Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У серпні 2013 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ) звернулися з вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 04.10.2010 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER], що був під керуванням [PERSON]. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER], відповідно до висновку експерта складає 21 013,63 грн., в тому числі 20% ПДВ. На дату скоєння цієї ДТП винуватець водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. 04.02.2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою та отримав страхове відшкодування згідно платіжного доручення № 853 від 04.03.2011 року, згідно якого МТСБУ перерахувало на користь [PERSON] - 21 313,63 грн. в якості страхового відшкодування згідно наказу № 564 від 02.03.2011 року. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 748,58 грн, а всього 22 062,21 грн. (21 313,63 грн. + 748,58 грн ). Таким чином, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов'язок з відшкодування шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тому, на підставі ст. 1191 ЦК України та п.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати на користь [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON], так як МТСБУ звернулося до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, але до цього часу відповідач відшкодування не здійснив. Крім того, МТСБУ понесло витрати у розмірі 1000,00 грн. за послуги з надання правової допомоги з боку адвоката [PERSON] за контрактом № 62 від 27.09.2012 р. та додаткової угоди № 84 від 24.01.2014 року. Позивач посилаючись на ч.6 ст. 261 ЦК України вказав на те, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. З моменту виплати страхового відшкодування не сплинув строк позовної давності, оскільки даний строк позовної давності починає свій перебіг з моменту страхової виплати 04.03.2011 року, та МТСБУ звертаючись до суду поштою 25.02.2014 року - дата на поштовому конверті та квитанція про направлення позову, дотрималося строків позовної давності, оскільки строк позовної давності закінчується 18.04.2014 року. За вищевикладеного підстав для застосування строку позовної давності не вбачається, оскільки датою звернення до суду є 25.02.2014 року, що знаходиться в межах трирічного строку позовної давності. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу [PERSON], який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просять суд прийняти рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ кошти в розмірі: понесених витрат з відшкодування потерпілій особі [PERSON] - 21 313,63 грн.; понесених витрат на аварійного комісара - 748,58 грн.; понесених витрат за послуги з надання правової допомоги - 1000,00 грн.; витрат на судовий збір - 243,60 грн.. (а.с. 2-4, 23-24, 94-97) Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, підтримує позов і просить задовольнити, позивач на заочне рішення згоден (а.с. 23, 94). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло (а.с. 22, 85, 120). Відповідач [PERSON] надав заперечення на позов, позов не визнає і в обґрунтуванні заперечень відповідач просить застосувати до правовідносин позовну давність, і на цій підставі відмовити в позові в повному обсязі. Вказав, що, так як вбачається зі змісту позовної заяви, факт ДТП, після якого МТСБУ здійснило відшкодування шкоди, мав місце 04.10.2010р., але постанова суду у адміністративній справі набула чинності 24.12.2010р., таким чином, вже 24.12.2010р. було встановлено факт ДТП та інші відомості, які були необхідні для здійснення виплати. До участі у визначенні розміру збитків (якнайменше, під час огляду пошкодженого авто відповідним спеціалістом і складання акту огляду) відповідач [PERSON] жодним чином залучений не був. До позову не додано жодного документу, який би свідчив про реальне здійснення відшкодування (на підставі невідомо якої заяви), а також відсутні документи аварійного комісара. Тому строк позовної давності пропущено, і заяв про поважність причин його пропуску або заяв про поновлення такого строку від позивача не надходило. На підставі ст. 257-261 ЦК України відповідач просить застосувати позовну давність. Вказує, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, але у відповідності до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, перехід права вимоги від страхувальника до страховика є заміною кредитора у зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою, - є суброгацією. Вказав, що до правовідносин, що є предметом розгляду даної справи щодо стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлюється загальна позовна давність тривалістю три роки. Відповідач вважає, що позивачем в цілому не вірно надано правове обґрунтування тим правовідносинам, що склалися між позивачем та відповідачем, оскільки, як було зазначено вище в цих заперечення, між сторонами виникли зобов'язальні відносини суброгації, а не регресу, а тому перебіг строків позовної давності відбувається з моменту виникнення ДТП (страхового випадку), а не сплати страхового відшкодування як це передбачено у випадку заявлення регресних вимог. За таких обставин, відсутні підстави для відшкодування інших додаткових витрат в регресному порядку, в тому числі і витрат на послуги аварійного комісара та витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного, відповідач просить в позові відмовити в повному обсязі. (а.с. 76-80) Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 2010 року о 19-40 год. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] по пр. 50 років ВЛКСМ та на перехресті з Салтівському шосе в м. Харкові, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України «Дати дорогу» та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по Салтівському шосе, чим порушив вимоги п. 8.1, 10.1 ПДР України. Вказані обставини встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП (а.с. 5, 42). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON], водій [PERSON] є законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі довіреності від власника [PERSON] (а.с. 35-39). На час ДТП законний володілець (користувач) пошкодженого автомобіля марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] мав діючий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП не була застрахована. У відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Закон України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 39 Закону № 1961-IV (п. 39.1.) передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до абз. 2 пункту 40.1 статті 40 Закону № 1961-IV МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність. Згідно пункту 40.3 статті 40 Закону № 1961-IV МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону, та необхідності перевірки дій страховика відповідно до пункту 36.3 статті 36 цього Закону. У відповідності до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. 06 жовтня 2010 [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 30). З метою встановлення розміру матеріального збитку, спричиненого внаслідок ДТП, МТСБУ звернулось до аварійного комісара Шаповалова В.І. по збору документів та встановлення розміру шкоди, завданої потерпілому [PERSON] (а.с. 31-47). Відповідно до висновку від 16 листопада 2010 року № 52, проведеного оцінщиком [PERSON] та аварійним комісаром Шаповаловим В.І., розмір завданих матеріальних збитків власникові автомобіля марки «Opel Omega» державний номерний знак [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП, складають 21 013,63 грн., в тому числі 20% ПДВ, + 300 грн. витрати на евакуатор, а разом 21 313,63 грн. (а.с. 7-8, 48-64). Згідно з платіжним дорученням від 04 березня 2011 року № 853 позивачем МТСБУ перераховано [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21 313,63 грн. згідно з наказом МТСБУ від 02 березня 2011 року № 564 (а.с. 9, 10, 11, 26). Крім того, послуги аварійного комісара склали 748,58 грн., які позивач також сплатив (а.с. 27, 32-33). Разом МТСБУ понесло витрати 22 062,21 грн. (21 313,63 грн. + 748,58 грн.). Відповідач у запереченнях вказує, що спірні правовідносини мають регулюватися ст. 993 ЦК України (суброгація), і внаслідок цього перебіг строку позовної давності обчислював з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Тому строк позовної давності пропущено, і заяв про поважність причин його пропуску або заяв про поновлення такого строку від позивача не надходило. На підставі ст. 257-261 ЦК України відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності та у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. З позовом до суду МТСБУ звернулося 25 лютого 2014 року, про що свідчить штамп відділення зв'язку на конверті (а.с. 13). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в межах строку позовної давності та відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону № 1961-IV. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із пунктом 38.2.1. статті 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. За положеннями ст. 257, ч. 6 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. З моменту виплати страхового відшкодування не сплинув строк позовної давності, оскільки даний строк позовної давності починає свій перебіг з моменту страхової виплати 04.03.2011 року, та МТСБУ звертаючись до суду поштою 25.02.2014 року - дата на поштовому конверті та квитанція про направлення позову, дотрималося строків позовної давності, тобто в установлений ч.6 ст. 261 ЦК України строк. Отже, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме у порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 313 грн. 63 коп., так як на підставі ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати на користь [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON], та МТСБУ зверталося до відповідача з листами про компенсацію витрат в добровільному порядку, але до цього часу відповідач відшкодування не здійснив (а.с. 28, 29). Крім цього, МТСБУ понесло витрати у розмірі 1000,00 грн. за послуги з надання правової допомоги з боку адвоката [PERSON] за контрактом № 62 від 27.09.2012 р. із змінами додатковою угодою № 48 від 01.08.2013 року та додаткової угоди № 84 від 24.01.2014 року (а.с. 65, 66, 67-69, 70, 71, 72, 73), відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд стягує з відповідача на рахунок позивача понесені витрати, які документально підтверджуються (а.с. 28). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок позивача понесені судові витрати на судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, які документально підтверджуються (а.с. 1). Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу [PERSON], який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд стягує з [PERSON] на користь МТСБУ кошти в розмірі 23 305,81 грн., а саме: понесених витрат з відшкодування потерпілій особі [PERSON] - 21 313,63 грн.; понесених витрат на аварійного комісара - 748,58 грн.; понесених витрат за послуги із надання правової допомоги - 1000,00 грн.; понесених витрат на судовий збір - 243,60 грн..

Outcome: approved