Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно до його повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що їх син, після припинення спільного проживання разом з відповідачем, з січня 2018 року повністю знаходиться на її утриманні і останній ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на його утримання та виховання, хоча має таку можливість. Заочним рішенням від 11.06.2018 року позов задоволено повністю, а саме з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.01.2018 року до повноліття дитини - 16.08.2021 року. Проте, 11.07.2018 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, оскільки він офіційно ніде не працює і на його утриманні перебуває малолітня донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці з діагнозом: ціанотичний порок серця, що в свою чергу не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання сина у вказаному розмірі. Ухвалою від 16.08.2018 року заочне рішення від 11.06.2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на встановленні суми аліментів саме у розмірі 2 500 грн., оскільки позивач не має змоги утримувати самостійно неповнолітнього сина [PERSON], який є учнем 10 класу і зі збільшенням віку, як підліток потребує все більших витрат та коштів, крім того, зазначили, що на її утриманні перебуває також донька Тетяна - 03.07.1996, року народження, яка є інвалідом ІІІ групи, та студенткою ІІ курсу відділення Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій за спеціальністю «Економіка» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «магістр», а тому на її лікування, забезпечення та утримання потрібна велика кількість коштів, які позивач разом з коштами, які потрібні на утримання їх спільного з відповідачем сина, не має змоги забезпечити. Представник відповідача просила позовні вимоги задовольнити частково, погодилась на сплату мінімального розміру аліментів, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, оскільки на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина, яка також хворіє і потребує постійного догляду, лікування та великих матеріальних витрат, крім того, він офіційно ніде не працює, і сума у 2 500 грн. на утримання сина [PERSON] є для нього непосильною. Заслухавши сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно до довідки КП «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 09.01.2018 року неповнолітній син сторін - [PERSON] зареєстрований разом з позивачем по місцю її проживання та повністю знаходиться на її утриманні /а.с. 5/ З договору дарування житлового будинку з'ясовано, що житловий будинок в м. Новоград-Волинський Житомирської області, по вул. 1-го Травня, 2, належить на праві власності відповідачу, станом на 05.07.2018 року саме він здійснює оплату його рахунків, що підтверджується довідкою №104236, виданою АТ «Житомиробленерго» про відсутність заборгованості. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою особою 40 років; офіційно не працює, проте на обліку в Центрі зайнятості, як безробітній не перебуває; непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітнього сина та не створює всі необхідні умови для його розвитку і життя, проте має на утриманні, ще одну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка має ціанотичний порок серця і потребує постійних витрат на лікування та реабілітацію. Позивач також має ще одну доньку, яка має інвалідність ІІІ групи та є студенткою другого курсу, здобуває освітньо-кваліфікаційний рівень магістра і навчання їй обходиться у 19 500 грн., проте слід наголосити на те, що донька вже є повнолітньою, оскільки на момент розгляду справи досягла 22 років, крім того отримує стипендію і має змогу вже сама себе матеріально забезпечувати, до того ж вона не є донькою відповідача, документів, які б підтверджували б те, що останній її усиновлював також відсутні, а відтак вона має батька, який, якщо вона потребує додаткового матеріального забезпечення, зобов'язаний їй його надати. Обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3 723 грн.), розмір середньомісячної номінальної заробітної плати за видами економічної діяльності в Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Головного управління статистики у Житомирській області Державної служби статистики України за січень-липень 2018 року становить 7 100 грн.). А також, закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, відповідно до якого суд повинен призначити, згідно з доповненням до ч. 2 ст. 182 СК України гарантований мінімальний розмір аліментів, який становить 50 % від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років - 972 грн., незалежно від наявності доходів у батька чи матері. Крім того, враховуючи, потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1 000 (однієї тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме не менше 972 грн. на утримання сина. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам неповнолітнього [PERSON], так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби хлопчика. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial