Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» (далі - відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ландтехнік» про припинення зобов`язань. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.08.2014 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір кредитної лінії № С-586, за яким відповідач надав позивачу кредитну лінію з лімітом 1700000,00 гривень з кінцевим строком повернення - до 11.08.2017 року. 16.06.2016 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду про розірвання Договору кредитної лінії № С-586, відповідно до якої кожна зі сторін погоджується достроково припинити основний договір та зобов'язання за ним. Правовою підставою для укладання зазначеної додаткової угоди стало повне погашення кредиту позивачем, про що відповідачем надано офіційну довідку. 27.04.2016 року позивачем було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ландтехнік» Договір позики № 1, за яким позивачу була надана зворотна фінансова допомога (позика) в сумі 371793 грн.. Вказані грошові кошти отримані позивачем з рахунку третьої особи, що відкритий у відповідача. 17.06.2016 року Національним банком України прийнято рішення про визнання відповідача неплатоспроможним та цією ж датою виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичним особам прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації, а вже 18.07.2016 року позивач отримав з боку відповідача повідомлення про нікчемність правочинів. Змістом вказаного повідомлення уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відповідача повідомляє про нікчемність за: правочином щодо погашення заборгованості позивача, здійснений 16.06.2016 року з відповідачем за Договором кредитної лінії № С-586; правочином з переказу коштів фінансової допомоги (позики) вчинений між позивачем та третьою особою на підставі Договору позики №1 від 27.04.2016 року. Тому, позивач просив суд визнати правочин, що укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Євробанк» щодо погашення заборгованості позивача здійснений 16.06.2016 року з відповідачем за Договором кредитної лінії № С-586 припиненим; визнати правочин з переказу коштів фінансової допомоги (позики) вчинений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ландтехнік» на підставі Договору позики №1 від 27.04.2016 року припиненим У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦГЖ України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 11 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Євробанк» (кредитодавець) та позивачем (позичальник) було укладено Договір кредитної лінії № С-586, відповідно до умов якого, кредитодавець відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті, що надалі іменується «Кредитна лінія», та на підставі Додатку № 1 до цього Договору після виконання умов п. 4.4 цього Договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язується використати кредит з метою, зазначеною у п. 1.5 цього Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього Договору та повернути кредитодавцю кредит у терміни, встановлені цим Договором. Згідно п. 1.4 Договору, строк дії кредитної лінії закінчується 11 серпня 2017 року. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 27.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ландтехнік» (позикодавець) та [PERSON] було укладено Договір позики № 1, відповідно до умов якого, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, позикодавець надає позичальнику позику поворотної фінансової допомоги в сумі 371793,01 грн., а позикодавець зобов`язується повернути її в передбачений Договором термін. Позикодавець зобов`язаний надати позику поворотної фінансової допомоги позичальнику шляхом банківського переказу на рахунок позичальника, зазначений в статті V цього Договору (ст. 2 Договору позикик № 1). Відповідно до п. 1 ст. 3 Договору позики № 1, позичальник зобов`язаний повернути позику одразу чи частинами позикодавцеві шляхом банківського переказу (переказів) на поточний рахунок позикодавця, вказаний у цьому Договорі. Позика повинна бути повністю повернута до 16 липня 2016 року. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). 16 червня 2016 року між відповідачем (кредитодавець) та позивачем (позичальник) було укладено Додаткову угоду про розірвання кредитної лінії № С-586 від 11 серпня 2014 року, відповідно до умов якого, сторони домовилися з 16 червня 2016 року достроково розірвати Договір. З моменту набуття чинності цією Додатковою угодою сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями за Договором та заявляють про те, що не мають одна до одного будь-яких претензій щодо його виконання (п. 2 Додаткової угоди). Згідно п. 4 Додаткової угоди, ця Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання повноважними представниками сторін та скріплення печаткою кредитодавця. Відповідно до Довідки від 16 червня 2016 року № 01-10.1/2477-БТ, виданої за підписом заступника начальника Дирекції Кредитної адміністрації ПАТ «КБ «Євробанк» [PERSON], надані [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) в тому, що станом на 16 червня 2016 року заборгованість згідно Договору кредитної лінії № С-586 від 11 серпня 2014 року - відсутня. Кредитна лінія погашена в повному обсязі. Ліміт кредитування становив 1700000,00 грн.. У судовому засіданні встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 15.06.2016 року ПАТ «КБ «Євробанк» віднесено до категорії проблемних, а 17 червня 2016 року Правлінням Національного банку України було прийнято рішення «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних». Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 17.06.2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» вирішила розпочати з 17 червня 2016 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача відповідачем було надіслано повідомлення про нікчемність правочинів від 18 липня 2016 року, яким було повідомлено про нікчемність правочинів згідно п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: правочин з переказу коштів в якості поворотної фінансової позики, здійснений банком 16.06.2016 року за Договором № 1 від 27.04.2016 року, укладеним ТОВ «Ландтехнік» з [PERSON]; правочин щодо погашення заборгованості [PERSON] здійснений банком 16.06.2016 року за Договором кредитної лінії № С-586 від 11.08.2014 року в частині перерахування коштів в сумі 371793,01 грн.. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням (ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Враховуючи те, що Додаткову угоду про розірвання Договору кредитної лінії № С-586 від 11 серпня 2014 року було укладено між позивачем та відповідачем 16 червня 2016 року, та Договір позики № 1 укладено між позивачем та третьою особою 27.04.2016 року, а рішення № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було прийнято 17.06.2016 року, тобто вказані правочини були укладені до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк». Запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» з 17 червня 2016 року, а суду не надано жодного обґрунтування та пояснень, чому повинна мати звортню дію в часі Постанова Правління Національного Банку України від 17.06.2016 року № 73-рш «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» щодо укладених 27.04.2016 року та 16.06.2016 року договорів. Крім того, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не поширюється ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідачем не надано доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення вищезазначених договорів призвів до неплатоспроможності банку, крім того, не зазначено відповідачем, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення таких правочинів, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим. Також, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що факт укладення вказаних договорів призвів до надання переваг або пільг позивачу та третій особі перед іншими клієнтами банку. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1 ст. 236 ЦК України закріплено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що Додаткову угоду про розірвання Договору кредитної лінії № С-586 та Договір позики № 1 було укладено до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк», та звертаючи увагу на те, що позивачем виконано зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved