Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначала, що 03 жовтня 2009 року вона та відповідач в Центральному відділі РАЦС Полтавського МУЮ зареєстрували шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду від 26 квітня 2011 року шлюб між ними розірвано. [PERSON] до народження сина проживав окремо. Після народження дитини покладених на нього батьківських обов'язків не виконував, не піклувався про здоров'я, моральний розвиток сина, не надавав матеріальної допомоги на його утримання, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Зважаючи на викладені обставини позивач просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, залучено Службу у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03 жовтня 2009 року, актовий запис №1424, складений Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (актовий запис №174 від 28 квітня 2010 року, складений Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28 квітня 2010 року). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 січня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідок ТОВ ВКК «АРІЯ» №№06-3/4402, 06-з/4408 від 15.09.2014 р., [PERSON] працює на посаді менеджера з логістики відділу матеріально-технічного постачання, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], станом на 01 вересня 2014 року, відсутня. Згідно довідки ЖБК «НИВА» від 04 квітня 2014 року №30, [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю - [PERSON], [PERSON] разом з ними не проживає, вихованням сина не займається. У судовому засіданні позивач суду пояснила, що після того як вона завагітніла, відповідач перестав з нею разом проживати. Дану обставину відповідач по справі в судовому засіданні не заперечував. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усією родиною та суспільством. Статтею 59 Закону України «Про освіту» та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів. Отже, на відповідача [PERSON], як на батька малолітнього сина [PERSON], законодавством покладено обов'язок піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що відповідач зовсім не піклується про сина, не навідується до нього, не надає матеріальної допомоги на його утримання, та в цілому не бажає виховувати сина. Інколи її сина, [PERSON] забирає на прогулянку бабуся - мати відповідача, а самого відповідача син навіть не знає, не впізнає його на фотокартках. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача, проживає разом з останньою та своїм онуком - [PERSON]. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], деякий час вони проживали разом, але після народження сина відповідач покинув [PERSON] з дитиною, ніякої допомоги після пологів їй не надавав, взагалі не з'являвся у них вдома, і її онук [PERSON] не знає про те, що [PERSON] є його батьком. [PERSON] часто забирає гуляти мати відповідача [PERSON] Батько хлопчика жодного разу не приходив до сина. Вказані позивачем [PERSON] та свідком [PERSON] обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказував на те, що він перший рік допомагав позивачу, гуляв разом з сином. Дана обставина підтверджується показаннями свідка [PERSON], та фотокартками, наданими суду відповідачем по справі, на яких зображено, що відповідач [PERSON] відвідував позивача, спілкувався з сином, гуляв з ним. Позивач підтвердила, що на вказаних фотокартках зображені відповідач з її сином. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача в судовому засіданні показала, що вона є бабусею [PERSON], знаходиться в гарних стосунках з позивачем [PERSON], та часто забирає онука на прогулянку на вихідних. В цей же час разом з нею та онуком [PERSON] гуляє її син -відповідач по справі [PERSON] [PERSON] спілкується з своїм татом, охоче грається разом з ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично визнав той факт, що останні три роки з сином спілкувався не часто. Він періодично гуляв з сином, коли його мати - бабуся хлопчика [PERSON] брала у позивача [PERSON] для прогулянок. Відповідач в судовому засіданні не довів, що він не мав можливості дбати про сина, спілкуватись з ним та брати посильну участь у його вихованні з об'єктивних причин, тому суд приходить до висновку, що відповідач не в повній мірі виконував свої батьківські обв'язки відносно свого сина. Разом з тим, [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому, що любить сина, має бажання налагодити з ним відносини, брати участь в його вихованні та розвитку, спілкуватись з ним та категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач [PERSON] не в повній мірі виконує свої батьківські обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON]. Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, встановлені під час судового розгляду справи взаємовідносини між ними, позицію відповідача, який наполягав на тому, що любить свою дитину і в подальшому має намір більш відповідально ставитись до її виховання, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про недоведеність того факту, що поведінка відповідача та його ставлення до дитини носять такий характер, що можуть стати підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], затвердженого рішенням Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 284 від 28 жовтня 2014 року, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення батьківських прав, тому Виконавчий комітет Київської районної в місті Полтаві ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] Разом з тим, не викликає сумніву той факт, що при наданні вказаного висновку Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради дано однобічну та необ'єктивну оцінку ставленню батька дитини [PERSON] до виконання батьківських обов'язків, у ньому не обґрунтовано в чому саме полягає невиконання [PERSON] своїх обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина. В ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. З огляду на наведене, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не може бути визнаний обґрунтованим і таким, що узгоджується з інтересами дитини, а відтак приходить до висновку про неможливість покласти його в основу рішення по даній справі. Враховуючи те, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, за місцем роботи характеризується позитивно, періодично спілкується з сином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed