Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

у серпні 2014 року ПАТ АК «Укргазбанк» звернулось до суду з вказаним позовом. Останній мотивувало тим, що 04.04.2011 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю було укладено кредитний договір № 12-К/11-VIP, відповідно до п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року, банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 14 347 950,33 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього договору, в розмірі 22,0% річних. Сторонами до кредитного договору були укладені додаткові угоди № 1 від 13.07.2012 року, № 2 від 20.02.2013 року, № 3 від 30.09.2013 року, № 4 від 16.01.2014 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АК «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 27/11-VIP/12-К від 04.04.2011 року (з урахуванням змін і доповнень № 1 від 20.02.2013 року), за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 12-К/11-VIP від 04.04.2011 року, укладеного між кредитором та позичальником. При цьому, згідно п. 1.2 Договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов'язань по кредитному договору та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник. Зазначив, що позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 18.07.2014 року склала 14 196 427,07 грн., з яких: 12 367 151,87 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 164 669,47 грн. - заборгованість по процентам прострочена за період з 01.07.2014 рку по 18.07.2014 року; 817 230,26 грн. - прострочена заборгованість по процентах за період по 30.06.2014 року; 813 234,98 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 34 139,89 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, а тому просило суд стягнути [PERSON] як поручителя дану суму заборгованості, а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Ухвалою від 19.08.2014 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 77). Ухвалою від 19.11.2015 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до ПАТ АК «Укргазбанк», третя особа: Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про припинення договору поруки № 27/11-VIP/12-К від 04.04.2011 року (т. 1 а.с. 234-235). Ухвалою від 06.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження, провадження поновлено (т. 2 а.с. 13-14). Ухвалою від 28.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи (т. 2 а.с. 41-42). В судове засідання учасники цивільного процесу не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що заявлені позовні вимоги ним підтримуються в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про причини неявки суд н повідомив, відзив не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Так, судом встановлено, що 04.04.2011 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю було укладено кредитний договір № 12-К/11-VIP, відповідно до п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року, банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 14 347 950,33 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього договору, в розмірі 22,0% річних. Сторонами до кредитного договору були укладені додаткові угоди № 1 від 13.07.2012 року, № 2 від 20.02.2013 року, № 3 від 30.09.2013 року, № 4 від 16.01.2014 року (т. 1 а.с. 6-40). Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року кредитна лінія відкривається з 04.04.2011 року по 02.04.2014 року (т. 1 а.с. 23). Пунктом 3.3 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року, визначено, що нарахування процентів по договору здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі, визначеному в п. 1.1 цього договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Проценти нараховуються банком щомісячно, не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з дати надання кредиту по останній календарний день місяця, в якому наданий кредит, та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 цього договору, за період з першого календарного місяця, в якому відбувається погашення кредиту, по день, що передує дню погашення кредиту. Проценти сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 цього договору, в день повного погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору. У разі якщо останній день для сплати (погашення) процентів випадає на вихідний або святковий день, то така сплата здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню (п. 3.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року). Згідно з п. 3.5 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року комісії сплачуються позичальником у розмірах, у порядку та в строки, що визначені Тарифами (Додаток 2 до цього договору). Згідно п. 1.3.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі у строки дії ліміту відповідного періоду та у сумі перевищення фактичної заборгованості по кредиту цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до Графіку зменшення загального ліміту не відновлювальної кредитної лінії (Додаток № 1 до цього договору). Відповідно до п. 3.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року погашення кредиту позичальник здійснює на рахунок № 373960274720.980 в АБ «Укргазбанк» відповідно до Графіку зменшення загального ліміту кредитування, який викладено в додатку № 1 до цього договору. Відповідно до п. 5.2.2. кредитного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.09.2013 року позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати плату за кредит на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а також суми передбаченої цим договором неустойки. Як встановлено судом, позивач виконав зобов'язання по договору, надав Спільному українсько-німецькому підприємству «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю кредитні кошти, що підтверджується виписками по особовому рахунку № 206370274720.980 з 04.04.2011 року по 18.07.2014 року та меморіальними ордерами № TR.730 від 16.06.2011 року, № TR.1829 від 20.06.2011 року, № TR.1403 від 30.05.2011 року, № TR.1416 від 30.05.2011 року, № TR.4936 від 14.06.2011 року, № TR.3824 від 10.05.2011, № TR.1518 від 16.05.2011, № TR.1111 від 23.05.2011, № TR.3685 від 04.05.2011 року, № TR.1004 від 06.05.2011 року, № TR.3813 від 10.05.2011 року, № TR.621 від 13.04.2011 року, № TR.1258 від 26.04.2011 року, № TR.414 від 27.04.2011 року, № TR.2102 від 08.04.2011 року, № TR.9551 від 11.04.2011 року, № TR. 57609 від 12.04.2011 року (т. 1 а.с. 46-54). Доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю порушило умови кредитного договору, станом на 18.07.2014 року заборгованість за кредитним договором склала 14 196 427,07 грн., з яких: 12 367 151,87 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 164 669,47 грн. - заборгованість по процентам прострочена за період з 01.07.2014 рку по 18.07.2014 року; 817 230,26 грн. - прострочена заборгованість по процентах за період по 30.06.2014 року; 813 234,98 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 34 139,89 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів (т. 1 а.с. 55-58). На спростування вказаної позиції позивача з боку відповідача доказів у відповідності до положень цивільного процесуального законодавства не надано. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України та ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності станом на 18.07.2014 року простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 12 367 151,87 грн., простроченої заборгованості за процентами за період з 01.07.2014 року по 18.07.2014 року в розмірі 164 669,47 грн., простроченої заборгованості за процентами за період по 30.06.2014 року в розмірі 817 230,86 грн., належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та заборгованості по простроченій комісії за управління кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору за порушення визначених в цьому договорі строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісій позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку (пеню), яка діяла у період за який сплачується пеня. У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України сторони домовляються, що розрахунок пені за прострочення виконання зобов'язань (щодо строків (визначених в цьому договору) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами) припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (неустойки, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку, в повному обсязі.

Outcome: approved