Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 лютого 2014 року ТОВ «Арт Фінанс» за договором фінансового кредиту № 0414020703 надав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 800,00 грн., проценти за користування кредитом становлять 2% за кожен день користування кредитом, зі строком повернення коштів до 23 лютого 2014 року. Однак в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд розірвати договір фінансового кредиту від 07 лютого 2014 року, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по фінансового кредиту, яка станом на 11 серпня 2014 року становить 11 502 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., понесені позивачем по даній цивільній справі (а. с. 2-3). Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом було встановлені наступні факти. Судом встановлено, 07 лютого 2014 року ТОВ «Арт Фінанс» за договором фінансового кредиту № 0414020703 надав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 800 грн., проценти за користування кредитом становлять 2% за кожен день користування кредитом, зі строком повернення коштів до 23 лютого 2014 року, зазначені обставини підтверджуються копією договору фінансового кредиту, наявною в матеріалах справи (а. с. 6-8). Позивач свої вимоги за договором виконав, відповідач зазначені кошти отримав, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 07 лютого 2014 року, наявного в матеріалах справи (а.с. 10). Також було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором фінансового кредиту № 0414020703від 07 лютого 2014 року в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за використання кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 серпня 2014 року заборгованість відповідача за договором фінансового кредиту № 0414020703 становить 11 502 грн. (: 1 800 грн. - тіло кредиту; 576 грн. - проценти; 9 126 грн. - пеня). Ці обставини підтверджуються наданим суду розрахунком заборгованості по договору фінансового кредиту (а. с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного між сторонами договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у кредит, а відповідач, в свою чергу, має перед позивачем зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, крім того, позивач за умовами договору має право у разі порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування. Договорами також передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобов'язань, передбачених умовами даного договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оцінюючі докази, досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачем було порушено умови кредитного договору фінансового кредиту № 0414020703 від 07 лютого 2014 року, а саме: не виконано зобов'язання з погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, суд вважає за можливе задовольнити позовні сиги позивача в частині розірвання договору фінансового кредиту № 0414020703 від 07 лютого 2014 року та стягнення з відповідача на користь позивача 1800,00 грн., 576,00 грн. відсотків за користування кредитними коштів. Враховуючи, що розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаним договором майже в чотири рази перевищує розмір завданих позивачу збитків, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає за необхідне зменшити суму пені, нараховану позивачем відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, що підлягає стягненню з відповідача, до 4 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial