Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. З 30.07.1999 р. у даному будинку є зареєстрованою і відповідач - донька його колишньої дружини від першого шлюбу. Оскільки відповідач з 2005 р. за даною адресою не мешкає просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Представник Ізмаїльського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з довідки Ізмаїльського районного відділу ГУ ДМС України № 11348 від 27.09.2015 року [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою в [ADDRESS] з 31.03.2009 року (а.с. 14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1085 від 22.07.2015 року [PERSON]. на території с. Броска не проживає з 2005 року (а.с. 8). Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved