Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: зобов`язати [PERSON] залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, [PERSON] , а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) постраждалої особи, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 200 метрів до місця фактичного проживання та місць частого відвідування [PERSON] за наступним адресами: [ADDRESS] [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , обмежувальний припис просила видати строком на 6 місяців. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що вона є матір`ю заінтересованої особи - [PERSON] . У 2018 році [PERSON] отримала важку травму голови, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова». Після чого в неї почалися психічні розлади, які на думку заявника, є однією з причин її агресивності. У зв`язку з тим, що [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, між останньою та заявником почали виникати сварки. [PERSON] часто вчиняє психологічне насильство по відношенню до рідних шляхом погроз фізичною розправою, нецензурної лайки на їх бік, пошкодження належного їм майна, тобто вчиняє насильство, пов`язане з дією на психіку заявника шляхом словесних образ, погроз, залякування та застосування фізичної сили. [PERSON] систематично, протягом тривалого часу вчиняє фізичне насильство в сім`ї, тобто умисне нанесення одним членом сім`ї іншому члену сім`ї побоїв, тілесних ушкоджень, що може призвести до смерті постраждалого, порушення фізичного чи психічного здоров`я, нанесення шкоди його честі і гідності. Неодноразово вона била та штовхала свою матір, відбирала гроші, не дає користуватися заявнику її особистими речами, не впускає до будинку, в якому [PERSON] постійно проживає з 2013 року. За таких обставин, на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вона звернулася до суду з цією заявою. В судовому засіданні заявник підтвердила обставини які викладені в заяві, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Також судом встановлено та в судовому засіданні не заперечувалося заявником, що на даний час [PERSON] і [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS] . Утім, хто зареєстрований за вказаною адресою, суду достеменно не відомо. Заінтересована особа [PERSON] на теперішній час одноособово користується спірним домоволодінням, оскільки остання не впускає заявника за даною адресою. Заявниця стверджує, що [PERSON] систематично протягом тривалого часу здійснює щодо неї психологічне та фізичне насильство. Заявник [PERSON] неодноразово зверталася за допомогою до правоохоронних органів. [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується наданими суду доказами. 16.07.2019 [PERSON] , побоюючись фізичної розправи збоку [PERSON] , разом зі знайомими та працівниками поліції, поїхала до себе додому за адресою: [ADDRESS] . Однак, заінтересована особа [PERSON] не хотіла впускати заявника до вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим, [PERSON] застосовувала до них фізичну силу. Так, згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №2257 від 17.07.2019 у [PERSON] , [INFO] , виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №2266 від 17.07.2019 у [PERSON] , [INFO] , також виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. За фактом нанесення легких тілесних ушкоджень заявниці, в Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №12019040630001305 від 30.07.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що заявника [PERSON] знає з 1985 року. Заінтересована особа [PERSON] має психічні розлади протягом близько 3 років. Зазначила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, приводить в будинок невідомих людей, які також є неблагонадійними та застосовує фізичну силу щодо [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив, що 16.07.2019 до нього звернулася [PERSON] з проханням поїхати до неї додому, за адресою: [ADDRESS] , взяти особисті речі, у зв`язку з тим, що остання боїться фізичної розправи з боку [PERSON] , також одночасно з цим [PERSON] викликала поліцію. По приїзду за вказаною адресою, [PERSON] дійсно не хотіла впускати [PERSON] , голосно кричала, погрожувала застосувати фізичну силу, хапала заявника за руки, волосся та била кулаками по голові. Працівники поліції не могли заспокоїти [PERSON] , адже вона кидалася з кулаками і на них, в результаті чого, одному з присутніх чоловіків було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Додатково підтвердив, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, погрожує матері та своїй дитині. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] фізичного (штовхання, смикання за руку, погроза фізичною розправою) та психологічного (погрози, переслідування, завдання моральної шкоди та психологічних страждань) насильства за місцем її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , та на підтвердження цих обставин надала копії заяв про вчинення злочинів до Амур-Нижньодніпровського ВП, висновок судового-медичного експерта про завдання їй тілесних ушкоджень, тощо. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Враховуючи те, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів про те, що вона є власником або законним користувачем домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а отже суд не може зобов`язати [PERSON] залишити місце проживання (перебування) за вказаною адресою. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, видавши обмежувальний припис строком на 6 місяців та роз`яснивши заявникам, що обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявників для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial