Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з врахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд визнати недійсним заповіт від 29.10.1993, нібито складений батьком позивача [PERSON], визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих відповідачу приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О. А. та визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини за позивачем /т. ІІІ а. с. 35-37/. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON]. вказав, що його батько (спадкодавець) після смерті не залишив заповіту, на час його звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у Спадковому реєстрі відомості про заповіт були відсутні, єдиними спадкоємцями за законом були сторони у справі, а, відповідно до встановлених під час досудового розслідування відомостей, підпис у заповіті, зроблений від імені спадкодавця, виконаний не ним, а іншою особою. У травні 2016 року третя особа у справі [PERSON] у межах цивільної справи заявила самостійні вимоги до відповідача [PERSON] про визнання недійсними в 1/6 частках свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які були видані третьою особою у справі - приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О. А., визнати за нею - третьою особою у справі, що заявляє самостійні вимоги, - право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 від всього спадкового майна, котре залишилося після смерті спадкодавця - її чоловіка [PERSON] та визнати за нею право власності на нерухоме майно /т. ІІІ а. с. 162-165/. В обґрунтування позову третя особа з самостійними вимогами [PERSON] вказала, що відмовилася як спадкоємець першої черги від спадкування за законом спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON], на користь своїх синів [PERSON] та [PERSON] Проте, після зміни порядку спадкування, у зв'язку із подачею приватному нотаріусу КМНО Сікуцькому О. А. відповідачем [PERSON] заповіту, складеного [PERSON], [PERSON] має право на успадкування майна померлого у розмірі обов'язкової частки, котра залежить їй незалежно від змісту заповіту та від якої вона не має наміру відмовлятися. А оскільки відповідач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, її право на отримання своєї обов'язкової частки порушено, що підлягає захисту у судовому порядку. У судовому засіданні позивач, який також є уповноваженим представником третьої особи з самостійними вимогами - [PERSON], свій позов та позов третьої особи [PERSON] підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник позивача також підтримав позов та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його відсутністю фахових знань у галузі права, розірванням договору з попередніми представниками, які вже брали участь у судових засіданнях, та намаганням залучити до представництва його інтересів нових представників /т. IV а. с. 90/. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання від 22.05.2017, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, розцінюючи його неявку у судове засідання як зловживання своїми процесуальними правами та визнає її такою, що здійснена без поважних причин, та третьої особи приватного нотаріуса КМНО Сікуцького О. А., який просив розглядати справу за його відсутності /т. IV а. с. 90, 91, 98/. Суд, заслухавши обґрунтування позивача по суті позову та як уповноваженого представника третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що посвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Відділом реєстрації смерті у м. Києві /т. ІІ а. с. 5/. Єдиними його спадкоємцями за законом є дружина [PERSON] (третя особа з самостійними вимогами) та його сини: [PERSON] (відповідач) і [PERSON]. (позивач) /т. ІІ а. с. 6, 13, 16/. Як встановлено частинами 1, 2 ст. 1220, частиною 1 ст. 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статей 1217, 1218 ЦК України, спадкування усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до інформаційної довідки № 28057914 від 13.09.2011 зі Спадкового реєстру, наданою у зв'язку з заведенням приватним нотаріусом КМНО [PERSON]. спадкової справи № 12/2011, інформація про заповіти та / або спадкові договори, зареєстровані за померлим [PERSON], відсутня, так саме як й інші спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується інформаційною довідкою № 28057919 від 13.09.2011 зі Спадкового реєстру /т. ІІ а. с. 7, 8/. Згідно з частинами 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як встановлено ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності успадковується на загальних підставах. За приписами частин 1, 2 ст. 1296, ч. 1 ст. 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно із статею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 29.09.2011 спадкоємець першої черги - дружина померлого (третя особа у справі [PERSON].) подала приватному нотаріусу КМНО [PERSON]. заяву про видачу їй свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя /т. ІІ а. с. 10/. 05.10.2011 позивач подав приватному нотаріусу КМНО [PERSON]. заяву про прийняття спадкового майна, що залишилося після смерті [INFO] батька /т. ІІ а. с. 14/. Як вбачається з письмової відповіді приватного нотаріуса КМНО [PERSON]. № 86/02-14 від 05.11.2011, наданої на заяву позивача, до спадкової маси, яка залишалася після смерті [PERSON] та підлягає розподілу між спадкоємцями, належить /т. ІІ а. с. 50/: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; машиномісце, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]; грошові вклади ПАТ «Укргазбанк» на суму 10000,00 та 1288,76 грн.; грошові вклади ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 58648,62 грн. та 341,96 грн.; грошові вклади ПАТ «Фінанси та Кредит» на суму 11948,29 грн.; грошові вклади AT «УкрСиббанк» на суму 26062,99 грн. та 12,99 грн. та 3371,77 доларів США. Відповідно до заяви третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], що подана приватному нотаріусу КМНО [PERSON]. 08.10.2011, вона відмовилася від прийняття частки спадкового майна на користь синів спадкодавця ([PERSON] та [PERSON].) та просила видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя /т. ІІ а. с. 51/. 27.02.2012 позивач і відповідач подали заяви до спадкової справи № 12/2011 про прийняття спадщини після смерті батька та просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом, одночасно вказавши, що не заперечують та погоджуються на видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя /т. ІІ а. с. 69, 71/. Відповідно до свідоцтв про право власності, виданих приватним нотаріусом КМНО [PERSON]. та приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О. А., третя особа у справі [PERSON] стала власником 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте ними за час шлюбу. Також приватним нотаріусом КМНО [PERSON]. видано свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] На підставі Наказу № 229/6 Головного управління юстиції у м. Києві від 25.04.2013 «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса КМНО [PERSON]» у порядку заміщення приватному нотаріусу КМНО Сікуцькаому О. А. передано спадкову справу № 12/2011, яка заведена після смерті [PERSON], для подальшого провадження /т. ІІ а. с. 251/. 23.05.2013 відповідач подав приватному нотаріусу КМНО Сікуцькому О. А. заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], за заповітом, посвідченим 29.10.1993 секретарем виконкому Березанської міської Ради народних депутатів Баришівського району Київської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 341, відповідно до якого все спадкове майно заповідано [PERSON] /т. ІІ а. с 287/. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, як визначено статею 1233 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 23.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1233, відповідач став власником квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 301, 302, 303/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 23.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1234, відповідач став власником квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 312, 313, 314/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 24.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1240, відповідач став власником квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 337, 338, 339/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 24.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1256, відповідач став власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 344, 345, 346/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 27.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1282, відповідач став власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 360, 361, 362/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 27.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1286, відповідач став власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 371, 372, 373/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 29.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1316, відповідач став власником 6/100 часток квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 385, 386, 387/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 29.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1318, відповідач став власником 1/2 частки житлового будинку (з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами) [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 406, 407, 410/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 30.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1337, відповідач став власником 1/2 частки машиномісця [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 423, 424, 425/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 30.05.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1338, відповідач став власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 431, 432, 434/. Рішенням Київської міської ради від 20.12.2016 № 704/1708 «Про уточнення назв, перейменування вулиць та провулків у місті Києві», було перейменовано вулицю від вулиці Бастіонної і бульвару Дружби Народів до вулиці Саперно-Слобідської у Печерському районі - Кіквідзе на вулицю Михайла Бойчука. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17.06.2013 приватним нотаріусом Сікуцьким О. А. - третьою особою у справі, зареєстрованим у реєстрі за № 1544, відповідач став власником 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,1412 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що розташована: [ADDRESS], до Спадкового реєстру внесено відповідні відомості про видачу свідоцтва і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] /т. ІІ а. с. 513, 514-515, 516/. Встановлено, що з 31.05.2013 СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12013110010007384, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом підроблення заповіту, посвідченого 29.10.1993 секретарем виконкому Березанської міської Ради народних депутатів Баришівського району Київської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 341. На підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2014 (справа № 752/2166/14-к), у приватного нотаріуса КМНО [PERSON]. старшим слідчим СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві Перощуком О. І. вилучено оригінал першого примірника заповіту, посвідченого секретарем виконкому Березанської міської Ради народних депутатів Баришівського району Київської області 29.10.1993 [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 341, оригінал довіреності, виданої 27.03.2012 на ім'я [PERSON] та [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом КМНО [PERSON]. та копії спадкової справи № 12/2011, які зберігаються у приватного нотаріуса КМНО [PERSON]. /т. ІІ а. с. 519-526/. Відповідно до висновку експерта № 254/тдд від 03.07.2014, за результатом експертного дослідження судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві Мендриною С. В., на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12013110010007384, зроблено висновок, що підпис в графі «Підпис» у першому та другому примірнику заповіту № 341 від 29.10.1993 виконано не [PERSON], а іншою особою, так само як і підпис в графі «Секретар виконкому міської Ради [PERSON]» у першому та другому примірнику заповіту № 341 від 29.10.1993 виконано не [PERSON], а іншою особою /т. І а. с. 27-36/. За результатами експертного дослідження, проведеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Чередниченко О. С., на підставі постанови від 11.11.2015 про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12013110010007384, зроблено висновок, що підписи імені [PERSON], що містяться у рядку «Секретар виконкому міської Ради» у двох примірниках заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 29.10.1993, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підписи від імені [PERSON], що містяться у рядку «Секретар виконкому міської Ради» у двох примірниках оспорюваного заповіту, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису /т. ІІІ а. с. 226-242/. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, що зазначено у частині 1 ст. 1257 ЦК України. Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, про що наголошено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 (із змінами і доповненнями, внесеними Указами ПВР Української РСР, Законами України), які були чинними станом на 29.10.1993, інститут визнання правочину нікчемним не існував у цивільному законодавстві. Статтею 541 Цивільного кодексу УРСР було визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до статей 3, 16 п. 1 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР «Про державний нотаріат» та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій, у тому числі посвідчують заповіти. Згідно з статтею 19 зазначеного Закону УРСР, при вчиненні нотаріальних дій державні нотаріуси та інші службові особи, що вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадян, їх представників або представників державних установ, підприємств і організацій, колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Як було встановлено положеннями ст. 25 Закону, всі нотаріальні дії, вчинені державними нотаріусами і службовими особами виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 № 45/5 (втратила чинність на підставі Наказу Мін'юсту № 18/5 від 14.06.1994), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу УРСР). Якщо заповідач внаслідок фізичних вад, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в п. 15 цієї Інструкції та у відповідності до приписів статті 543 ЦК УРСР. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено. За правилом, введеним у дію пунктом 12 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 11.05.2011 № 491, заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державній реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює Мін'юст. Як встановлено, оспорюваний заповіт, датований 29.10.1993, був зареєстрований у Спадковому реєстрі 11.01.2013 приватним нотаріусом Іващенко Н. В. /т. І. а. с. 19/. Таким чином, суд прийшов до висновку, що оспорюваний заповіт був підписаний не спадкодавцем, а особою, яка не мала права його складати від його імені, форма посвідчення заповіту та реєстрації не відповідає вимогам законодавства, оскільки посвідчений не уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою та зареєстрований у Спадковому реєстрі з порушенням Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 11.05.2011 № 491. Відповідно до частини 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За приписами частини 4 вказаної статті ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, вказаними у пункті 27 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, що встановлено частиною 1 ст. 216 ЦК України. Отже, враховуючи встановлені обставини, заповіт, зареєстрований № 341, підписаний від імені [PERSON], датований 29.10.1993, зареєстрований у Спадковому реєстрі 11.01.2013, є недійсним. Відповідно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані відповідачу [PERSON] третьою особою у справі приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О. А., у відповідності до вказаного заповіту від 29.10.1993, зареєстрованого за № 341, є недійсними. У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] суд відмовляє, оскільки заповіт, датований 29.10.2013 від імені [PERSON], зареєстрований у реєстрі № 341, визнано судом недійсним, що тягне за собою такі правові наслідки як встановлення порядку спадкування майна за законом та визнання недійсними всіх свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих третьою особою у справі - приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О. А., відповідно і право на обов'язкову частку у спадковому майні у [PERSON] не виникає. Відмова [PERSON] як спадкоємиці першої черги (дружина спадкодавця) від прийняття спадщини у порядку спадкування за законом на користь синів, про відкликання якої заявниця не повідомляла, за таких обставин залишається чинною. У відповідності до статті 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 4019,40 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі,

Outcome: approved