Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У серпні місяці 2013 року публічне акціонерне товариство «Акцент-банк» звернулося з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що 23.02.2011 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № AN4XCC9F530039 згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,0 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг «Рострочка» (Стандарт)та Тарифами банку складає між нею та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві, копії витягу з умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Однак відповідач належним чином умов договору не виконувала, внаслідок чого станом на 22.07.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 222 704,56 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 37 056.85 грн., заборгованості за процентами в сумі 46,16 грн., 18 000 грн. заборгованості з комісії, заборгованості з пені за прострочене зобовязання в сумі 156 520,38 грн. , штрафів згідно пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 10 581,17 грн. процентна складова. Просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог в частині суми основного боргу в розмірі 37 056.85 грн. та процентів в сумі 46.16 грн. не заперечує. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] з умовами надання споживчого кредиту не ознайомлена та не підписувала їх. Стягнення пені та її розмір у разі не виконання належним чином умов кредитного договору з нею не погоджувалась. Окрім того, договір не містить посилання про те, за які саме послуги встановлено комісію банку. Тому вважає, що слід відмовити у задоволенні позову в цій частині по суті, а не з підстав пропуску строку. Крім того, заява позичальника не свідчить про приєднання до умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Рострочка» підписана відповідачем не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України. Суд, заслухавши доводи представника позивача, викладені в позовній заяві та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 23.02.2011 року публічним акціонерним товариством «Акцент-банк» та [PERSON] укладено договір за № AN4XCC9F530039 згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,0 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості з терміном повернення кредитних коштів до 22.02.2014 року. З метою отримання кредитних коштів позичальник [PERSON] підписала заяву згідно якої отримала кредит у розмірі 50 000 грн., що підтверджується заявою позичальника. Підписання означеної заяви про надання кредитних коштів представник відповідача не заперечує, користувалась коштами та частково повертала їх. У зв»язку із неналежним виконанням позичальником зобов»язань по кредитному договору, позивач скористався правом дострокового повернення кредитних коштів відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України та звернувся із позовом до суду у серпні місяці 2013 року. У відповідності до умов договору та закону позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач умов договору в повному обсязі не виконувала, і в строк визначений договором суми заборгованої позики та заборгованості по відсотках, та інших платежах, визначених умовами договору не повернула. Розмір заборгованості позичальника станом на 22.07.2013 року становить 222 704,56 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 37 056,85 грн., заборгованості за процентами в сумі 46,16 грн., 156 520,38 грн. заборгованості з пені за прострочене зобовязання, а також штрафів - 500 грн. фіксована частина та 557.74 грн. процентна складова. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Пунктом 3.2.7 цих Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, винагороду й неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченому пунктами 3.3.1-3.3.3 Умов. Пунктом 3.4.1 Умов установлено, що позичальник зобов'язаний сплатити банку, зокрема, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з пунктом 5.1 цих Умов. За пунктами 5.1, 5.3 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та пунктами 3.2.2, 3.2.3 цих Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення платежу; при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Вказаний правовий висновок міститься у постанову Верховного Суду України від 22 березня 2017 року. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в 156 520,38 грн., а також штрафів - 500 грн. фіксована частина та 557.74 грн. процентна складова, належить відмовити. Щодо стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 18000грн., то судом враховано наступне. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Як убачається із позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» було заявлено про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 18 000,0 грн. Разом з тим, ні із позовної заяви, ні з наданого банку розрахунку не вбачається яким чином розрахована вказана сума та з чого вона складається та зокрема за які послуги вона нарахована. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач просить справу розглянути у відсутності повноважного представника, тому встановити за які саме послуги встановлено комісію банку не представляється можливим. Відтак з викладених підстав слід відмовити у стягненні комісії. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Ураховуючи викладене, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Тому стягненню з відповідача підлягає сума 37 103,01 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial