Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У січні 2015 року Дочірнє підприємство «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просило визнати відповідача такою, що втратила право на користування кімнатою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23 січня 1996 року [PERSON] отримала ордер № 4 на кімнату [ADDRESS], житловою площею 9,0 кв.м. Даний гуртожиток має статус гуртожитку з моменту введення його в експлуатацію 30 березня 1965 року, перебуває на балансі ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд» й є відомчим гуртожитком. На даний час відповідач зареєстрована у вказаній вище квартирі, проте в трудових відносинах з позивачем [PERSON] не перебуває й більш ніж шість місяців фактично не проживає за місцем реєстрації. З огляду на викладене, посилаючись на положення ст. 71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, й враховуючи те, що [PERSON] у спірній кімнаті не проживає без поважних причин, при цьому близько десяти осіб, які працюють в ДП «Житло» потребують поліпшення житлових умов та неодноразово зверталися до адміністрації з проханням надати кімнату в гуртожитку для проживання, Дочірнє підприємство «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» звернулося до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні представник Дочірнього підприємства «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» Маринка В.М. заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, мотивуючи це тим, що відповідач проживає в гуртожитку з 1980-х років, відтоді коли разом з чоловіком та донькою отримали ордер на проживання в ньому. Чоловік [PERSON] та вона особисто працювали у «Броварипромжитлобуд», проте з 18 грудня 2001 року відповідач є пенсіонером й не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Додатково пояснили, що [PERSON] постійно проживає за даною адресою, іншого житла у власності не має, заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ст. 127 Житлового кодексу України визначено, що гуртожитки призначенні для проживання в них робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно із ст. 129 ЖК України та п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p., єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається на підставі рішення адміністрації підприємства, установи, організації про надання жилої площі в гуртожитку. Судом встановлено, що 23 січня 1995 року [PERSON] видано ордер № 4, яким останній надано дозвіл на вселення в кімнату [ADDRESS] (а.с. 3). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 15 березня 1996 року й на даний час зареєстрована та проживає за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою ДП «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» № 642 від 29 грудня 2014 року та відміткою у паспорті позивача (а.с. 4, 40). Також з'ясовано, що 13 листопада 2014 року головним спеціалістом Броварського РВ УДМС України в Київській області Сидорко О.В. здійснено перевірку гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON] за місцем реєстрації не встановлено, оскільки двері ніхто не відчинив, про вказані обставини свідчить копія доповідної записки від 13 листопада 2014 року (а.с. 16). Також з листів Броварського районного відділу управління ДМС України в Київській області від 18 лютого 2014 року № 485/1 та від 15 листопада 2014 року № 5110 вбачається, що у спірній кімнаті проживаються квартиранти, а саме [PERSON] (а.с. 6-15). Проте з даних документів не можна зробити висновок, коли, о котрій годині, та ким саме було проведено таку перевірку. Висновок про проживання квартирантів у спірній кімнаті також не підтверджено належними та допустимими доказами. Станом на 31 грудня 2014 року заборгованість по квартплаті за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок: [NUMBER] відсутня, що підтверджується копією довідки № 58, виданої 10 лютого 2015 року ДП «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» (а.с. 43). Судом також встановлено, що з 09 листопада 1989 року по 05 червня 1990 року відповідач перебувала у трудових відносинах з «Броварипромжитлобуд. З 18 грудня 2001 року [PERSON] є пенсіонеркою за віком, про що свідчить копія посвідчення серії [NUMBER], виданого 17 липня 2002 року (а.с. 41). З 09 січня 1978 року відповідач перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Броварської міської ради Київської області та внесена до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також іншого придатного для проживання житла [PERSON] не має. Вказані обставини підтверджуються копією довідки № 7 заступника голови виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Голубовського Г.П., інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 33547957 від 12 лютого 2015 року, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 33548006 від 12 лютого 2015 року (а.с. 42, 66-67). Як з'ясовано було у судовому засіданні, [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS] Свідок [PERSON], яка є племінницею [PERSON], додатково пояснила, що інколи наглядає за житлом відповідача на її прохання, коли остання від'їжджає провідати своїх братів та сестер похилого віку, що проживають у Кіровоградській та Дніпропетровській області, оскільки вказана кімната знаходиться на першому поверсі будинку. Ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ч.ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Зважаючи на викладене, враховуючи те, що [PERSON] в установленому законом порядку була зареєстрована та вселена у спірне жиле приміщення, постійно проживає у спірній кімнаті, у власності відповідача інше житлове приміщення не перебуває, іншого житла немає, суд дійшов висновку про недоведеність й необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed