Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Щорського районного суду від 12.09.2011 він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] В»ячеслава, [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2011 і до його повноліття. Обгрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів позивач зазначив, що його матеріальний стан погіршився у зв»язку зі звільненням його з роботи та укладенням нового шлюбу з [PERSON], у яких 17.03.2012 народилась донька Катерина, яка знаходиться на утриманні позивача, крім того, дружина знаходиться на 13-му тижні вагітності. Рішенням Щорського районного суду від 26.01.2017 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 26.01.2017, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. За доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається, що судом першої інстанції, залишено поза увагою, що у нього на утриманні є ще одна дитина, його було звільнено з роботи з 01.11.2016 року, на його утриманні також знаходиться батько [PERSON], який є інвалідом 2 групи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Судом встановлено, що рішенням Щорського районного суду від 12.09.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2011 і до його повноліття. 09.11.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 8), і 07.04.2012 від шлюбу у них народилась донька Катерина (а.с. 7). Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав доказів погіршення свого матеріального стану для зменшення розміру аліментів, крім того зазначив, що сторони в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, та наголосив на тому, що рішення суду про стягнення аліментів не набрало законної сили. З таким висновком суду не може погодитися суд апеляційної інстанції враховуючи наступне. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначена норма передбачає, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Та являється при цьому особистим, індивідуальним обов»язком, і не залежить, ні від віку батьків, чи їх фізичного стану, а ні від матеріального становища. Так, ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв»язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Однак, у разі зміни матеріального або сімейного стану батька, це може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до копії трудової книжки та пояснень [PERSON], в суді апеляційної інстанції, він звільнений з роботи 01.11.2016 (а.с. 28). З довідки № 50 виданої 08.02.2017 Київським міським пологовим будинком № 3 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку по вагітності в жіночій консультації пологового будинку № 3 м. Києва (вагітність 13 тижнів) (а.с. 27), зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Таким чином, оскільки у відповідача з»явилась нова сім»я, на його утриманні є ще одна дитина, він звільнений з роботи, позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є обгрунтованими. Виходячи із цього, підлягає зменшенню розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] В»ячеслава Сергійовича, [INFO] шляхом зменшення розміру аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: approved