Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що він незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності та просив стягнути з державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію у розмірі 500 000 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково - на відшкодування моральної шкоди стягнута компенсація 20 000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року вказане рішення апеляційного суду Донецької області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі представник позивача [PERSON] просить скасувати Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного казначейства України 500 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку. Зазначає, що судом порушено вимоги ст. 380 КПК України, оскільки суд вдався до розяснення ухвали апеляційного суду від 19 серпня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] в оскаржуваному судовому рішенні від 29 жовтня 2015 року, ухваленому у даній справі. На думку позивача, суд зробив помилковий висновок про те, що апеляційний суд задовольнивши апеляційну скаргу, скасував вирок Гірницького районного суду м. Макіївки від 15 квітня 2014 року у кримінальному провадженні відносно нього та [PERSON] та закрив апеляційне, а не кримінальне провадження. При цьому суд безпідставно не прийняв до уваги мотивувальну частину ухвали апеляційного суду, у якій приведені мотиви закриття саме кримінального провадження, а не апеляційного. Суд не врахував, що однією з причин закриття кримінального провадження є висновок апеляційного суду про те, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, таких, як час та осіб його скоєння, не вказано ні однієї операції з металобрухтом. Стосовно так званих речових доказів - майна, незаконно вилученого у його сімї, апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що стороною обвинувачення був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування обвинуваченим та їх захиснику. Саме через зазначене він вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у 500 000 грн. Позивач, належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи (телефонограмою), не зявився. Державна казначейська служба України повідомлена про час та місце розгляду справи телефонограмою та судовою повісткою, надісланою з рекомендованим поштовим повідомленням, свого представника не направила. Від ГУ УМВС України в Донецькій області до апеляційного суду 19.12.2016 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника головного управління. Їх неявка відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Представники прокуратури Донецької області [PERSON] та [PERSON] просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, представників прокуратури, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін за таких підстав. Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Як визначено ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 23 квітня 2013 року у справі №270/2661/13-к було задоволено клопотання слідчого СВ Центрального-Міського РВ ГУМВС України в Донецькій області за кримінальним провадженням №12013050980000370 від 02.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та дозволено обшук за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Айвазовського, буд. 1-а, право власності на яке зареєстроване за [PERSON]; за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Айвазовського, буд. 1, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] та [PERSON]; за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Красноярська, 38, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] та [PERSON], з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини їх причетності та скоєння кримінального правопорушення, відшукання його обєктів. (а. с. 8-11) Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON], внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань, 3 травня 2013 року під час обшуку будинків №1 та №1-а по вул. Айвазовського, сел. Войкова в Гірницькому районі м. Макіївки, проведеного на підставі вказаної ухвали, було виявлено та вилучено товарні підлогові механічні ваги у кількості двох одиниць, товарні підлогові електронні ваги та брухт чорних металів, міді та алюмінію, всього вилучено 11 тон 621 кг. лому міді, 442,26 кг. алюмінію та 2 200 тонн лому чорних металів. (а. с. 15-17) 29 серпня 2013 року позивача повідомлено про підозру у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, а саме в організації незаконного пункту прийому, схову, збуту металобрухту та здійсненні операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ст. 213 ч.1 КК України. (а. с. 12-14) Згідно вироку Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн.), [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн.). Речові докази: 11621 кг кольорового металобрухту, 2200 кг чорного металобрухту, 442,26 кг алюмінію, вантажні ваги модель TCS № 101011887, вантажні ваги механічні без номеру, синього кольору, механічні ваги вантажні з написом на ваговій шкалі від 25 до 500 кг, 1972 р., № 54076 стягнуто в дохід держави. (а. с. 18-25) Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року апеляційні скарги обвинувачених [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року відносно [PERSON] та [PERSON] скасовано, апеляційне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито за невстановленністю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати. (а. с. 26-28) Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року задоволено заяву [PERSON] та адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON], в ухвалі апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року в резолютивній частині п. 3 виправлено описку та викладено у наступній редакції - «Кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито за невстановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати». Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року, якою [PERSON] обґрунтовував свої вимоги, було закрито лише апеляційне провадження, а не кримінальне провадження в цілому, що не дає підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися, з огляду на таке. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. ст. 1167, 1176 ЦК України. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 213 КК України, був скасований ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року (з врахуванням ухвали апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року про виправлення описки - а. с. 166) та кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито за невстановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. (а. с. 18 - 28) Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на відшкодування шкоди на момент ухвалення оскаржуваного рішення по суті є помилковим. В подальшому, апеляційний суд, скасовуючи рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року про відмову у задоволенні даного позову, в рішенні від 23 грудня 2005 року виходив з того, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито за невстановленістю достатніх доказів його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати тому вважав, що відповідно до Закону №266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди та стягнув грошову компенсацію у розмірі 20 000 грн. Тобто на момент ухвалення апеляційним судом даного позову були правові підстави для відшкодування шкоди (закриття кримінального провадження відносно позивача). Проте, за касаційною скаргою позивача рішення апеляційного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року про часткове задоволення позову скасоване ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а. с. 229 - 232) Підставою для скасування рішення було те, що ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року (та ухвалу від 23 грудня 2015 року про виправлення описки), справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а. с. 204 - 209) При новому розгляді апеляційний суд постановив ухвалу від 19 жовтня 2016 року, якою він скасував вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року та призначив новий розгляд в суді першої інстанції - Краматорському міському суді Донецької області, в іншому складу суддів. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. З огляду на ці приписи закону, скасування обвинувального вироку та призначення нового судового розгляду не відноситься до випадків, у разі яких виникає право на відшкодування шкоди. Як вже зазначалося, правовою підставою відшкодування шкоди на обґрунтування позову був факт скасування обвинувального вироку відносно позивача та закриття апеляційного провадження ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року, яка була пізніше скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити за відсутності правових підстав для відшкодування шкоди. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial