Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», що є правонаступником відкритого акціонерного товариства комерційний (далі ПАТ КБ «Надра», ВАТ КБ «Надра», Банк) звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором №55506-Ф від 14 липня 2006 року, яка становить 18 756,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 149 917,99 гривень. В обґрунтування вимог позивач зазначав, про те, що на підставі Кредитного договору №55506-Ф від 14 липня 2006 року (далі - Кредитний договір) укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], останньому надано кредит у сумі 14 000,00 доларів США, з терміном погашення до 14 липня 2010 року, із сплатою 9,5 % річних. Відповідно до п.3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору щомісячна сума мінімального платежу складає 379,00 дол. США позичальник здійснює погашення кредиту та відсотків, щомісячно до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому було проведено нарахування відсотків. 14 липня 2006 року було укладено Договір поруки, згідно якого поручитель [PERSON] поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов»язань, що витікають з Кредитного договору №55506-Ф від 14 липня 2006 року. Відповідно до п.1.2 цього договору позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банку вимагати виконання зобов»язань, вказаних у п.1.1 цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно п.1.4 цього Договору поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов»язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Проте умови Договору порушені позичальником, зобов»язання ним не виконуються, кредит не повертається. Відповідно до п.5.1., 5.2. Кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов»язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього договору, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього договору за кожен випадок. Станом на 01 серпня 2013 року заборгованість за кредитним договором №55506-Ф від 14 липня 2006 року 18756,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 149 917,99 грн., з яких: 8 761,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 70 030,03 грн. - заборгованість по кредиту; 4 059,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 32 446,86 грн. - заборгованість по відсотках; 1 807,64 доларів США , що в гривневому еквіваленті становить 14 448,47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 1400,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 11 190,20грн. - штраф (згідно п.5.2 кредитного Договору); 2 727,69 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 149 917,99 грн. - плата за управління кредитом (п.п. 1.32 Кредитного договору). Враховуючи викладене, просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача Морганюк Ю.Є. позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили, просили у позові відмовити з підстав спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача Морганюк Ю.Є., відповідачів [PERSON], [PERSON] та її представника [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору № 55506-Ф від 14 липня 2006 року укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], останньому надано кредит у розмірі 14 000,00 доларів США зі сплатою 9,5% річних з терміном погашення 14 липня 2010 року. Виконання зобов»язань відповідача [PERSON] перед Банком забезпечувалось Договором поруки від 14 липня 2006 року, що був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с.7) Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 01 серпня 2013 року наявна загальна заборгованість за кредитом становить 18756,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 149 917,99 грн., з яких: 8 761,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 70 030,03 грн. - заборгованість по кредиту; 4 059,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 32 446,86 грн. - заборгованість по відсотках; 1 807,64 доларів США , що в гривневому еквіваленті становить 14 448,47 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 1400,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 11 190,20грн. - штраф (згідно п.5.2 кредитного Договору); 2 727,69 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 149 917,99 грн. - плата за управління кредитом (п.п. 1.32 Кредитного договору). (а.с.52) Відповідно п.1.4.кредитного договору банк надає позичальнику кредит строком до 14 липня 2010 року. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки відповідно до договору та доданих до нього умов надання споживчого кредиту фізичним особам, надавався саме споживчий кредит на придбання автотранспортного засобу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, пенею, штрафами ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду 23 серпня 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого в умовах про надання кредиту. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім того, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги , порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки від 14 липня 2006 року не вбачається встановленого строку, після якого порука припиняється, відтак до договору поруки також застосовується загальний строк позовної давності. Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то вимоги щодо стягнення судового збору, з відповідача у розмірі 214,41 грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed