Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У серпні 2017 року до суду звернулося приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.07.2016 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Toyota Corolla», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та застрахованого позивачем автомобіля «Lexus LS 460», держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.07.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті настання страхового випадку позивач сплатив власнику застрахованого автомобіля «Lexus LS 460», держ. номер [NUMBER] , страхове відшкодування в розмірі 8 949,37 гривень і тепер просить стягнути вказану суму з відповідача, як з винної особи в порядку регресу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2017 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання письмових заперечень. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 28.11.2018 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Войтенко Т.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 17.10.2019 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що позивачем не доведено вартість пошкодженого майна, оскільки не враховано ступінь його зносу, а калькуляція вартості ремонту пошкодженого автомобіля не є належним доказом. Позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного пошкодження автомобіля та здійснення ремонтних робіт. Крім того, відповідач просить зменшити розмір відшкодування, враховуючи стан здоров`я відповідача та те, що він є пенсіонером. Представник позивача подав заяву, у якій просив розгляду справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05.07.2016 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Toyota Corolla», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та застрахованого позивачем автомобіля «Lexus LS 460», держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується довідкою 95617292 від 22.07.2016 року (а.с. 15). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.07.2016 року у справі № 758/8933/16-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що він не виконав вимоги дорожнього знаку «В`їзд заборонено» та здійснив виїзд на дорогу з одностороннім рухом, що призвело до зіткнення з автомобілем «Lexus LS 460», держ. номер [NUMBER] , пошкодження обох транспортних засобів та завдання матеріальних збитків (а.с. 17). Автомобіль «Lexus LS 460», держ. номер [NUMBER] , на момент ДТП був застрахований позивачем, що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-5000-15-00196 від 30.11.2015 року (а.с. 4-14). Сума позивачем виплаченого страхового відшкодування становить 8 949,37 грн, що підтверджується страховим актом № ДККА-51477 від 19.07.2016 року, платіжним дорученням № 13207 від 21.07.2016 року (а.с. 29-30). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Предметом позову є вимога про стягнення відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу з відповідача у розмірі 8 949,37 гривень. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що позивач не обгрунтував належним чином розмір завданої шкоди та не врахував ступінь зносу пошкоджених деталей. Позивачем в обгрунтування суми шкоди було надано ремонтну калькуляцію № 2011116676 від 11.07.2016 року щодо вартості робіт з відновлення пошкодженого автомобіля, акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 05.07.2016 року, рахунок-фактура № С-00090520 від 11.07.2016 року на суму 8 949,37 гривень (а.с. 25-27). Відповідачем не було надано контррозрахунків, не заявлялося клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, а відтак, не було спростовано докази, надані позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved