Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У січні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем [PERSON] з 18 квітня 2011року перебувала в шлюбі, який розірвано рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2019 року. В шлюбі є діти: дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На даний час економічне становище позивачки є скрутним, вона потребує матеріальної допомоги, не має ніяких заощаджень, їй одній важко утримувати малолітніх дітей, забезпечувати їм належні умови для проживання. [PERSON] вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі згідно викладених в позовній заяві обставин . Просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги довірительки підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2019 року. В них є діти: дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] ,які згідно рішення суду залишено проживати з матір`ю. Відповідач [PERSON] є батьком дітей, що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На даний час економічне становище позивачки є скрутним, вона потребує матеріальної допомоги, не має ніяких заощаджень, їй одній важко утримувати малолітніх дітей, забезпечувати їм належні умови для проживання. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, ним не доведено неможливість несплати аліментів в зазначеному розмірі, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Зважаючи на ці обставини, суд визначає розмір аліментів 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини в залежності від віку на дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 гривень судового збору.

Outcome: approved