Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У січні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 02 вересня 2015 року позивач надав відповідачу у позику 106 000 грн. строком до 17 вересня 2015 року. Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання, у зв'язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 106 000 грн., в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 7 414,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 28 678,57 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 27 862,04 грн. в порядку ст. 549 ЦК України. Ухвалою від 15 січня 2018 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали, а саме для надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. 19 лютого 2018 р. недоліки позовної заяви усунуті, у зв'язку з чим провадження у справі відкрито 23 лютого 2018 року за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 07 березня 018 р. задоволено заяву позивача та вжито заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на належний відповідачу автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2.4, 2007 року випуску, шляхом заборони вчиняти відповідачу будь-які дії щодо відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду, тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати майно у якості застави у цивільно-правових стосунках. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва. Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім'я відповідача вважається доставленою. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи в порядку заочного позовного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 106 000 грн., які зобов'язався повернути до 17 вересня 2015 р., про що видав позивачу власноручно написану розписку. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Досліджена в судовому засіданні розписка [PERSON] від 02 вересня 2015 року підтверджує факт отримання ним від [PERSON] в борг 106 000 грн. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці, до 17 вересня 2015 року, відповідачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов'язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] також заявляв вимоги про стягнення з [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК України пені в розмірі 27 862,04 грн.; трьох відсотків річних в розмірі 7 414,19 грн. і інфляційних втрат у розмірі 28 678,57 грн., нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов'язання по поверненню коштів є підставою для нарахування і стягнення даних сум. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань перед позивачем, в строк до 17 вересня 2015 року грошові кошти за договором позики в розмірі 106 000 грн. йому не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань, здійснених за правилами ст. 625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунках позивача. Тому, відповідач має сплатити позивачу запозичені гроші у сумі 106 000 грн., 3% річних у розмірі 7 414,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 28 678,57 грн. за період з жовтня 2015 року по грудень 2017 року Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом статей 549-551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Стаття 1047 ЦК України визначила, що розписка про отримання позикових коштів є підтвердження укладення договору позики та його умов. Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. У розписці [PERSON] від 02 вересня 2015 року було зафіксовано умови, на яких [PERSON] передав грошові кошти. Разом з тим, зі змісту даної розписки вбачається, що сторонами не було передбачено сплату штрафних санкцій, зокрема нарахування і стягнення неустойки, за порушення позичальником обов'язку по поверненню коштів за розпискою. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що за розрахунком позивача складає 27 862,04 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 169 954 грн. 80 коп., з яких: - 106 000 грн. - сума боргу - 28 678 грн. 57 коп. - інфляційні - 7 414 грн. 19 коп. - 3% річних - 27 862 грн. 04 коп. - пеня Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судові витрати на суму 13 611 грн. 94 коп.: витрати на правничу допомогу у розмірі 11 560 грн., 1 699 грн. 54 коп. судового збору за подання позову, 352 грн. 40 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, всього На підставі викладеного та

Outcome: approved