Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 121 500 дол. США зі сплатою 13,9% річних, з кінцевим терміном повернення 25.10.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 26.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки. 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги ПАТ «Дельта Банк» у тому числі щодо даного кредитного договору. Станом на 17.11.2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 3 095 278,38 грн 44 коп. З урахуванням викладеного позивач просив суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК україни справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 26.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 121 500 дол.. США з процентною ставкою 13,9% річних з кінцевим терміном повернення 25.10.2017 року. У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого передано в іпотеку банку квартиру за адресою : [ADDRESS] , вартістю 909 000 грн, яка належить останньому на праві власності. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і щодо кредитного договору від 26.10.2007 року, укладеного з відповідачем. Унаслідок невиконання позичальником [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань, станом на 17.11.2014 року у відповідача утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 3 095 278,38 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 1 661 422,08 грн., сума заборгованості за відсотками - 1 433 856,30 грн.. Згідно п. 4.1.1. іпотечного договору у випадку порушень будь-якого зобов'язання за кредитним договором банк має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. У п. 4.2 договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.2.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленомуЗаконом України «Про іпотеку». Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13. З огляду на вищевикладене , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦК України та Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла станом на час подання позову.

Outcome: approved