Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та звільнилася з ПАТ «Азовелектросталь» за п.5 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі ПАТ «Азовелектросталь» перед позивачем становить 21710,56 грн., просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 21710,56 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 2662,96 грн. за період з 05.06.2015 року по день звернення до суду та середній заробіток за час розгляду справи у суді по день постановлення рішення, який за її розрахунком складає 91,83 грн, моральну шкоду, яка полягає у порушеннях законодавства про оплату праці позивача та необхідністю звертатися до суду, тому розмір моральної шкоди становить 1000 грн., яку також позивач просить стягнути з відповідача та витрати на правову допомогу у сумі 292,32 грн. В подальшому за заявою позивача ухвалою суду від 05.10.2015 року було залишено позовні вимоги без розгляду в частині стягнення заробітної плати, оскільки відповідачем 28.09.2015 року виплачено заробітну плату у розмірі 21710,56 грн., у звязку з чим позивач надала заяву до суду про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди в сумі 1000 грн. та компенсації за надану правову допомогу 292,32 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Азовелектросталь» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення 18.09.2015 року, у яких позовні вимоги не визнає, зазначив, що мається заборгованість по заробітній платі у розмірі 21710,56 грн., позивач у день звільнення не працювала, була відсутня на роботі, а тому повинна була предявити відповідну вимогу про розрахунок та вважає, що днем звернення з вимогою про розрахунок є звернення позивача до суду 13.08.2015 року із заявою, тому безпідставні вимоги про стягнення середнього заробітку з 05.06.2015 року. З розрахунком середньоденного заробітку у сумі 91,83 грн. відповідач погоджується та вважає його вірним. Вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач не визнає, оскільки на його думку позивачем не надано доказів моральних страждань з боку позивача. Просив частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в задоволені інших вимог відмовити. Відповідачем суду надано довідку про розмір заробітної плати яка підлягає виплаті у сумі 21710,56 грн. з урахуванням утримання обовязкових платежів станом на 07.09.2015 року та копію графіку робочого часу позивача та табелю обліку робочого часу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.12.2010 року по 04.06.2015 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ\~«Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та не спростовується відповідачем. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки № 2110 від 08.09.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 07.09.2015 року складає 21710,56 грн. з урахуванням утримання обовязкових податків та внесків. На підставі\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому за період з 05 червня 2015 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.06.2015 року по день звернення до суду та за час розгляду справи у суді на день ухвалення рішення судом. Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, то суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Азовелектросталь» на користь [PERSON] середній заробіток за період з 05.06.2015 року по день фактичного розрахунку 28.09.2015 року. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2015 рік, наданий відповідачем, з якого вбачається, що кількість робочих днів з 05.06.2015 року по 28.09.2015 року складає 80 днів. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що позивач не працювала в день звільнення, тому заробітна плата повинна була їй виплачена з моменту не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, оскільки з урахуванням положень ст.ст.116,117 КЗпП України, наведених розяснень у п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.062015 року по день фактичного розрахунку, оскільки з вини відповідача заборгованість по заробітній платі позивачці не була погашена до 28.09.2015 року та на час надання суду заперечень. Крім того суду не надано відповідачем відомостей щодо письмового повідомлення позивача про нараховані суми, належні працівникові при його звільненні. Позивачем надано розрахунок середньоденного заробітку у розмірі 91,83 грн., який визнано відповідачем. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до матеріалів справи фактично відпрацьованими двома місяцями до звільнення позивача 04.06.2015 року становлять квітень та травень 2015 року, відповідно до довідки про розмір заробітної плати позивача заробіток за квітень 2015 року становить 1747,93 грн., за травень 2015 року 2200,59 грн. Середньоденний заробіток від зазначеного розміру заробітної плати становить : (1747,93 грн. + 2200,59 грн.) / 39 днів (кількість робочих днів за графіком роботи) = 101,24 грн. Тому суд проводить розрахунок середнього заробітку за час затримки заробітної плати відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Таким чином, розмір середнього заробітку за період 05.06.2015 року по 28.09.2015 року складає: 101,24 грн. х 80 днів = 8099,20 грн. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 грн. є завищеним.\~Відповідно до трудової книжки позивача з 05.06.2015 року позивач працює у ТОВ «Азовзагальмаш» провідним конструктором. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн. Також підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу на користь позивача в розмірі 292,32 грн. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надані суду договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт щодо надання такої допомоги із розрахунком часу виконання робіт та квитанція про сплату зазначеної суми, тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: partial