Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1987 року по 2007 рік, тобто до його смерті. На підстав рішення ради [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,0901га по [ADDRESS]. За життя померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Після його смерті спадщину вона прийняла спадщину та є спадкоємцем першої черги. Просила суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085. При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за час спільного проживання з [PERSON] ними були набуте майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й земельна ділянка площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085. За життя [PERSON] заповіту не склав, спадкоємцями першої черги є вона та син померлого [PERSON], які прийняли спадщину шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори. Її частка становитиме ? частини, оскільки ? частина - частка в спільному майні подружжя, та ? частини - в порядку спадкування. Частка [PERSON] становитиме ? частина. Тому просила визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 34 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085; визнати за [PERSON] право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 14 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085. При розгляді справи третя особа [PERSON] подала позов про визнання права на завершення процедури приватизації. Свої вимоги мотивувала тим, що померлий [PERSON] є її сином. За життя син розпочав процедуру приватизації, але не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Спадщину крім дружини [PERSON], сина [PERSON] прийняв також і батько померлого [PERSON] шляхом постійного проживання з померлим, що підтверджувалось реєстрацією місця проживання. Батько [PERSON] спадщину прийняв, але не встиг оформити: [INFO] помер. Спадщину після його смерті вона та онук [PERSON] (за правом представлення) прийняли шляхом подачі до нотаріальної контори заяви. Тому просила визнати за [PERSON] право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085; визнати за [PERSON] право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 14 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085; визнати за [PERSON] право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на 1/12 частини земельної ділянки площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222484001:01:022:0085. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах та обставинах, зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Позовні вимоги [PERSON] визнав частково, враховуючи частку [PERSON] - ? частини та [PERSON] - ? частина, в решті позову заперечував, посилаючись на те, що померлий [PERSON] та померлий [PERSON] за життя не проживали разом, тому [PERSON] не прийняв спадщину, бо у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Просив задоволити позов [PERSON] та частково позов [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечували, позов [PERSON] підтримали, просили задоволити та відмовити в задоволенні позову [PERSON] У судове засідання представник Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві. Померлий [PERSON] був чоловіком [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER], виданого 24 липня 1987 року Будинком реєстрації шлюбів та новонароджених), батьком [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], виданого відділом РАЦСу Залізничного райвиконкому). З свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, вбачається що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що до Пятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись 14 червня 2007 року [PERSON] та [PERSON], а 03 листопада 2007 року - [PERSON] З довідки №1281 від 06 червня 2007 року ДЕЖ №910 КП по утриманню житлового господарства Соломянського району м. Києва вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з 03 червня 2004 року по день смерті, [INFO] у м. Києві. З довідки №1280 від 06 червня 2007 року ДЕЖ №910 КП по утриманню житлового господарства Соломянського району м. Києва вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 1994 року в [ADDRESS]. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. П. 23 постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вільний вибір місця проживання чи перебування є правом громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому ст. 6 вищевказаного Закону України закріплено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON], померлого [INFO], є його дружина [PERSON], син [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців, та батько [PERSON], оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлим. Посилання представника позивача на фактичне проживання померлого [PERSON] в с. Крюківщина, суд оцінює критично, оскільки законом надається громадянам право на свободу пересування, але йому кореспондується обов'язок особи реєструвати своє місце проживання або перебування. Покази свідків дані обставини не підтверджують, оскільки вони містять оціночні судження, а не виклад фактів та обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 57 СК України, в редакції на час надання земельної ділянки, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2006 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0901га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. За життя померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:022:0085. Оскільки земельна ділянка [PERSON] надана для ведення особистого селянського господарства, безоплатно, тому суд приходить до висновку, що дане майно є особистою власністю померлого [PERSON] За ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що частка спадкоємців [PERSON] є рівними та становить по 1/3 частини у кожного. Посилання представника позивача, що відповідач визнає той факт, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, тому дана обставина не підлягає доказуванню, суд оцінює критично, оскільки право спільної сумісної власності виникає на підставі закону, а не визнання стороною певних обставин. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане відділом реєстрації смерті в м. Києві. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що до П'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись 28 лютого 2012 року [PERSON] та 15 травня 2012 року [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли також і право на завершення процедури приватизації та оформлення права власності на 1/3 частину спірної земельної ділянки, оскільки померлий прийняв спадщину, але зважаючи на тривалі судові спори, не встиг оформити свого права. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та право на завершення процедури приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку виникло мають [PERSON] - на ? частину, [PERSON] - на 1/3 частину, [PERSON] - 1/6 частину. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON]

Outcome: dismissed