Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У серпні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення грошових коштів на підставі розписки. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 15 листопада 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого вона передала позичальнику грошові кошти у сумі 500000 грн., а відповідач зобов'язувався повернути їй позичені кошти до 15 травня 2014 року. Також, гарантував повернення коштів до вказаної дати своїм майном, а саме 73/200 часткою приватного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить йому, [PERSON], на праві приватної власності. Відповідач взяті зобов'язання щодо повернення позики у сумі та у строки встановлені договором позики не виконав. Тому просить стягнути з відповідача на її користь суму позики з у розмірі 500000 грн. та сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3654 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у суді позов визнав, про що надав письмову заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Судом встановлено, 15 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач передала позичальнику грошові кошти у сумі 500000 грн., а відповідач зобов'язувався повернути їй позичені грошові кошти до 15 травня 2014 року. Вказане підтверджується оригіналом розписки складеної власноручно [PERSON] 15 листопада 2013 року та в якій він гарантував повернення коштів на вказану дату своїм майном, а саме 73/200 часткою приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить йому, [PERSON] на праві приватної власності. Враховуючи викладене, та те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, інтересів сторін суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved