Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 20.06.2011 року по 28.11.2014 року позивач працював у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого 28.11.2014 року його було звільнено у зв'язку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. За період часу з серпня 2014 року по день звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата, при звільненні не було виплачено існуючу заборгованість по заробітній платі в сумі 6089,90 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просив стягнути середній заробіток за весь час затримки по день постановлення рішення суду в сумі 3427,78 грн. Також вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 1000 грн. та просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, в сумі 6089,90 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.11.2014 року по 15.01.2015 року в сумі 3427,78 грн., середній заробіток за час розгляду справи у суді по день постановлення рішення та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Також просив стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн. Ухвалою суду від 05.02.2015 року за клопотанням позивача його позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6089,90 грн. - залишено без розгляду у зв'язку із добровільною виплатою заборгованості. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та про підтримання решти позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав та вказав, що 30 січня 2015 року існуюча заборгованість в сумі 6089,90 грн. була добровільно виплачена позивачу. Не погодився із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у період з 20.06.2011 року по 28.11.2014 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. 28.11.2014 року позивач був звільнений з підприємства у зв'язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно розрахункового листа на ім'я позивача заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період його роботи з серпня 2014 року по листопад 2014 року складає 6089,90 грн. Вказаний розмір заборгованості не заперечується і самим відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та згідно з платіжним дорученням від 30.01.2015 року і відомості виплати заробітної плати звільненим співробітникам остаточний розрахунок із позивачем був проведений лише 30 січня 2015 року та виплачено позивачу 6089,90 грн., тобто з порушеннями передбачених законом строків розрахунків з працівником при його звільненні. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з дня, наступного за днем звільнення (29.11.2014 року) по день фактичного розрахунку 30.01.2015 року. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2014 року по день ухвалення судом рішення, між тим розрахунок позивачем зроблений лише на час подання заяви - 15.01.2015 року. З довідки бухгалтерії ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/РО-31 від 27.01.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи становить 111,11 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 29.11.2014 року і по день фактичного розрахунку - 30.01.2015 року. За даними графіку №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години середньостатистична кількість робочих днів за період з дня звільнення - з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року складає 44 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.11.2014 року по 30.01.2015 року складає - 4888,84 грн. (44 дні х 111,11 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 4888,84 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкем надано акт прийому-передачі виконаних робіт та квитанцію, відповідно до якої він сплатив 292,32 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме: консультація, проведення розрахунку середнього заробітку та складання запиту та складання позовної заяви. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 144,11 грн. (сума задоволених позовних вимог 5188,84 грн., що складає 49,3% від заявлених позовних вимог, отже 49,3% від 292,32 грн. = 144,11 грн.). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 487,20 грн.

Outcome: partial