Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2010 року з відповідачем зареєстрували шлюб. У сторін є дитина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось. З січня 2017 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейні відносини не підтримують. Позивачка не згодна на примирення. Подальше сімейне життя неможливе. Оскільки дитина сторін проживає з позивачкою, відповідач не надає коштів на належне утримання дитини, забезпечення рівня розвитку, однак може надавати таку допомогу, працює та отримує заробітну плату, відповідно є підстави для стягнення аліментів у визначеному розмірі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позов. Зазначає, що визнає позов у частині розірвання шлюбу. У частині стягнення аліментів на утримання дитини позов визнає частково. Стверджує, що працює, не може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку, просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 746 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що відповідач визнає позов у частині розірвання шлюбу. У частині стягнення аліментів на утримання дитини, визнає позов частково. Вважає, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Судом установлено, що 12 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 6 (а. с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з чч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом установлено, що у сторін є дитина, [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Отже, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина сторін зважаючи на її вік, а саме те, що вона є малолітньою, відповідно має незадовільне матеріальне становище, що суд враховує при визначенні розміру аліментів. Відповідач [PERSON] працює у фізичної особи - підприємця [PERSON], тобто має заробіток, є здоровим, що суд враховує при визначенні розміру аліментів. Суд уважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів відповідає фактичним обставинам справи, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред'явлено до суду особисто 12 січня 2018 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн за вирішення судом вимоги про розірвання шлюбу, що підлягають стягненню з відповідача на її користь у розмірі 352,40 грн, а інша частина підлягає поверненню у зв'язку із визнанням відповідачем позову у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial