Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У серпні 2019 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів та просив суд, ухвалити рішення, яким зменшити розмір стягуваних з нього рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.04.2015 року аліментів з 1/4 частини зі всіх видів заробітку до 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2015 року з нього на користь [PERSON] (в теперішній час [PERSON] ) стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку доходу відповідача, на утримання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що оскільки він офіційно не працює, має періодичні заробітки, то йому нараховується розмір аліментів виходячи з середнього заробітку по регіону, що підтверджується довідкою Центрально-Міського відділу виконавчої служби від 01.08.2019 року, відповідно до якої позивач щомісячно повинен сплачувати 2900 грн. аліментів, що навіть більше за прожитковий мінімум. Окрім того, позивач зазначає, що він 18 січня 2019 року уклав шлюб із третьою особою по справі [PERSON] , від шлюбних відносин у них народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] , дружина та донька перебувають на утриманні позивача по справі. За таких обставин, позивач вказує, що аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу на утримання дитини є занадто великими, зважаючи ще й на той факт, що він утримує доньку та непрацездатну дружину, сплачує комунальні та інші платежі, він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 13 січня 2020 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, оскільки лише 20.12.2019 року вона отримала позовну заяву з додатками, у відзиві відповідач зазначила, що позовні вимоги, щодо зменшення аліментів, належним чином не обґрунтовані та на її думку не підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача є незаконними, згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач у відзиві зазначила, що аліменти сплачується позивачем у примусовому порядку не в повному розмірі, визначені судовим рішенням у справі №210/593/15-ц від 03.04.2015 року про стягнення аліментів на дитину. Так, станом на 22.11.2019 року, заборгованість позивача становить 71341,13 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг. Також відповідач зазначила, що позивачем не надано доказів, які б вказували на підстави, щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. У зв`язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 16 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява третьої особи по справі без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , в якій остання зазначила, що позовні вимоги вона підтримує та просить суд їх задовольнити. У судовому засіданні позивач присутній не був, поза межами судового засідання 15 квітня 2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Пантелєєва О.В. про розгляд справи за відсутність позивача та його представника та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. 06 травня 2020 року поза межами судового засідання позивач по справі [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній уточнив заявлені позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір стягуваних з нього рішенням суду аліментів з 1/4 частини зі всіх видів заробітку до 1/8 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття. Відповідач по справі [PERSON] , також у судовому засіданні присутня не була, 19 березня 2020 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вважає їх такими, що суперечать нормам діючого законодавства. Третя особа по справі без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судовому засіданні присутня не була, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв на адресу суду не подавала. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності осіб, що не з`явилися до судового засідання. Вислухавши у судовому засіданні 28 січня 2020 року пояснення позивачки та його представника, представника відповідача, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року по справі №210/593/15-ц, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 16.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.25-26) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2016 року, справа № 210/5785/15-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено дошлюбне прізвище [PERSON] . (а.с.7-8) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] наданого державним виконавцем Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мурашовою К.О. від 01.08.2019 року АСВП № 47440604, сума заборгованості за період з 01.01.2018 року по липень 2019 року складає 65518,88 грн. (а.с.11) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] наданого державним виконавцем Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мурашовою К.О. від 22.11.2019 року АСВП № 47440604, сума заборгованості за період з 01.01.2018 року по жовтень 2019 року складає 71341,13 грн. (а.с.47) Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18 січня 2019 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.12) 21 липня 2019 року від другого шлюбу Позивача з [PERSON] у них народилась донька - [PERSON] , про що 23 липня 2019 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 643, її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2019 року. (а.с.13) Представником позивача [PERSON] - адвокатом Пантелєєвим О.В. долучено до матеріалів справи копію Позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини від 22 січня 2020 року, яка адресована Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу та копію Позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини від 22 січня 2020 року, яка адресована Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу. (а.с.65-68) Однак, позивачем та його представником, або третьою особою по справі [PERSON] не долучено до матеріалів справи будь-яких документів щодо прийняття вказаних позовів до провадження суду та стану розгляду вказаних справ. Відповідно до Довідки вих. №22 від 04.12.2019 року виданої [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Негоциант трейд», вбачається, що [PERSON] дійсно працює на вказаному підприємстві та з 02.11.2019 року займає посаду торговельного представника та її дохід з 02.11.2019 року по 30.11.2019 рок склав 4003,17 грн. (а.с.49) У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Частинами 1, 2 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що у позивача після винесення рішення [INFO] народилася донька, яка перебуває на його утриманні, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст.3 ЦК України, суд доходить висновку, що розмір аліментів необхідно зменшити та стягувати кошти у розмірі 1/8 від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: approved