Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати з [PERSON] шлюб, зареєстрований 07 травня 1994 року виконкомом Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис № 02. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що сторони мають двох спільних дітей. Старший син [PERSON] - повнолітній, а молодший син [PERSON] , [INFO] . З відповідачем вона не підтримує шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Причиною звернення до суду з цим позовом є те, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливо. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 11-00 год. 24 вересня 2020 року. 24 вересня 2020 року судове засідання відкладено на 09-00 год. 22 жовтня 2020 року, яке в подальшому відкладено на 09-00 год. 18 листопада 2020 року. 18 листопада 2020 року позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, прізвище просила не змінювати, судовий збір з відповідача на її користь не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов, про що свідчить подана ним заява, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 07 травня 1994 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, актовий запис № 02, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 07 травня 1994 року серії [NUMBER] (а. с. 3). Сторони мають спільних дітей. Син [PERSON] - повнолітній, а син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20 вересня 2005 року серії [NUMBER] (а. с. 4). За твердженням позивачки, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який визнав позов і просив його задовольнити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказане, позивачці слід повернути з державного бюджету судовий збір у сумі 420,40 грн (50 % від 840,80 грн), сплачений за подання позовної заяви до суду згідно з квитанцією від 04 серпня 2020 року № 2042-3954-5007-8917 (а. с. 1).

Outcome: approved