Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 січня 2020 року він позичив відповідачу гроші в сумі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. Факт отримання грошових коштів відповідач підтвердила власноручно написаною розпискою. Відповідач зобов`язалася повертати позику по 2000(дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з березня 2020 року, однак ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання та борг не повертає. Позивач, посилаючись на статті 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, просить стягнути з відповідача борг у сумі 65000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі . Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши попередньо до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у встановлений судом строк відзив на позов не подала. Будь-яких\~інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло. Враховуючи вимоги\~статті 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення З`ясувавши фактичні обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд проходить до висновку, що позов слід задовольнити із наступних підстав. Судом встановлено,\~що 16\~січня 2020\~року позивач\~ [PERSON] \~позичив відповідачу\~ [PERSON] \~гроші в\~сумі 65000\~(шістдесят\~п`ять тисяч)\~грн.,\~які остання\~ зобов`язалася\~повертати \~по 2000\~(дві\~тисячі)\~грн.\~щомісячно,\~починаючи з\~березня 2020\~року. Вказані обставини підтверджуються даними розписки від 16 січня 2020 року (арк. спр. 7). Тобто, даний документ повністю підтверджує, як факт отримання відповідачем коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти у встановлений строк із визначенням порядку повернення. На час звернення позивача до суду борг відповідач не повернула, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача. Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно\~з статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530\~ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановленого судом \~факту невиконання відповідачем умов укладеного із позивачем [PERSON] договору позики, на підтвердження якого надана розписка, факт власноручного написання якої та отримання спірної суми коштів не спростовано, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернуті, суд вважає, що відповідач зобов`язана сплатити позивачу борг в сумі 65000 грн. При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних у справі доказів, які є належними, допустимими та достовірними. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved