Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилаючись на те, що він на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухваленого у 2013 році зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 03 червня 2013 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Виконавчий лист на підставі рішення суду відповідач отримала 10 грудня 2018 року і цього ж дня пред`явила для примусового виконання. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач і відповідач весь час проживали разом, дружина і діти до моменту відкриття виконавчого провадження проживали разом з ним та знаходилися на його повному утриманні, дружина повністю розпоряджалась всіма коштами, які він заробляв, заборгованість по аліментам, яка станом на 10 грудня 2018 року склала 56522 грн. 80 к., виникла внаслідок зловживання відповідачем правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка не пред`являла його без поважних причин до виконання протягом 5 років, умисно не отримувала виконавчий лист, маючи на меті у подальшому стягнення заборгованості, позивач прохав звільнити його від заборгованості по аліментам у розмірі 56522 грн. 80 к. У подальшому позивач зменшив позовні вимоги та вказував, що заборгованість станом на 10 грудня 2018 року склала 11194 грн. 80 к. та прохав звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 45328 грн. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що протягом декількох останніх років шлюбні відносини між нею та позивачем фактично призупинилися, вони не проживають разом і не спілкуються, діти проживають разом з нею в с. Агрономія. Вказує, що [PERSON] після винесення судом рішення про стягнення аліментів обіцяв їй піклуватися про дітей і добровільно сплачувати аліменти, прохав її не направляти виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби, однак своєї обіцянки не виконав. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив зазначив, що добровільно сплачував аліменти на користь відповідача з серпня 2013 року по жовтень 2014 року шляхом відрахування аліментів з його заробітної плати у ТОВ «Ніка-Агро» на загальну суму 13575 грн. У лютому 2016 року він разом з відповідачем та дітьми виїхали до Чернігівської області, де працевлаштувався, отримував заробітну плату та утримав сім`ю, відповідач же в цей час ніде не працювала. За період з лютого 2016 року по 1 серпня 2017 року він не має можливості надати докази утримання ним дружини та дітей, так як сім`я проживала разом. Після повернення відповідача з дітьми до с. Агрономія, він продовжував їх утримувати. Для цього оформив у відділенні «Приватбанку» до своєї заробітної картки ще одну картки для виплат, яку передав відповідачу. Через вказану картку він перерахував відповідачу у період з 01.08.2017 року по 31.08.2017 року 6570 грн., а у період з 01.02.2018 року по 31.11.2018 року 25183 грн. Стверджував, що цими коштами розпоряджалася саме відповідач. У судовому засіданні позивач пояснив, що його дружина [PERSON] у 2013 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, надалі вони примирилися та продовжували проживати спільно у період з 2013 по 2018 роки. За його заявою на користь дружини за місцем його роботи відраховувалися аліменти у розмірі 25 %, які вона отримувала через касу господарства. У 2014 році він стояв на обліку у центрі зайнятості населення. У цей період він надавав їй кошти, платив за комунальні послуги, але як аліменти це не документував. У 2015 році він влаштувався на роботу до Чернігівської області та надавав кошти відповідачу особисто. У 2016 році він дітей та дружину забрав до Чернігівської області та проживав там разом з ними півтора року. У серпні 2017 року дружина та діти повернулися до с.Агрономія, а він повернувся туди через 2 місяці. У цей час він пересилав кошти через банківську картку з Чернігівської області, а дружина знімала кошти у с.Агрономія. Обоє банківських карт були відкриті на його ім`я. У 2018 році він теж був на роботі у Чернігівській області. У період з 2013 року по 2018 рік його дружина ніде не працювала, за виключенням 2015 року, коли вона пропрацювала у магазині 8 місяців. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач заперечувала отримання від позивача грошових коштів по банківській картці. З 2013 року по 2018 рік відповідач мала тимчасові заробітки, які саме пояснити не зміг. Стверджував, що сторони у період з 2013 по 2018 рік однією сім`єю не проживали. За якими адресами проживали сторони у цей період назвати теж не зміг. Відповідач виконавчий лист не пред`являла до виконання на підставі існуючої між ними домовленості про те, що [PERSON] не буде бешкетувати та виганяти її з дому. Він особисто знає, що [PERSON] окремо від родини проживав у смт. Арбузинці, однак з якого саме часу йому невідомо. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином положення Сімейного Кодексу України виходять з принципу рівності прав та обов`язків батьків, які повинні брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким проживає дитина. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2006 року та мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] і доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 03 червня 2013 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Виконавчий лист виданий Арбузинським районним судом Миколаївської області 10 грудня 2018 року і цього ж дня пред`явлений для примусового виконання до Арюбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Згідно розрахунку державного виконавця Мазюк А. заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 3 червня 2013 року по грудень 2018 року склала 56572 грн. 80 к. Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Такою іншою обставиною, що має істотне значення може бути перебування боржника в місцях позбавлення волі і пов`язанні з цим труднощі із влаштуванням на роботу; призупинення виконавчого провадження у випадку визнання одержувача недієздатним тощо. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У відповідності до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 10 грудня 2018 року, про що свідчить постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження». Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованості з аліментів. Навпаки, зі змісту правової норми (статті 197 СК України) з 2 червня 2016 року виключена така підстава для звільнення від сплати заборгованості як непред`явлення виконавчого листа до виконання без поважних причин, тобто внесені зміни на користь одержувача аліментів та виконання обов`язку з належного утримання дітей. Крім того, позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 14 червня 2013 року розмірі. Із довідки, виданої 09 січня 2019 року за № 23 Агрономійською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO]. Із довідки, виданої 23 січня 2019 року за № 23 Агрономійською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області, видно, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак станом на 23 січня 2019 року за цією адресою не проживає. З копії особової справи [PERSON] як учениці Агрономійської ЗОШ вбачається, що вона 12 лютого 2016 року вибула до Ріпкинської гімназії Ріпкинської ради Чернігівської області та повернулася до Агрономійської ЗОШ 22 серпня 2017 року. Також з копії особової справи [PERSON] як учня Агрономійської ЗОШ видно, що останній 7.09.2017 року вибув з Ріпкинської гімназії до Агрономійської ЗОШ. Крім того, з академічних довідок учнів від 01.09.2017 року видно, що діти [PERSON] та [PERSON] навчалися у Ріпкинській школі мистецтв. Позивач у судовому засіданні стверджував, що він постійно з 2013 року по 2018 рік проживав однією сім`єю з відповідачем та дітьми. Однак надані позивачем довідки, видані Агрономійською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області, копії особових справ дітей, академічні довідки учнів за умови заперечення представником відповідача факту спільного проживання позивача та відповідача, не можуть достовірно підтвердити факт спільного проживання позивача та відповідача у спірний період. Окрім того, навіть спільність проживання позивача разом із відповідачем та дітьми в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та дітям. Виписки щодо руху коштів по банківським картках суд не може прийняти до уваги як доказ надання матеріальної допомоги позивачем відповідачу на утримання дітей, оскільки вказані виписки не містять номери банківських карток, з яких і на які перераховувались кошти, дані про їх належність позивачу або відповідачу. Крім того, за умови невизнання представником відповідача у судовому засіданні фактів отримання цих коштів відповідачем, суд вважає такі докази неналежними як такі, що не підтверджують надання матеріальної допомоги позивачем відповідачу на утримання дітей. Квитанції про оплату коштів на навчання дітей у музичній школі у розмірі 240 грн. і 480 грн. самі по собі не можуть свідчити про існування обставин, що мають істотне значення, передбачених ч.2 ст. 197 СК України, на підставі яких платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості по аліментам. Характеристика позивача за місцем колишньої роботи у ДП ДГ`Агрономія», додана відповідачем як доказ до відзиву на позовну заяву є неналежним доказом як така, що не стосується предмета доказування. Довідка про розмір відрахувань із заробітної плати [PERSON] , видана 08.02.2019 року за № 3 філією ТОВ`Нік Агро», відповідно до якої з заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] відраховувалися кошти у період з 01 серпня 2013 року по 10 жовтня 2014 року у загальній сумі 13575 грн. 81 к. не може свідчить про наявність істотної обставини, яка є підставою для звільнення позивача від заборгованості. У відповідності до п.4 розділу ХУ1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02 квітня 2012 року державним виконавцем розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку(доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку(доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток(дохід) в Україні чи за кордоном. Разом з тим, як видно з вищевказаної довідки філії ТОВ`Нік Агро» та з пояснень самого позивача у судовому засіданні, останній у період 2013-2014, 2016-2018 років офіційно був працевлаштований, однак державним виконавцем за цей час була нарахована заборгованість по аліментам як особі, яка не працює, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. З заяви представника позивача, поданої до суду 28 травня 2019 року, вбачається, що у зарахуванні суми аліментів, сплаченим ним добровільно з заробітної плати у 2013-2014 роках, до загальної суми заборгованості, державним виконавцем було відмовлено. Однак, оспорювання розміру заборгованості по аліментах є самостійною матеріально-правовою вимогою, з приводу якої у позивача існує фактичний спір із органами державної виконавчої служби. Разом з тим, позивачем у даному спорі не заявлено вимогу про обчислення розміру заборгованості по аліментах або її перерахунок, а тому відсутні правові підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, щодо розміру якої існує спір. При цьому суд також не дає оцінку обґрунтованості визначеному виконавцем розміру заборгованості [PERSON] з урахуванням загального принципу дії законів у часі та застосування нової редакції частини 2 статті 197 СК України до всього спірного періоду. Це питання виходить за межі підстав позову, заявленого за правилами частини 2 статті 197 СК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що обставини, вказані позивачем, не мають істотного значення у розумінні частини другої статті 197 СК України і тому не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed