Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 червня 2012 року відповідач взяла у нього в борг грошові кошти у розмірі 15\~000 грн., які зобов'язалася повернути по отриманню кредиту, що підтверджується розпискою. Оскільки відповідач суму позики не повертає, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь 15 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позов і просив стягнути з відповідача борг. Відповідач та її представник проти позову заперечили, просили застосувати позовну давність і відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні 26.01.2016 року допитана в якості свідка відповідач [PERSON] зазначила, що громадянка [PERSON] заборгувала їй грошові кошти та обіцяла повернути борг шляхом отримання кредиту. У невстановлений день відповідач та [PERSON] звернулися до кредитної спілки, де [PERSON] оформила кредит, проте для отримання кредиту необхідно було сплатити перший платіж. На сплату першого платежу грошові кошти надали [PERSON], [PERSON] та решту необхідних коштів у розмірі 15\~000 грн. [PERSON] взяла в борг у позивача та зобовязалася повернути дані грошові кошти по отриманню кредиту. Дані обставини не заперечувалися позивачем та підтверджуються борговою розпискою від 14 червня 2012 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні (а.с. 4). На запитання представника відповідача чи повідомляла [PERSON] позивача про те, що кредит не буде отримано, остання вказала, що через пару тройку місяців ми знали, що [PERSON] кредит не отримала, про що і повідомила позивача, разом з яким зверталися до прокуратури. На навідне запитання представника відповідача «через пару днів чи скільки» [PERSON] змінила свідчення і вказала, що повідомила позивача через 2-3 дня після складання боргової розписки, що кредит не буде отримано. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні вказала, що з вимогою повернути грошові кошти позивач звернувся до неї у 2013 році. Позивач в останьому судовому засіданні пояснив, що приблизно через півроку після надання коштів в борг, вони з відповідачем вели переговори про повернення коштів та зазначив, як повідомила його [PERSON], що відповідачем їй грошові кошти не передавалися. Зважаючи на вищенаведені свідчення та пояснення в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] повідомила позивача саме у 2013 році, що кредит не буде отримано, у звязку з чим у 2013 році позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти. Одночасно в судовому засіданні 16.03.2016 року відповідач підтримала подану заяву про застосування строків позовної давності та зазначила, що позивач не звертався до неї про повернення коштів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів у борг; факт звернення позивача у 2013 році до відповідача з вимогою повернути кошти, після зясування ним неможливості настання обставини з якою повязувалося повернення грошових коштів по борговій розписці; зважаючи на звернення позивача до суду з позовом у серпні 2015 року, в межах трирічного строку позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved