Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 106001 у розмірі 24 591 грн. 14 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 10 січня 2006 року між АТ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 106001. Згідно з договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 19 000 грн на термін до 10.01.2007 року, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 19 000 грн. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснював. У зв`язку з чим, станом на 15.11.2019 року виникла заборгованість відповідача перед банком у розмірі 24 591 грн. 14 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 691 грн. 65 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 15 886 грн. 98 коп. В забезпечення виконання зобов`язання за договором 106001 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору, позивачем було направлено відповідачам було направлено вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором 106001. Тому, позивач звертається до суду з даним позовом. 4 березня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому він зазначає, що позов не визнає у повному обсязі, оскільки термін дії договору сплив 13 років тому, так як він був укладений 10 січня 2006 року строком до 10.01.2007 року. Отже, позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності. Тому, просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2006 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] було укладено кредитний договір № 106001 від 10 січня 2006 року, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 10 000 грн., з кінцевим терміном погашення кредитної лінії 10 січня 2007 року. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У своєму позові позивач посилається на той факт, що відповідач не виконав зобов`язання за вказаним договором щодо сплати кредитних коштів у порушення норм закону та умов договору, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 15.11.2019 року виникла заборгованість відповідача перед банком у розмірі 24 591 грн. 14 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 691 грн. 65 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 15 886 грн. 98 коп. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 106001, 10 січня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 001-2, згідно з умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у своїй запереченнях просив застосувати до всіх платежів строк позовної давності. Як вбачається з кредитного договору № 106001 від 10 січня 2006 року, п. 1.3 договору, встановлено, що термін повного погашення кредитної лінії 10 січня 2007 року включно. Таким чином, з 11 січня 2007 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредиту. Проте, до суду позивач звернувся з позовною заявою 11 січня 2020 року, у зв`язку з чим строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредитного договору з боржників, минув. А тому в даній частині позов не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог стосовно стягнення з відповідачів заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 691 грн. 65 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 15 886 грн. 98 коп., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню, у зв`язку зі збігом строку позовної давності, то й вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, не можуть бути задоволені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності щодо їх стягнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed