Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що 01.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просить розірвати шлюб в судовому порядку. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.08.2019 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву. Представник позивача подала заяву у якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 749, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції міста Севастополя. Шлюбні відносини подружжя припинилися, у зв`язку з чим вони звернулися до окупаційної влади м. Севастополя і їм було видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 08.10.2015 року. З метою належного оформлення розірвання шлюбу за чинним українським законодавством позивач звернулася до Суворівського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак їй було відмовлено, оскільки документ, виданий окупаційною владою, є недійсним і не створює правових наслідків, що підтверджується листом від 28.03.2019 року № 775/15.24-21. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу. Статтею 112 СК У країни передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинення шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відтак, суд робить висновок про те, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved