Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У січні 2017 року позивачі звернулись до суду даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками земельних ділянок за [ADDRESS], [ADDRESS] [ADDRESS] [ADDRESS]. Відповідачка є власником земельної ділянки [ADDRESS] та встановила на своїй земельній ділянці паркан, чим унеможливила доступ транспортними засобами та сільськогосподарської техніки до власних земельних ділянок. До їх земельних ділянок взагалі відсутній проїзд та вони позбавлені можливості виорати городи, ні завезти будівельні матеріали. Вони неодноразово звертались до відповідачки з проханням встановити безоплатний сервітут площею 77 кв.м для влаштування проїзду, але відповідачка категорично відмовила. Також вказали, що за численним зверненнями мешканців с.Крюківщина, розробленням детального плану території садибної забудови за рішенням сільської ради вирішено вилучити для суспільних потреб, а саме проходу та проїзду суміжних землекористувачів та землевласників до своїх земельних ділянок у [PERSON] частину земельної ділянки площею 77 кв.м, яка є проїздом і відповідно до ст. 83 ЗК України не може передаватись у приватну власність. Але постановою Київського апеляційного адміністративного суду в задоволенні позову сільської ради було відмовлено. Просили суд встановити безстроковий та безкоштовний земельний сервітут щодо земельної ділянки площею 0,0077 га у вигляді надання прав проїзду всіх видів транспортних засобів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до належних їм земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] через земельну ділянку, загальної площею 0,1932 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] При розгляді справи позивачі подали уточнено заяву. При вирішення спору просили врахувати висновки експерта. Та остаточно просили суд встановити безстроковий та безкоштовний земельний сервітут, який обмежений лініями розподілу: від точки «13» лінія розподілу довжиною 4,63 м проходить в точку «1»; від точки «1» лінія розподілу довжиною 11,48 м проходить в точку «2»; від точки «2» лінія розподілу довжиною 10,54 м проходить в точку «З»; від точки «З» лінія розподілу довжиною. 6,90 м проходить в точку «4»; від точки «4» лінія розподілу довжиною 2,27 м проходить в точку «5»; від точки «5» лінія розподілу довжиною 4,24 м проходить в точку «6»; від точки «6» лінія розподілу довжиною 15,65 м проходить в точку «7»; від точки «7» лінія розподілу довжиною 3,89 м проходить в точку «8»; від точки «8» лінія розподілу довжиною 14,63 м проходить в точку «9»; від точки «9» лінія розподілу довжиною 5,99 м проходить в точку «10»; від точки «10» лінія розподілу довжиною 8,95 м проходить в точку «11»; від точки «11» лінія розподілу довжиною 10,64 м проходить в точку «12»; від точки «12» лінія розподілу довжиною 13,76 м проходить в точку «13» - щодо земельної ділянки площею 0,0003 га (3 кв.м.) у вигляді надання права проїзду (проходу) всіх видів транспортних засобів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до належних їм земельних ділянок, що знаходяться по [ADDRESS] через земельну ділянку, загальною площею 0,1932 га, кадастровий номер - [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON], яка обмежена лініями розподілу: від точки «5» лінія розподілу довжиною 4,24 м проходить в точку «6»; від точки «6» лінія розподілу довжиною 0,89 м проходить в точку «15»; від точки «15» лінія розподілу довжиною 0,68 м проходить в точку «16»; від точки «16» лінія розподілу довжиною 3,10 м проходить в точку «17»; від точки «17» лінія розподілу довжиною 0,68 м проходить в точку «5». Стягнути з [PERSON] на користь позивачів судові витрати по оплаті судового збору та по оплаті судової експертизи. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що відповідачка в категоричній формі відмовляється встановити на своїй земельній ділянці сервітут без обґрунтування своїх заперечень. Іншого проїзду забезпечити не можуть, оскільки сервітут передбачає найменше обтяження земельної ділянки. Площа земельної ділянки, на яку експертом запропоновано встановити сервітут є незначною та забезпечить проїзд до вулиці в тому числі й пожежної машини та сільськогосподарської техніки, тобто забезпечить найнагальніші потреби як позивачів, так і інших землевласників по цій вулиці. Іншим чином встановити сервітут є неможливим , оскільки таке обтяження буде значним для власника та обтяження буде стосуватись двох земельних ділянок для забезпечення проїзду. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечувала. Суду пояснила, що відповідачка користується цієї земельною ділянкою вже багато років, а позивачі набули у власність свої земельні ділянки значно пізніш. У даний час є проїзд 2,75 м хоч і вузенький. Позивачі хотіли її позбавити права власності на земельну ділянку, подавали позови до суду, але вони самі купували земельні ділянки без проїзду. Встановлення сервітуту позбавить фактично відповідача права власності на цю земельну ділянку, остання не зможе використовувати її за цільовим призначенням. При вирішенні спору просила врахувати тривалість користування відповідачкою земельною ділянкою, неприпустимість порушенням її права власника, та відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника у відповідності до чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,113 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0498 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,105 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1507 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1932 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 18 Липня 2013 року на підставі рішення 26 сесії VI скликання Крюківщинська сільська рада затвердила генеральний план села Крюківщина і надала рішенням від 09.04.2015 року №14/19 дозвіл на розробку детального плану території садибної житлової забудови на земельних ділянках загальною площею 1,5 га в межах [ADDRESS]. 19 вересня 2015 року Комісією Крюківщинської сільської ради з питань регулювання земельних відносин було прийнято рішення про необхідність вилучення для суспільних потреб у [PERSON] частина земельної ділянки (проїзду) по [ADDRESS], площею 0,0077 га. Через відмову [PERSON] надати згоду на вилучення в неї земельної ділянки, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась до суду з позовом. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до [PERSON] про примусове відчуження земельної ділянки для суспільних потреб, що належить на праві власності [PERSON], яке необхідне саме з метою побудови дороги для можливості проїзду суміжних землекористувачів до своїх земельних ділянок. Але, звернувшись з цим позовом, сільська рада нормативно не обґрунтувала та документально не підтвердила узгодження у встановленому законодавством порядку необхідності улаштування на місці наявного проїзду саме дороги як об'єкту транспортної інфраструктури. Поряд з цим, звернувшись з даним адміністративним позовом, Крюківщинська сільська рада не надала суду жодних пояснень та доказів на підтвердження того, що будівництво відповідної дороги буде проведено із урахуванням оптимального варіанта економічних, технологічних, соціальних, екологічних та інших чинників. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст. 99 ЗК України передбачено види земельних сервітутів, які власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути. При цьому перелік не є вичерпним. За правилом ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, суд має виходити з того, що таке відшкодування здійснюється на загальних підставах (частина сьома статті 403 ЦК); щодо земельних сервітутів такі підстави регламентуються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. У висновку експерта №1-16/08 від 16 серпня 2017 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного експертами Українського центру судових експертиз надані варіанти можливого встановлення сервітуту щодо забезпечення проїзду. З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що між сторонами склались неприязні та напружені стосунки, тривали судові спори. З проведеної експертизи та матеріалів справи встановлено, що ширина проїзду становить 4,20м, 3,95м, 3,89 м, в частині земельної ділянки [PERSON] - 2,74 м. Дана обставина не заперечувалась сторонами в судовому засіданні. Відповідно до п.п.3.22, 3.25 ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» до житлових і будинків передбачається проїзди завширшки 3,5 м, придатні для проїзду пожежних машин. Для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м. Відповідно до листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №1/23-108 від 04 лютого 2004 року в ДБН відсутні нормативи по визначенню ширини проїздів та пішохідних проходів по території земельних ділянок індивідуальних забудовників. Вказаними нормами визначається ширина проїздів на території району садибної забудови та внутрішньо квартирних проїздів. Ширина проїзду на території земельної ділянки індивідуальної забудови встановлюється з урахуванням безпеки проїзду автотранспорту (без врахування споруд, будинку, земельних насаджень), в залежності від плану забудови (технічного паспорту) з врахуванням вимог пожежної безпеки, санітарних норм. Враховуючи пояснення сторін, розташування земельних ділянок, ширину на конфігурацію дороги, подані сторонами докази суд приходить до висновку, що права позивачів на вільний проїзд до власних земельних ділянок є обмеженим через недостатню ширину проїзду в межах земельної ділянки [PERSON], тому позовні вимоги в частині необхідності встановлення земельного сервітут суд вважає обґрунтованими. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки. а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. У наявній судовій експертизі наявні два варіанти встановлення сервітуту для влаштування проїзду до земельних ділянок позивачів: варіант 1 - встановлення сервітуту на земельну ділянку [PERSON] площею 0,0003 га (3 кв.м); варіант 2 - встановлення сервітуту на земельну ділянку [PERSON] площею 0,0006 га (6 кв.м). Підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. При обранні варіанту встановлення сервітуту суд враховує, що загальну площу земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], площу запропонованого експертом сервітуту, конфігурацію дороги, при встановленні сервітут на земельну ділянку [PERSON] є фактичним продовженням дороги після земельної ділянки [PERSON] Тому позовні вимоги суд вважає доведеними належними та допустимими доказами і задовольняє позов. Заперечення представника відповідача, що це є фактичним відібранням земельної ділянки, неможливість використання цієї земельної ділянки під город, що істотно порушить права відповідачки як власника, суд оцінює критично. Так, право власності на земельну ділянку площею 3 кв.м залишається за [PERSON] У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження використання саме цих 3 кв.м як город. Пояснення представника щодо небажання надавати земельну ділянку під сервітут пов'язане лише з фактом неприязних стосунків, які склались між сторонами. Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову і час набуття права власності на земельні ділянки, оскільки власники є рівними щодо можливості користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Оскільки площа сервітуту є незначною, тому суд вважає, що в даному випадку права власника [PERSON] будуть лише частково обмежені, найменш обтяжені, а не істотно порушать її права власника земельної ділянки. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При поданні позову було сплачено судовий збір та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи. На підтвердження своїх витрат представник позивачів надав платіжні доручення. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved