Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» (далі - ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк») та товариства з обмеженою відповідальністю «Форт-Експрес» (далі - ТОВ «Форт-Експрес»), третя особа - Дочірнє підприємство «Фірма «Дайленко» (далі - ДП «Фірма «Дайленко»), в якому просила визнати недійсним договір оренди нежилих фізкультурно-оздоровчого комплексу № 23/05/16, укладений 17 травня 2016 року між ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» і ТОВ «Форт-Експрес», згідно з яким в оренду передано нежитлові приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу загальною площею 1324 кв.м з № 1 по № 5, № 5а, з № 6 по № 20 (групи приміщень 15), №№ 1, 1а, з № 2 по № 10 (групи приміщень 16), з № 1 по № 11, №№ 11а, 12, 13 (групи приміщень № 18) за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтувала наступним. Позивач є власником частини нежилих приміщень фізкультурно-оздоровчого комплексу загальною площею 153,80 кв.м, розташованих на першому поверсі з № 1 по № 11 групи приміщень № 17 за адресою: [ADDRESS] Нежилі приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу, що складаються із груп приміщень №№ 15, 16, 17, 18, 19, 20, розташовані за вказаною адресою, станом на день звернення з позовом до суду знаходяться у власності позивача, ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» та ДП «Фірма «Дайленко». Хоч всі ці об'єкти нерухомості зареєстровані як окремі об'єкти нерухомого майна, але фактично вони такими не являються. Ці об'єкти не є відокремленими частками будівлі, їх неможливо використовувати автономно. Всі приміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу розташовані за однією адресою, з'єднані між собою і мають загальні комунікації, загальний вхід та вихід, а також одне цільове призначення. В той же час, між відповідачами було таємно укладено оспорюваний договір оренди 17.05.2016 року, належних останнім нежитлових приміщень, який порушує права позивача як власника частки майна, укладений без згоди позивача всупереч вимогами ч.1 ст.358 ЦК України. На думку позивача, йому, ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» та ДП «Фірма «Дайленко» належить право спільної власності на складові частки об'єкта нерухомого майна фізкультурно-оздоровчого комплексу, які були зареєстровані як окремі об'єкти нерухомого майна, без виділення в натурі часток. У зв'язку з цим, позивач вважає, що ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» не мав права укладати договір оренди належної йому частки нежитлових приміщень фізкультурно-оздоровчого комплексу без згоди позивача як співвласника та згоди ДП «Фірма «Дайленко», тому такий договір у відповідності до вимог ст..ст.203,215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з викладених у позові підстав. Представник відповідача ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», представник відповідача ТОВ «Форт-Експрес» та представник третьої особи ДП «Фірма «Дайленко» в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів та третьої особи та за вимогами ст.ст. 169, 224 ЦПК України провести розгляд справи у заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41477095 від 30 липня 2015 року [PERSON] належать нежилі приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 17) фізкультурно-оздоровчого комплексу (літера А) загальною площею 153,80 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є договір дарування нежилих приміщень, серія та номер: 592, виданий 18 липня 2011 року, видавник: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Форма власності нежилих приміщень - приватна, розмір частки 1/1 (а. с. 14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44141698 від 18 вересня 2015 року ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» належать нежилі приміщення з № 1 по № 5, № 5а, з № 6 по № 20 (групи приміщень 15), №№ 1, 1а, з № 2 по № 10 (групи приміщень 16), з № 1 по № 11, №№ 11а, 12, 13 (групи приміщень № 18) фізкультурно-оздоровчого комплексу (літера А) загальною площею 1324,6 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 1422, виданий 4 серпня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.М.; акт приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк», серія та номер: 124/07/2015-К, виданий 3 липня 2015 року, видавник: ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк». Форма власності нежилих приміщень - приватна, розмір частки 1/1 (а. с. 28). 17 травня 2016 року між ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» (Орендодавець) та ТОВ «Форт Експрес» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 23/05/16 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування приміщення , що належать Орендодавцю на підставі: акту приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк», серія та номер 124//07/2015-К, виданого 3 липня 2015 року, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк»; дублікату іпотечного договору, серія та номер 1422, виданого 4 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою\~С.М. Відповідно до п.1.1.3 Договору приміщення - нежитлові приміщення з № 1 по № 5, № 5А, з № 6 по № 20 (групи приміщень № 15); №1, №1а, з № 2 по № 10 (групи приміщень № 16); з № 1 по № 11, №№ 11а, 12, 13 (групи приміщень № 18) фізкультурно оздоровчий комплекс (літера А), загальною площею 1324,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 3.1 Договору строк оренди приміщень становить період з 17 травня 2016 року по 31 грудня 2017 року. Передача приміщень оформлюється шляхом укладення Акту прийому передачі приміщень в оренду в день підписання Договору. (п. 3.4 Договору) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно наявного в матеріалах справи рішення Господарського суду м. Києва від 13 липня 2016 року (справа № 910/9788/16), господарський суд встановив, що на виконання умов Договору Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв зазначені в договорі нежитлові приміщення, що підтверджується Актом приймання передачі приміщення № 1 від 18 травня 2016 року. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсним Договору позивач посилається на ч. 1 ст. 358 ЦК України, стверджуючи, що передані в оренду приміщення є спільною частковою власністю і для укладення такого договору обов'язковою є її згода як співвласника. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Проте, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки, як було встановлено судом, передані за Договором в оренду нежитлові приміщення з № 1 по № 5, № 5А, з № 6 по № 20 (групи приміщень № 15); №1, №1а, з № 2 по № 10 (групи приміщень № 16); з № 1 по № 11, №№ 11а, 12, 13 (групи приміщень № 18) фізкультурно оздоровчий комплекс (літера А), загальною площею 1324,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належать на праві приватної власності тільки ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк». Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Реалізуючи свою право на розпорядження своїм нерухомим майном, відповідач 1 уклав із відповідачем 2 оспрюваний позивачем договір оренди від 17.05.2016 року, що мав право зробити без згоди позивача. При цьому, судом беззаперечно встановлено обставини того, що як позивачу, так і відповідачам частку у нерухомому майні за вказаною адресою визначена, а відтак є помилковим посилання позивача на те, що вказані нежитлові приміщення є спільною сумісною власністю сторін. Доводи позивача про недійсність оспорюваний договору оренди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки з нього вбачається про відповідність його формі та змісту вимогам законодавства і дійсного наміру сторін, а визначені ст..ст.203, 215 ЦК України підстави для визнання його недійсним позивачем конкретно не визначені та в судовому засіданні не доведені. За умовами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає недоведеними позивачем обставин для визнання недійсним оспорюваного Договору оренди нежитлових приміщень, а зазначені нею підстави є необґрунтованими та безпідставними, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed