Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання дійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Маршала Малиновського, 21-а, укладений між мною, [PERSON] та [PERSON]; визнати за мною, [PERSON], що мешкає: [ADDRESS], [NUMBER], інн [NUMBER], право власності на комплекс будівель та споруд, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Маршала Малиновського, 21-а, а саме: А-А(10) - альтанки № 1-11, літ. Б-1- сторожка, літ. В побутове приміщення, літ. Г- вбиральня (тимчасова), № 1 споруда (арка), загальною площею 127 кв.м. I,II замощення площею 590,1 кв.м, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 4\~126 кв.м.; зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати відповідним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказані будівлі за [PERSON] Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу комплексу будівель та споруд. Предметом названого договору виступило майно, а саме комплекс будівель та споруд, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Маршала Малиновського, 21-а, а саме: А-А(10) - альтанки № 1-11, літ. Б-1- сторожка, літ. В побутове приміщення, літ. Г- вбиральня (тимчасова), №1 споруда (арка), загальною площею 127 кв.м. I,II замощення площею 590,1 кв.м, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 4\~126 кв.м. Позивачка [PERSON] передала відповідачу гроші в рахунок за придбаний комплекс будівель та споруд в сумі 8\~000,00 грн., про отримання яких сторони підписали договір купівлі-продажу, та зобовязалися в строк до 12 жовтня 2010 року нотаріально посвідчити даний договір купівлі-продажу, так як відповідач виїжджала за межі області. Але до сьогоднішнього дня до нотаріуса Відповідач не з`явилась, гроші не повернула та повертати не збирається. До теперішнього часу відповідач вказаний договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд нотаріально не посвідчила. Комплекс будівель та споруд фактично передані позивачці [PERSON] З метою зручності експлуатації вищезазначеного нерухомого майна [PERSON] проведено благоустрій території, розроблено проектну документацію, отримано технічні висновки, складено технічний паспорт. Згідно наявної документації, технічного паспорту на комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою вул. Маршала Малиновського, 21-а у м. Дніпропетровськ, інвентаризаційна справа № 277 під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми. Згідно із ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст.316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ст.392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згдно ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 12 Закону України «Про власність», громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved