Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.08.2015 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 46,8% на рік. Відповідачка порушила умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 13.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 13380,10 грн., а саме: 4997,00 грн. заборгованість за кредитом, 6319,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 950,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 613,34 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 13380,10 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1378 грн. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засіданні не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що 11 серпня 2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, який складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата підписання позичальником заяви. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно заяви відповідачка отримала кредитну картку «Універсальна», валюта гривня, базова процентна ставка 3,00% на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідачка неналежно виконувала умови договору. Згідно з розрахунком банку станом на 13.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 13380,10 грн., а саме: 4997,00 грн. заборгованість за кредитом, 6319,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 950,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 613,34 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення боргу за кредитним договором. Таким чином вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обовязку новим, або у приєднані до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладання на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] становитиме 12266,76 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial