Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №214. В період шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивачка вказувала, що з 2016 року шлюбні стосунки між нею та відповідачем фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Стверджувала, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, де працює і ким їй не відомо. Зазначала, що дитина хворіє на бронхіальну астму, у зв`язку з чим, їй потрібна медична допомога та ліки. Вказала, що працює прибиральницею, має середній дохід у сумі 5560 грн на місяць, коштів на утримання дитини не вистачає. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Також просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 1400 грн., які було сплачено за надання юридичної допомоги. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, згідно якої просила суд задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу в порядку заочного провадження та за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 червня 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №214, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Встановлено, що з 2016 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що донька відповідача [PERSON] , [INFO] , потребує матеріальної допомоги, втому числі і на лікування, а відповідач працездатний та може сплачувати щомісячно аліменти на її утримання, доказів, що спростовують зазначене суду не надано. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16.01.2020 року, та до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] , повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тому, позивачка, якщо є такі підстави, може окремо звернутися до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Що стосується вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 1400 грн. за надання правової допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано: - договір про надання правової допомоги в цивільній справі від 14.01.2020 року; Оригінал квитанції до прибуткової касового ордера №1 від 15.01.2020 року . Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, той факт що судом задоволені позовні вимоги частково, та приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1400 грн. Судовий збір по справі становить 840,80 грн., від сплати якого позивачка звільнена, тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved