Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців щодо [PERSON] , яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць відвідування [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить її малолітньому сину. З січня 2019 року у вищевказаній квартирі разом з нею почав проживати [PERSON] , з якими вони перебувала у цивільному шлюбі та мали намір створити сім`ю. Однак з грудня 2019 року [PERSON] почав зловживати спиртними напоями та застосовувати до неї та її дітей психологічне та фізичне насильство. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] застосовував по відношенню до неї та її дітей нецензурні висловлювання, наносив удари по обличчю та тілу, брав до рук нож та погрожував, що вб`є її, якщо вона викличе поліцію. Після кожного побиття [PERSON] відбирав у неї мобільний телефон та закривав у квартирі, погрожуючи, що якщо вона вийде на вулицю, то він завдасть шкоди їй та її дітям. Вона неодноразово просила його залишити її та дітей в спокої, забрати речі та виселитися з її квартири, однак [PERSON] поводив себе ще агресивнішим, застосовував рукоприкладство. Користуючись моментом, коли [PERSON] не було вдома, вона змінювала замки на вхідні двері квартири, однак останній постійно чекав її біля будинку та силою забирав ключі. Через неправомірні дії [PERSON] вона неодноразово викликала поліцію та зверталася з письмовими заявами до Управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві. Крім того, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, однак жодних висновків не зробив. Враховуючи, що [PERSON] майже постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, існують ризики настання більш тяжких наслідків для психічного і фізичного стану її та її дітей. Заявник вважає, що вона є жертвою домашнього насильства та потребує вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник заявника - [PERSON] , в судовому засіданні заявлені вимоги про обмежувальний припис підтримав повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Зазначив, що заявниця та члени її родини, а саме: сини та мати, постійно потерпають від домашнього насилля з боку кривдника [PERSON] , що позбавляє їх нормального та спокійного життя, вони постійно знаходяться в стані страху. [PERSON] боїться за себе і дітей, боїться виходити на вулицю, при цьому вона повинна ходити на роботу, відводити дітей до навчальних закладів, на гуртки, тренування, до лікарні тощо. Занітересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду. Враховуючи скорочені строки розгляду заяви про видачу обмежувального припису, специфіку характеру та предмету правовідносин, які складаються між заявником та заінтересованою особою, необхідності оцінки ризиків для життя і здоров`я учасників таких правовідносин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності кривдника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою заявник проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом 31/100 частки квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [INFO] . З листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20 квітня 2021 рку та листа Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції від 23 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] згідно інформаційного порталу Національної поліції України зверталася на спецлінію «102» з повідомленнями за фактом неправомірних дій з боку [PERSON] , [INFO] . Інформація зареєстрована до журналу єдиного обліку від 29 грудня 2019 року № 93576; від 04 жовтня 2020 року № 67912; від 05 грудня 2020 року № 82133; від 23 січня 2021 року № 4673; від 21 березня 2021 року № 17968; від 21 березня 2021 року № 17982. Вхідної кореспонденції від 29 вересня 2020 року № Ж-5222. Рішення по яким прийнято на підставі Закону України «Про звернення громадян». Відносно [PERSON] працівниками Дніпровського Управління поліції Головного управління Національної поліції складено шість протоколів про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Адміністративні матеріали направлено для прийняття рішення по суті згідно чинного законодавства до Дніпровського районного суду міста Києва. Також відносно [PERSON] винесено чотири термінових заборонних приписи стосовно кривдника із такими заходами: заборона у будь який спосіб контактувати із потерпілою особою. [PERSON] у Дніпровському управлінні поліції перебуває на обліку як кривдник. Згідно із постановами Дніпровського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року та 28 квітня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП. Частинами другою-четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно із частиною шостою статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви письмовими доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини а саме: вчинення домашнього насильства, суд, дійшов висновку про наявність обґрунтованих ризиків продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому слід видати обмежувальний припис відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника (заборони перебувати у місці спільного проживання та заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб) та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо обраного заходу обмежувального припису у вигляді заборони [PERSON] наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць відвідування [PERSON] , то визначений спосіб захисту не конкретизований, а тому не зможе бути виконаним у порядку виконання рішення суду, у разі доведення обставин, які переконливо свідчать про необхідність вжиття обмежувальних заходів відносно кривдника шляхом видачі обмежувального припису. Крім того, даним провадженням суд не вирішує питання щодо осіб, які спільно проживають із заявницею та потерпають від сімейного насильства, оскільки вони не є заявниками у справі. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial