Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 38 690,20 гривень та судових витрат в сумі 3806,90 гривень, посилаючись на те, що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н, який складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500,00 (сім тисяч п'ятсот гривень 00 копійок) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також здійснювати інші платежі та комісії на умовах визначених цим договором. На підставі того, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконує, у неї виникла заборгованість в розмірі 38 690,20 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплатила, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача Бибик Д.П., не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 22/. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином /а. с. 37, 40/, про причини не явки суд не повідомила, у зв'язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, що складається з Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою /а. с. 12-20/. Згідно п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг Банк відкрив Клієнту Картковий рахунок та видав картку [NUMBER], з кредитним лімітом у розмірі 7 500,00 гривень, зі строком дії картки, що зазначений в Заяві. Відповідно до п.6.5. Умов позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах визначених цим Договором. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Проте, в обумовлені договором від 15 грудня 2005 року строки [PERSON], своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів і сплаті відсотків не виконує, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість перед позичальником. Відповідно до частини 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору від 15 грудня 2005 року, при порушені боргових зобов'язань держатель картки оплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 грудня 2005 року, загальна сума заборгованості по кредиту [PERSON], станом на 31.07.2013 року складає - 38 690,20 гривень., із яких: заборгованості за кредитом - 7267,99 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом - 29 103,63 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) і штраф у розмірі 1818,58 гривень (процентна складова) /а. с. 6-11/. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 38 690,20 гривень ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № IHN99BOE2E від 19.08.2013 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 386,90 гривень /а. с. 28/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved