Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 3/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав після смерті її бабусі [PERSON], померлої [INFO]. Також просить визнати за нею право власності на 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із втратою Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року, виданого згідно розпорядження від 23.07.1999р. № 604 Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством (а.с. 2-4). Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні заявила суду клопотання про залишення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із втратою Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року, виданого згідно розпорядження від 23.07.1999р. № 604 Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством, без розгляду (а.с. 78). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.10.2014 року позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із втратою Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року, виданого згідно розпорядження від 23.07.1999р. № 604 Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством, - залишено без розгляду (а.с. 81-82). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її інтереси у судовому засіданні представляла її представник [PERSON], яка підтримала позовні вимоги і просить |||суд позов з уточненнями задовольнити. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають||| (а.с. 30). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує на задоволенні позову||| (а.с. 74). Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилається на статті 15, 16, 210, 328, 372, 392, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 662 міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ізюм Харківської області. За життя бабуся позивачки [PERSON] склала заповіт 03 листопада 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л.І., відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці, матері позивачці - [PERSON], яка спадщину прийняла, проте своєчасно не здійснила переоформлення свідоцтва про право власності на квартиру. [INFO] помер батько позивачки [PERSON], про що 06.05.2010 року складено відповідний актовий запис № 323 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. За померлим батьком спадщину прийняла позивачка, так як на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). [INFO] померла мати позивачки [PERSON], про що 19.02.2013 року складено відповідний актовий запис № 144 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. За життя мати позивачки [PERSON] склала заповіт 23.08.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1306, відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці, позивачці - [PERSON], яка прийняла спадщину за померлою [PERSON] у порядку ст. 1269 ЦК України шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім позивачки, спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] є її син [PERSON], який подав заяву до нотаріуса від 11.09.2013 року, стосовно якої не заперечував щодо визнання частки спадкодавця в квартирі [ADDRESS] за [PERSON] в розмірі 1/5. Інших спадкоємців, крім позивачки, після смерті спадкодавців не має. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом установлено та підтверджується, що згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 03.04.2014 року № 976/02-14 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], заведена спадкова справа № 534/2013. Спадкові справи після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO] та після смерті гр. [PERSON], померлого [INFO], відсутні та не заводилися. Із матеріалів копії спадкової справи № 534/2013 на ім'я [PERSON], померлої [INFO], вбачається, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від матері шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.08.2013 року та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Судом установлено, що 10 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], на частки, що належали померлим [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак нотаріус не має можливості оформити позивачці свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у зв'язку з тим, що [PERSON] не наданий правовий документ (оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року виданого згідно з розпорядженням від 23 липня 1999р. № 604 Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством, зареєстровано в реєстрі за № 604), про що свідчить лист Ізюмської державної нотаріальної контори від 10.01.2014 р. № 34/02-17. Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, що згідно дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року, виданого 23 вересня 2013 року Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством - 1, зареєстровано в реєстрі за № 151, замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999 року виданого згідно з розпорядженням від 23 липня 1999р. № 604 Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством, зареєстровано в реєстрі за № 604, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте позивачка не має можливості здійснити державну реєстрацію вказаного дублікату Свідоцтва, так як відповідно до діючого на теперішній час Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011р. № 703, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору заяву про державну реєстрацію прав. Заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє. У разі подання заяви уповноваженою особою така особа пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, крім документа, що зазначений в абзаці другому або третьому цього пункту, документ, що підтверджує її повноваження (п.9 Порядку). У зв'язку із тим, що до Реєстраційної служби Ізюмського МРУЮ Харківської області повинні звернутись всі співвласники майна, а на теперішній час троє із п'яти співвласників квартири померли, то позивачка позбавлена права самостійно провести державну реєстрацію отриманого дубліката свідоцтва про право власності на житло. Оскільки нотаріусом позивачці було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на частки вказаної квартири у порядку спадкування (лист Ізюмської державної нотаріальної контори від 10.01.2014 р. № 34/02-17), 14 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. У відповідності до ст. ст. 1223, 1261 ЦК України позивачка має право на спадкування за законом у першу чергу спадкоємців як дочка померлого батька [PERSON] та на спадкування як особа, що визначена у заповіті за матір'ю [PERSON] Крім того, враховуючи, що за життя мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину у вигляді частки квартири, що належала її матері [PERSON], позивачка має право на спадкування і цієї частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Норми ст. 372 ЦК України регламентують, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, суд вважає, що позивачка має право на спадкування 3/5 частки спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS], що належали на праві приватної, спільної сумісної власності матері позивачки [PERSON], померлої [INFO], бабусі позивачки [PERSON], померлої [INFO] та батькові позивачки [PERSON], померлого [INFO]. (а.с. 5-24, 48-56, 67) У задоволенні позовних вимог відповідач та третя особа не заперечували. Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це самої позивачки (а.с. 1).

Outcome: approved