Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до приватного акціонерного товариства Укрпрофтур (далі ПрАТ Укрпрофтур) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 2005 року він працював у ЗАТ Укрпрофтур. 14.09.2005 року його було призначено на посаду першого заступника Голови правління ЗАТ Укрпрофтур. 01.04.2011 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. У день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2012 року у цивільній справі №2-433/12 з відповідача було стягнуто на користь позивача недоплачену премію за перевиконання плану у 2010 році у сумі 79400,00 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року у цивільній справі №2/756/4668/13 було стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену частину компенсації за невикористану відпустку у сумі 12933,84 грн. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року у справі №2/756/4668/13 залишено без змін. На день звернення [PERSON] з позовом до суду рішення суду про стягнення компенсації за невикористану відпустку не виконано. Крім того, позивач зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року у справі №2/756/1242/13 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.04.2011 року по 29.07.2011 року у сумі 90593,65 грн., виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 1161,46 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2014 року у справі №2/756/2703/14 частково задоволено позов [PERSON] про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2011 року по день винесення рішення (по 03.06.2014 року). Остаточний розрахунок з позивачем на день подання позову до суду відповідачем не здійснено. З цих підстав позивач, посилаючись на ст.117 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 23229,20 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 23229,20 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2005 року позивача призначено на посаду першого заступника Голови правління ЗАТ Укрпрофтур. 01.04.2011 року [PERSON] звільнено з займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Після звільнення [PERSON] неодноразово звертався до суду з вимогами про проведення з ним повного розрахунку, стягнення компенсації за невикористану відпустку, невиплаченої премії. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2012 року у цивільній справі №2-433/12 з відповідача було стягнуто на користь позивача недоплачену премію за перевиконання плану у 2010 році у сумі 79400,00 грн. (а.с.6-8). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року у цивільній справі №2/756/4668/13 було стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену частину компенсації за невикористану відпустку у сумі 12933,84 грн. (а.с.13-16). Зазначені рішення суду набрали законної сили. Як зазначив позивач, ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року у справі №2/756/4668/13 залишено без змін. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з висновками Верховного Суду України від 01.07.2014 року, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13). Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі №6-144цс13). Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року. При розрахунку суми заробітку за час затримки розрахунку [PERSON] керувався розміром середньоденної заробітної плати позивача у сумі 1161,46 грн., що була визначена у рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року у справі №2/756/1242/13, яке набрало законної сили (а.с.9-12). Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Надані відповідачем докази про перерахування компенсації за невикористану відпустку у сумі 12993,84 грн. на адресу ВДВС представником позивача не спростовані. Посилання останнього на той факт, що фактично кошти позивача отримані ще не були, не має правового значення, оскільки [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України. Суд погоджується з розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведеної у позовній заяві, оскільки розрахунок був зроблений, виходячи з кількості робочих днів на підставі встановленого судом розміру середньоденної заробітної плати позивача. Однак, суд не погоджується з твердженням представника відповідача про співмірність визначення розміру відшкодування, встановлених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2014 року, в частині визначення кінцевого часу періоду проведення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме 15.11.2013 року (день винесення судом рішення про стягнення з відповідача недоплаченої компенсації за невикористану відпустку), оскільки вимоги позивача заявлені за інший період часу. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.205 року по 28.02.2015 року у сумі 23229,20 грн. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. в дохід держави. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved