Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У січні 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів. Позовна заява мотивована тим, що 15.05.2013 щодо майна позивача вчинено грабіж. За вказаним фактом порушено кримінальне провадження, а до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Слідчі та процесуальні керівники органів прокуратури ігнорують норми процесуального законодавства, затягують розслідування. Відповідальних слідчих притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового слідства, отже фактично встановлено їх бездіяльність. Зазначена протиправна поведінка відповідачів спричинила тяжкі душевні страждання позивачу, завдала їй моральну шкоду, яка полягає у приниженні її гідності, стресі, страху, що має наслідок погіршення стану здоров`я. Позивач витрачає кошти на відновлення здоров`я. На підставі викладеного [PERSON] просила: стягнути з прокуратури Харківської області у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю прокурорів, на її користь 25 000 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчих, на її користь 25 000 грн. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 червня 2018 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 10.04.2019, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2019 прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] у порядку загального позовного провадження. 01 серпня 2019 року у встановлений законом строк від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області Маслош С.М. надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого представник проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні, зазначаючи, що із вказівки прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 07.12.2015 вбачається, що прокуратура вивчила матеріали кримінального провадження, які були зібрані до 06.12.2015. Лист Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України про притягнення старшого слідчого [PERSON] до дисциплінарної відповідальності датовано 10.07.2013. Таким чином, вкачані обставини відбулися до 07.12.2015. 02.09.2015 Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 641 «Про утворення Національної поліції України». 16.09.2015 Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 730 «Про утворення територіальних органі» Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ». 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію». Головне управління Національної поліції в Харківській не є правонаступником Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області. ГУНП в Харківській області в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України присвоєно ідентифікаційний код 40108599. Дзержинський РВ був структурним підрозділом Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області. Харківському міському управлінню ГУ МВС України в Харківській області в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України присвоєно ідентифікаційний код 35244307. В поліції досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12013220480003117 доручено здійснювати старшому слідчому Шевченківського ВП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Туз О.І. Слідчий ГУНП в Харківській області досудове розслідування у кримінальному проваджені здійснював з 07.11.2015. Тобто з 07.11.2015 по 07.12.2015 пройшло не більше 30 днів, з них тільки 22 робочі дні, а із вказівки прокуратури не вбачається за який період часу зроблено висновки про тривале здійснення досудового розслідування. Таким чином, з наведеного вбачається, що відсутня бездіяльність та неналежне досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12013220480003117 поліцейських ГУНП в Харківській області. Старший слідчий [PERSON] досудове розслідування по кримінальному провадженню з часу створення Національної поліції не здійснювала. У ГУНП в Харківській області відсутня інформація про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. В зв`язку з цим, ГУНП в Харківській області не може відповідати за можливі, як на думку позивача, неправомірні дії колишньої посадової особи СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області [PERSON] . Також, необхідно взяти до уваги, що розрахунок моральної шкоди відсутній, доказів спричинення моральної шкоди позивачем не наведено. За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 12-рп/2001 від 03.10.2001 (справа про відшкодування шкоди державою), визначено, що структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок саме держави, а не за рахунок коштів державного органу. Таким чином, законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди з бюджетних асигнувань виділених на фінансування ГУНП в Харківській області, а тому таке стягнення не може бути покладеним на державний орган - ГУНП в Харківській області. Представником Прокуратури Харківської області Мельничук О. подано 27.03.2017 через канцелярію суду письмові заперечення на позов, правом на подачу відзиву, представник відповідача не скористався. Представником Головного управління Державного казначейства України в Харківській області Пузіковим В.А. подано відзив на позовну заяву, яку підписано представником відповідача 23.01.2018 в якому він посилається на те, що матеріали цивільної справи не підтверджують будь - яких порушень з боку Головного управління Державного казначейства України в Харківській області. У Головного управління Державного казначейства України в Харківській області не має відповідних бюджетних призначень для забезпечення виконання судових рішень та для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та повноважень щодо виплати позивачу коштів на відшкодування шкоди, тому рахунки на зазначені цілі в Головному управлінні не відкриті. Представником Державного казначейства України Пузіковим В.А. подано відзив на позовну заяву, яку підписано представником відповідача 23.01.2018 в якому він посилається на те, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправної їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013220480003117 що проведено у відповідності до вимог КПК України, позивачем не надано. Одночасно, на даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня до компетенція якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим (прокурором) розумних строків, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. На даний час по провадженню проводяться слідчі дії, однак особу, яка вчинила правопорушення не встановлено. При цьому, позивачем не зазначено як саме уповноважені особи прокуратури та поліції, що проводять досудове розслідування та здійснюють процесуальне керівництво, спричинили позивачу моральні або фізичні страждання, (відсутні висновки судово - медичних, судово-психологічних експертиз), будь-які належні, допустимі та достовірні докази взагалі відсутні. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що неодноразово зверталась до слідчого із заявами про ознайомлення з матеріалами провадження, проте відповіді та запрошення не отримувала. Проте, на кожне звернення слідчими надавалась відповіді про можливість потерпілій ознайомитись з матеріалами кримінального провадження у будь-який зручний для неї час. Потерпіла протягом всього часу досудового розслідування знайомилася з матеріалами кримінального провадження. Отже, матеріали з доказами про реалізацію прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди оскільки не є порушенням прав позивача. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, пояснила, що злочин на теперішній час не розкритий, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідачів у судовому засіданні просили залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області у судовому засіданні заперечував у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи неодноразово, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Слідчим відділом Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області 15 травня 2013 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за заявою [PERSON] 15 травня 2013 року прокурора Дзержинського району м. Харкова повідомлено про початок досудового розслідування. Постановою прокурора Дзержинського району м. Харкова від 15 травня 2013 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні. Суди також встановили, що органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій. Так, 15 травня 2013 року, 18 червня 2013 року, 08 серпня 2013 року допитано потерпілу. 20 червня 2013 року по справі призначено товарознавчу експертизу. Витребувано список курсантів, які знаходились у звільненні 15 травня 2013 року після 13.00 год. Прокуратурою Дзержинського району м. Харкова неодноразово давалися вказівки слідчому по кримінальному провадженню. Постановою старшого слідчого Слідчого відділу Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 20 червня 2013 року призначено по справі товарознавчу експертизу. Крім того, 09 вересня 2013 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром виготовлено висновок товарознавчої експертизи. Згідно з повідомленням з прокуратури Харківської області від 02 грудня 2016 року стосовно працівників Харківської місцевої прокуратури № 1 вжито заходів реагування, а відповідно до листа від 10 липня 2013 року старшого слідчого Слідчого відділу Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового слідства по кримінальному провадженню. Станом на час розгляду цієї справи досудове розслідування по кримінальному провадженню триває. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Звертаючись до суду з позовом позивач посилалася на бездіяльність посадових осіб органів державної влади, а також бездіяльність самих органів державної влади. Позивач вважає, що моральна шкода, яка завдана тривалим проведенням досудового розслідування, невстановлення особи, яка скоїла злочин, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. The United Kingdom), рішення від 28 травня 1985 року, з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що позивач доводить наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та обґрунтовує їх доказами, а саме: вказівкою прокуратури Дзержинського району м. Харкова від 07 грудня 2015 року про необхідність проведення слідчих (розшукових) дій і повного, швидкого та неупередженого розслідування злочину; листом Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 10 липня 2013 року, в якому вказано про притягнення старшого слідчого [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання досудового розслідування. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. В матеріалах справи відсутні докази про притягнення слідчого до відповідальності, однак про це зазначено [PERSON] у позовній заяві та вказано у відповіді посадової особи (заступника начальника Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України) на звернення позивача, та ця відповідь додана до матеріалів справи як доказ, який підтверджує неправомірні дії посадової особи, що здійснювала досудове розслідування. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України) Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений в розмірі 1 600,00 грн. з 1 січня 2017 року. Розмір вимог, що підлягають задоволенню - 50000,00 грн., проте з урахуванням мінімальної ставки - 640,00 грн. (1 600,00 грн. * 0,4). Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то судові витрати за подання позовної заяви у вигляді судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави пропорційно до задоволеної частини вимог з урахуванням мінімальної ставки судового збору, встановленого на час звернення з позовом, у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved