Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дітей до їх повноліття. Позов мотивує тим, що малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 13 листопада 2017 року за № 436 та № 437, встановлено статус дітей позбавлених батьківського піклування, оскільки заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду від 28 серпня 2017 року їх мати [PERSON] була позбавлена батьківських прав, а батько [PERSON] , вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року був засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення полі. Позивач зазначає, що [INFO] опікун малолітніх дітей [PERSON] , повідомила службу у справах дітей, що відповідач [PERSON] з моменту звільнення з місць позбавлення волі дітьми не цікавиться, не намагався зустрітися з ними, не цікавиться станом їх здоров`я та навчання. 20 грудня 2019 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, розглянувши клопотання служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради від 26 листопада 2019 року, дійшов до висновків, що передання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , для подальшого виконання батьку [PERSON] є неможливим, а позбавлення останнього батьківських прав відносно його дітей є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 28 травня 2020 року на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити. Окрім того, просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь третьої особи [PERSON] , яка є опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. 17 березня 2020 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, зазначив що позов визнає в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] , а малолітній [PERSON] - [INFO] , їх батьками є гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтв про народження (а.с.24, 25). Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2016 року Фастівським міськрайонним судом Київської області гр. [PERSON] , [INFO] , засуджено до 3 років 3 місяців позбавлення волі, а гр. [PERSON] , [INFO] , заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2017 року, позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказані судові рішення ніким не оскаржувалися та набрали законної сили. (а.с.15-17, 26-27). На підставі вказаних обстави, 13 листопада 2017 року Рішеннями виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 436 та № 437, малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було встановлено статус дитини позбавленої батьківського піклування, а в подальшому 15 грудня 2017 року Рішеннями виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 470 та № 471 над малолітніми [PERSON] та [PERSON] , було встановлено опіку та призначено опікуном їх бабусю [PERSON] , [INFO] (а.с.18-21) Між тим, як вбачається із свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 24 вересня 2018 року, гр. [PERSON] померла [INFO] , про що Фастівським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області зроблено актовий запис № 556 (а.с 14). 25 листопада 2019 року із заявою на ім`я начальника служби у справах дітей та сім`ї Фастівської міської ради Київської області, звернулася гр. [PERSON] , яка повідомила, що батько [PERSON] та [PERSON] звільнившись з місць позбавлення полі у серпні 2019 року навідувався до дітей один раз в серпні 2019 року, а з серпня 2019 року по 25 листопада 2019 року він жодного разу дітей не відвідував, матеріальної допомоги не надавав, одягу не купував, станом здоров`я не цікавився (а.с.22). Як вбачається з наявних у матеріалах справи Висновків виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 06-23/6578 від 20 грудня 2019 року та № 06-23/6575 від 20 грудня 2019 року, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 16 від 04 грудня 2019 року, вирішив, що передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] , для подальшого виховання батьку гр. [PERSON] , не можливо та дійшов до висновку, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 5-10). Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується Висновок органу опіки та піклування № 06-23/6575 від 20 грудня 2019 року, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , діти перебувають під опікою бабусі [PERSON] , проживають разом з нею, бабуся забезпечує дітей усім необхідним, батько не цікавиться здоров`ям та життям своїх дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач не звертався до служби у справах дітей та сім`ї із заявою про повернення йому дітей, з чого можливо зробити висновок про байдужість батька до долі своїх дітей. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз`яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, бо є людиною працездатною, тому суду вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Між тим, суд не погоджується із заявленим позивачем розміром стягуваних аліментів та враховуючи положення ст. 182 СК України вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 29 січня 2020 року, і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. судового збору. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. Відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: partial