Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначила, що 12.02.2016 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №4-б по вул. Ізвілістій в с. Сартана м. Маріуполя Донецької області. [PERSON] є племінником позивачки, яка є спадкоємцем третьої черги відповідно до ст.1263 ЦК України, оскільки вона є єдиним спадкоємцем. [PERSON] бажала прийняти спадщину, але не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, оскільки не була обізнана із вимогами Цивільного кодексу України. На підставі викладеного просить встановити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її небожа [PERSON], померлого 12.02.2016 року терміном в два місяці. 21 листопада 2018 року представником позивача [PERSON] було надано додаткові пояснення по справі, відповідно до яких просить задовольнити позовні вимоги та надати додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки після смерті небожа [PERSON], позивачка не знала, що відповідно до вимог ЦК вона має право на спадщину. Додаткового зазначила, що з квітня 2014 року на території Донецькій області, зокрема в м. Маріуполі, проводиться антитерористична операція, тому у звязку із воєнними діями, які проводились поблизу міста Маріуполя, [PERSON] в період з червня 2015 року по травень 2018 року фактично мешкала у іншій області у своїх родичів, які можуть підтвердити даний факт. Просить справу розглядати без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та пояснення щодо позовної заяви, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не наведено поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також з матеріалів справи неможливо встановити родинний звязок між позивачкою та померлим. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] син [PERSON] є власником жилого будинку з належними до нього побудовами подвіря, який знаходиться і м. Маріуполі с. Сартана, вул. Ізвіліста, 4-б. 12.02.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №937783, виданого 15 лютого 2016 року виконкомом Сартанської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, актовий запис №27. [PERSON] народилась 27 грудня 1935 року, відомості про батька [PERSON], відомості про матір [PERSON], актовий запис №18 складено 20 січня 1936 року виконкомом Сартанської селищної ради Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 03.07.2018 року. Відповідно до свідоцтва про народження, запис якого поновлено повторно 10 липня 2018 року, вбачається, що 12 липня 1942 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №502 Маріупольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. 12 січня 1960 року народився [PERSON], відомості про матір [PERSON], відомості про батька відсутні, актовий запис №17 складено 17 лютого 1960 року виконкомом Сартанської селищної ради Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 03.07.2018 року. 06 грудня 1960 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Сартанської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №73, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 04.07.2018 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є рідними сестрами, а померлий [PERSON] є племінником позивачки. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. З відповіді Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, наданої на запит суду 30.10.2018 року, інформація щодо наявності спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 12.02.2016 року, відсутня, тому надати відомості щодо кола спадкоємців неможливо. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечують сторони, позивачка не подала у шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як на підставу пропущення строку для прийняття спадщини позивачка посилалась виключно на юридичну необізнаність щодо порядку оформлення спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність, положення частини третьої статті 1272 ЦК України не застосовуються. Що стосується посилань позивача, що [PERSON] в період з червня 2015 року по травень 2018 року фактично мешкала у іншій області у своїх родичів, у звязку із проведення в м. Маріуполі антитерористичної операції, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80. ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Безпідставними є доводи сторони позивача стосовно поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини через вимушений виїзд з м. Маріуполя, що могло би бути підтверджене показаннями свідків. Крім того, стороною позивача не було заявлено клопотання про допит свідків чи документально не підтверджено обставини виїзду позивачки за межі м. Маріуполя. Зважаючи на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що позивачкою з поважних причин пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, тому такі вимоги суд вважає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed