Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на ? частини земельної ділянки площею 2, 73 га., розташовану на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 14 червня 2016 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що за життя спадкодавець склав заповіт та заповів позивачу ? частини земельної ділянки, належної йому на підставі державного акта Р1 № 778687. Однак, документ, який посвідчує право на земельну ділянку, втрачений, позивачка не має можливості належним чином оформити спадкові права, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької, Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області у судове засідання не зявилися, надали суду клопотання, у яких просять справу розглянути без їх участі, зазначивши, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 28 червня 2004 року помер дід позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ № 272019. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Клубівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 09 лютого 2001 року, яким заповів [PERSON] належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями та все інше майно, яке йому належить і знаходиться в с.Васьківці Ізяславського району Хмельницької області. За життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької серії Р1 № 778687 від 12 листопада 2002 року. 14 червня 2016 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ № 280614. 17 березня 2016 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Клубівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде йому належати на день його смерті і на що за законом матиме право заповідає дочці [PERSON]. Згідно повідомлень Ізяславської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області № 1147/01-16 від 20.06.2017 р. , 1146/01-16 від 20.06.2017 р. після смерті [PERSON], який помер 14 червня 2016 року, заведено спадкову справу № 367/2016. Спадкове майно складається із ? частки земельної ділянки площею 2,73 га. На підставі державного акту Р1 № 778687, виданого 12 листопада 2002 року на імя [PERSON], який помер 28.06.2004 р. Відповідно до спадкової справи № 331/2015, заведеної після смерті [PERSON], який склав заповіт на ім'я [PERSON], спадкоємцями є дружина [PERSON] (на ? частку спадкового майна) та син [PERSON] (на ? частки спадкового майна). У встановлений законом строк позивачка [PERSON] спадщину прийняла, направивши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. З повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області віл 20.06.2017 р. вбачається, що у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено в звязку з втратою правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1297 зазначеного Кодексу передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно положень ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до приписів ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оголошенням в газеті «Партнер» від 16 липня 2015 року, втрачений земельний акт серії Р1 № 778678 на право приватної власності на землю, виданий Клубівською сільською радою на імя [PERSON], вважається недійсним. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного, з врахуванням того, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, однак позбавлений можливості оформити право власності на частину земельної ділянки, через втрату державного акта, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини земельної ділянки площею 2, 73 га на підставі державного акта Р1 № 778687 після смерті її батька [PERSON], який помер 14.06.2016 р. На підставі ст.ст. 16, 392, 1218, 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved