Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу відповідача , починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду та до повноліття сина. В обґрунтування позову вказує, що 23.10.2010 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції вона уклала шлюб з відповідачем, від якого [INFO] народився син [PERSON] . З жовтня 2018 року шлюбні відносини фактично припинились, мешкають окремо, на що вплинули різні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові один до одного, взаємної поваги та довіри. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, заперечує проти надання строку для примирення. Питання про поділ майна відсутнє. Додатково у позові зазначила, що хоча вона на теперішній час і працює на ПАТ «Запоріжсталь» та має стабільний заробіток, але його не вистачає на задоволення елементарних потреб дитини у харчуванні, одязі, навчанні, вихованні, лікуванні, у зв`язку з чим просить також стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, відповідач не заперечує проти позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 23.10.2010 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції уклали шлюб, актовий запис № 585. Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Положеннями ч. 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка разом з сином [PERSON] , [INFO] мешкають окремо від відповідача, дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги позивачці на утримання сина не надає. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.\~191\~СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч.2\~ст.182\~СК України\~передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягненню аліментів на утримання сина є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи , з відповідача.

Outcome: approved