Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] (далі [PERSON]Р.) звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ«ПриватБанк»), Філії «Розрахунковий центр» ПАТ «КБ«ПриватБанк» про стягнення з відповідачів на його користь суми завданих збитків у розмірі 27\~483,60 грн. та завданої моральної шкоди у розмірі 263\~088,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі поданого відповідачами позову до Шевченківського районного суду м. Києва заочним рішенням від 09.09.2010 було стягнуто з позивача грошові кошти у розмірі 3\~393,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 27\~092,67 грн., судовий збір в сумі 270,93 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього грошові кошти в сумі 27\~483,60 грн. З огляду на те, що указане судове рішення винесено у звязку із неналежним виконанням позивачем умов договору кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 та договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007, які за позовом [PERSON] рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014, визнані недійсними з тих підстав, що згідно з висновком спеціаліста Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області, проведеного у ході розгляду кримінального провадження, за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 403-ВКД від 23.07.2012, підписи від імені [PERSON] виконані ймовірно не ним, а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів [PERSON], позивач просив стягнути на його користь з ПАТ «КБ«ПриватБанк», Філії «Розрахунковий центр» ПАТ «КБ«ПриватБанк» завдані збитки у сумі 27\~483,60 грн. Крім того, позивач у позовній заяві посилався на те, що вчиненням вищезазначеного недійсного правочину йому було завдано моральної шкоди, наявність якої підтверджено тим, що на доведення факту підроблення його підпису у вказаних договорах ним було витрачено більше трьох років та вжито низку дій, які полягають у необхідності предявлення позовів, надання пояснень, клопотань, участі у судових засіданнях, відповідачами використовувався підроблений договір для стягнення з нього кредитної заборгованості, у звязку із чим просив стягнути на його користь 263\~088,00 грн. завданої моральної шкоди. Ухвалою від 12.08.2015 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «КБ«ПриватБанк», Філії «Розрахунковий центр» ПАТ «КБ«ПриватБанк» та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10.09.2015. У ході розгляду справи представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він предявив позовні вимоги до ПАТ «КБ«ПриватБанк» та в уточненій їх редакції просив застосувати наслідки недійсності правочинів: договорів кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 та про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007, стягнути з ПАТ «КБ«ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 27\~483,60 грн. та 263\~088,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. \~ У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та долучених до матеріалів справи доказів, просив позов в його уточненій редакції задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав необґрунтованості позову, просив у його задоволенні відмовити, до матеріалів справи долучено письмову правову позицію відповідача щодо предявлених позовних вимог (а.с. 98-101). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2010 у цивільній справі № 2-8402/10 задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ«ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] на користь товариства заборгованість в розмірі 3\~393,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 27\~092,67 грн., судовий збір в розмірі 270,93грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн, а всього 27\~483,60 грн. (а.с. 10-11). Вивченням цього судового рішення установлено, що підставою для стягнення з [PERSON] грошових коштів у вказаній сумі визнано невиконання ним кредитного договору № 76751-CRED від 18.07.2007, укладеного згідно з доводами рішення суду з ПАТ «КБ«ПриватБанк», за умовами якого банківською установою було надано кошти в розмірі 6000 доларів США до 17.07.2009 зі сплатою відсотків з розрахунку 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте вказані зобовязання за кредитним договором згідно з висновками, викладеними у рішенні суду, [PERSON] не виконуються. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 20.09.2011 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-8402/10, виданого 15.09.2011 Шевченківського районного суду м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ«ПриватБанк» коштів в сумі 27\~483,60 грн. (а.с. 124). Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 30.11.2012 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-8402/10, виданого 15.09.2011 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ«ПриватБанк» коштів в сумі 27\~483,60 грн. закінчено у звязку із тим, що борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті та перераховані повністю, що також підтверджується квитанцією № 5546.133.1 про перерахування [PERSON] ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві відповідних коштів (а.с. 125-127). Водночас, як встановлено судом, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014, у цивільній справі № 2608/14363/12 (провадження № 2/759/1803/13) задоволено позов [PERSON] до ПАТ «КБ«ПриватБанк» та визнано недійсними договори кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 та про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007, що були підписані від імені ПАТ «КБ«ПриватБанк» та [PERSON] (а.с. 5-9). Зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили і як підтверджено сторонами у судовому засіданні на час розгляду цієї справи є нескасованими, з посиланням на відповідні докази встановлені у ході вирішення спору встановлено той факт, що вищезазначені правочини - договори кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 та про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007 були укладені без волевиявлення однієї із сторін кредитного договору позичальника [PERSON], що свідчить про їх недійсність. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України унормовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Приписами ст. 203, 204 Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 3 ст. 215, 216 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У п. 7, 10 цієї постанови розяснено також, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України). Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Ураховуючи, встановлений в судовому засіданні факт визнання в судовому порядку недійсними договорів кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007 та про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «Мікрокредит» № 76751- CАRD від 18.07.2007 та отримання у порядку виконання судового рішення відповідачем за недійсним договором грошових коштів у сумі 27\~483,60 грн. ці кошти підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] Разом з тим, як вбачається із заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2010 у цивільній справі № 2-8402/10 підставою для стягнення указаних коштів з [PERSON] визнано лише наявність укладеного між сторонами договору кредиту № 76751-CRED від 18.07.2007, а тому суд вважає необхідним застосувати у резолютивній частині рішення наслідки недійсності саме цього правочину і стягнути з відповідача отримані ним за цим недійсним договором кошти на користь позивача. Що стосується заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з ПАТ «КБ«ПриватБанк» на його користь в якості відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 263\~088,00 грн., то суд встановив наступне. Так, правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативноправовими актами. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною \~шкодою \~слід \~розуміти \~втрати \~немайнового характеру \~внаслідок \~моральних \~чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи \~юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства \~моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних \~\~життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, \~порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У пункті 5 цієї постанови закріплено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності \~обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним \~діянням \~заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що \~мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У якості обґрунтування протиправності поведінки відповідача, яка, як зазначає позивач, спричинила йому моральної шкоди, [PERSON] посилається на необґрунтоване та безпідставне звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості нарахованої йому на підставі підробленого договору, підроблення цього договору працівниками банківської установи та його використання при розгляді цивільної справи за позовом банку, вжиття позивачем заходів та дій з метою доведення неукладення ним договору та відсутності підстав для стягнення коштів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак вимоги чинного законодавства повязують відшкодування моральної шкоди саме з неправомірністю \~рішення, дії або бездіяльності особи, про що зазначено в ст. 1167 ЦК України. Доказів доведення неправомірності, протиправності в діях саме відповідача - ПАТ «КБ«ПриватБанк» по відношенню до позивача останній не надав, як і не надав будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме працівники ПАТ «КБ«ПриватБанк» здійснили підроблення договору, який у подальшому був визнаний недійсним, та не надано доказів обізнаності із цими обставинами ПАТ «КБ«ПриватБанк», оскільки саме на ПАТ «КБ«ПриватБанк» як на юридичну особу позивач просить покласти обовязок відшкодування завданої йому моральної шкоди. При цьому слід зазначити, що ч. 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У звязку із цим суд приходить до висновку про відсутність доведеності протиправності в діях відповідача. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з вини працівників відповідача йому були спричинені суттєві психічні страждання, та з огляду на що, як зазначає у позові позивач, був визначений розмір суми, яку він просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди. \~ Суд критично ставиться до таких тверджень позивача з огляду на наступне. Під моральною \~шкодою розуміють \~втрати \~немайнового характеру \~внаслідок \~моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи \~юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з вимогами\~ \~ст. 214 цього Кодексу\~ \~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У контексті спірних правовідносин, \~з огляду на норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що правова позиція сторони відповідача, що полягає у зверненні останнього до суду з метою захисту, на його думку, порушених, оспорюваних або невизнаних прав та законних інтересів банку не може кваліфікуватися як винні дії відповідача, що зумовили нанесення позивачу моральних страждань. Ураховуючи наведені приписи законодавства та встановлені відповідні їм фактичні обставини справи та правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, із відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial