена МТСБУ. Тому позивач не зверталася до страховика відповідача. Посилаючись на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, позивач просить стягнути з [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 66469,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. Згідно з ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2018 року вказаний позов було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 11.10.2018 року позивач надав до суду заяву про усунення недоліків. 25.10.2018 року до суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо адреси реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 26.10.2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 29.10.2018 року позовна заява [PERSON] була прийнята до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до слухання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 07.12.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у вказаній цивільній справі. Згідно з ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року задоволено заяву позивача [PERSON] та витребувано з ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2019 року судом було постановлено ухвалу про поновлення відповідачу строку для подання відзиву, який згідно з ухвалою суду було залучено до матеріалів справи. У відзиві представник відповідача адвокат Карпенко В.І. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що звернення з позовом до відповідача є передчасним, оскільки відповідальність останнього на момент ДТП була застрахована, а покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 31.05.2019 року позивач надала до суду відповідь на відзив, у якому наполягала на тому, що має абсолютне право на отримання майнового відшкодування від заподіювача шкоди. 03.06.2019 року судом було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «СК «Скайд». Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Карпенко В.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи ПАТ «СК «Скайд» у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши вступне слово учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Суд встановив, що 05.02.2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номер [NUMBER] , в м. Одеса по вул. Мала Арнаутська, буд. 8, при виїзді на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.36). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , є позивач по справі [PERSON] (а.с.37). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року, залишеною постановою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2018 року без змін, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.33-35) Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Скайд». При цьому, як встановлено судом, на теперішній час позивач до страховика відповідача не зверталася та ПАТ «СК «Скайд» не було здійснено виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку експертного дослідження №36-02/17 від 21.02.2017 року, проведеного Відділом надання послуг з врегулювання збитків МП «Універсал ЛТД», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП становить 65469,92 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 1000,00 грн. (а.с.38-43) Крім того, позивач зазначила, що з 31.05.2016 року ПАТ «СК «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ та припинила виплати по виданим страховим полісам, тому на підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України просила стягнути завдані збитки саме з відповідача. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав договір обов`язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності з ПАТ «СК «Скайд», що його поліс був чинним на момент ДТП, а відтак відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами відповідач має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу. При цьому, доказів звернення до страхової компанії відповідача [PERSON] не надала. Та обставина, що ПАТ «СК «Скайд» з 31.05.2016 року позбавлено права укладати договори обов`язкового страхування та втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, не може бути підставою для звільнення страховика від свого обов`язку виплатити страхове відшкодування, а також не позбавляло позивача можливості пред`явити відповідні позовні вимоги до страховика, який у встановленому законом порядку не ліквідований. Також необхідно враховувати, що загальновідомим є факт, що припинення асоційованого членства в МТСБУ ПАТ «СК «Скайд» не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи викладене, суд вважає, що обов`язок по виплаті страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, визначеному сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен виконати страховик, однак позивач таких позовних вимог при розгляді даного спору не заявляв. Як зазначено в ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення у цивільному судочинстві. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, чинний ЦПК України допускає заміну відповідача або залучення співвідповідача по справі лише за заявою позивача. Однак, позивач не заявляла відповідного клопотання щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача у справі, натомість судом було задоволено клопотання позивача щодо залучення ПАТ «СК «Скайд» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Враховуючи викладене, судом встановлено, що зазначений позов пред`явлено до неналежного відповідача та передчасно, оскільки позивач взагалі не зверталася до страховика заподіювача шкоди, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд дійшов до таких висновків. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з загальним правилом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст. ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу на той факт, що позивачем належно не доведено всі обставини, зазначені ним у якості обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, в чому саме полягає моральна шкода, заподіяна позивачу. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не було належним чином доведено та обґрунтовано обставини викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed