Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON], звернулась із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, на сьогоднішній день відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн., починаючи з 29 листопада 2010 року. У зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також збільшився і рівень інфляції, а присуджені аліменти на утримання дитини не забезпечують її. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки з твердої грошової суми в розмірі 500 грн., на 1/4 частку з усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до повноліття дитини. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти часткового збільшення розміру аліментів не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 07 жовтня 2005 року перебували у офіційному шлюбі, який був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1008. Від шлюбу з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2011 року (справа № 0417/2-959/2011) з позивача стягнуті щомісяця аліменти на утримання доньки до її повноліття. У зв'язку із подорожчанням рівня життя та зміни її матеріального стану позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню доньку позивач вважає, що рівень присуджених аліментів є надто низьким та не відповідає розміру аліментів визначеного законом. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, тощо, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем дитини є не її правом, а її обов'язком. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Суд знаходить вимоги про збільшення розміру аліментів підставними, у зв'язку із тим, що стягуваних аліментів на утримання доньки за рішенням суду в розмірі 500 гривень, щомісячно до досягнення донькою повноліття, не відповідають розміру аліментів, передбаченого законом. З урахуванням викладеного, на думку суду, наявні підстави вважати, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів змінилися мінімальні життєві стандарти. Вимога про зміну розміру аліментів включає в себе вимогу про встановлення мінімального розміру аліментів, визначених законодавством України. Тому з врахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved