Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким в порядку поділу між нею і відповідачем спільно придбаного у шлюбі майна стягнути з відповідача на її користь 102601 гривню та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 14 січня 2011 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] За час спільного проживання у них народилися дочка [PERSON] та син [PERSON]. Сімейне життя у них не склалося і рішенням Рожнятівського районного суду від 28 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано, неповнолітні діти залишені на проживання з матір»ю. За час перебування у шлюбі сторони заощаджували кошти. Сюди входили соціальні виплати на дітей, пенсія позивачки по інвалідності, а також зароблені відповідачем гроші. Всі заощадження вони обмінювали на долари США та зберігали у житловому будинку, де спільно проживали. Всього було зібрано 4100 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16 жовтня 2017 року становить 109202 гривні 27 копійок. 05 вересня 2016 року, відповідач, покидаючи житловий будинок, демонстративно забрав усі заощадження в сумі 4100 доларів США. Крім того, перебуваючи у шлюбу, на підставі доручення, відповідач придбав у [PERSON] автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак [NUMBER]. По даний час вказаний автомобіль відповідач на себе не переоформив, проте заплатив за нього спільні сімейні кошти в сумі 96000 гривень і продовжує користуватися вказаним транспортним засобом по даний час. Вважає, що позивачці належить ? частина спільно нажитого майна, а саме половина грошових заощаджень та половина вартості автомобіля, що в сумі становить 102601 гривню. Сторони не можуть досягнути згоди про добровільний поділ спільного майна, тому позивачка змушена звертатися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Доказів про наявність у сторін заощаджень та про те, що їх забрав відповідач представити суду не може. Вважає, що доказом того, що автомобіль був придбаний за спільні сімейні кошти є той факт, що попереднім власником автомобіля було видано доручення на право розпорядження автомобілем, з правом його відчуження саме на обох сторін, що вини обоє користувалися зазначеним автомобілем. Крім того батько позивачки надав копії розписок, які давалися попереднім власником про те, що саме він платив гроші за спірний автомобіль. У судовому засіданні відповідач позову не визнав та пояснив, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. У вересні 2016 року, коли позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, він дійсно пішов з будинку, де вони спільно проживали, до своїх батьків. Все рухоме майно, яке було придбане ними за час перебування у шлюбі він залишив дружині і дітям, крім своїх особистих речей з дому нічого не брав. Вони дійсно заощаджували кошти на лікування дружини, скільки їх було точно не знає, тому що ними розпоряджалася дружина. Однак він жодних спільних коштів від неї не брав. Таким чином, все спільне майно, у тому числі і грошові кошти, він залишив їй. Також у період перебування у шлюбі він не купляв автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак [NUMBER], тому що не мав власних коштів. Вказаний позивачкою автомобіль належить його батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 08 вересня 2016 року. [PERSON] користувався цим автомобілем за згодою батька, який дав гроші на його придбання. Також він не має жодного відношення до розписок, написаних від [PERSON] [PERSON] щодо грошей, копії яких позивачка [PERSON] надала суду з матеріалами позовної заяви. Про ці розписки до цього часу йому нічого не було відомо. В одній із них зазначено прізвище [PERSON] і біля цього прізвища стоїть підпис його колишньої дружини. Вважає, що позивачкою [PERSON] позов подано безпідставно, її доводи є неправдивими, нею не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечив та пояснив, що спірний автомобіль належить йому на праві власності. [PERSON] придбав його за власні кошти, а син ним тільки користується. Йому нічого не відомо про розписки [PERSON] надані батьку позивачки [PERSON], копії яких позивачка додала до позовної заяви. Спірний транспортний засіб придбаний за його власні гроші. Спочатку автомобілем за дорученням користувалися син та невістка, а у вересні 2016 року він зареєстрував автомобіль на себе, зважаючи на характер взаємовідносин подружжя. Син з його дозволу, продовжує користуватися зазначеним автомобілем. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки автомобіль марки «LandWind X6», державний номерний знак [NUMBER] придбаний за його особисті кошти та належить йому. Свідок [PERSON] дав у судовому засіданні показання про те, що доводиться батьком позивачки. Спірний автомобіль марки «Ленд Вінд Х6», державний номерний знак [NUMBER] він придбав для своєї дочки [PERSON] та колишнього зятя [PERSON] у 2013 році, коли вони ще перебували у шлюбі. [PERSON] сплачував за автомобіль гроші частинами [PERSON], а той у свою чергу видав доручення на користування автомобілем на його дочку та колишнього зятя. У той час, коли відповідач покинув сім»ю, він перебував на роботі. Тільки через тиждень дочка зателефонувала і розповіла йому, що відповідач пішов з дому та забрав речі, а також гроші та інше майно. Чи дійсно відповідач брав гроші з дому особисто не бачив, це йому відомо із слів дочки, якій він вірить. Вислухавши учасників процесу та свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення з таких підстав. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 січня 2011 року по 28 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області про розірвання шлюбу (а. с. 13, 14). [PERSON] шлюбу позивачка та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 6, 7). Позивачка на даний час проживає у [ADDRESS] до складу її сім'ї, крім дочки [PERSON] та сина [PERSON], входять: батьки [PERSON] та [PERSON], а також брат [PERSON], що підтверджується довідкою № 7486/02-24 від 17 жовтня 2017 року, виданою Перегніською селищною радою (а.с. 15). 11 січня 2013 року за реєстровим номером 74 приватним нотаріусом Дорошенко О.В. посвідчено довіреність від імені [PERSON] щодо розпорядження транспортним засобом марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], якою [PERSON] та [PERSON] уповноважено розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом, що підтверджується довідкою № 62 від 12 березня 2018 року, виданою приватним нотаріусом Дорошенко О.В. (а. с. 48) та повним витягом Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію) № 36035647 від 12 березня 2018 року (а.с.49, 50). Відповідач [PERSON] був клієнтом Страхової компанії «Перша» з 2014 року, об'єктом страхування по укладених договорах є транспортний засіб 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], авто застраховано за договором АС/9151785, який діяв з 27 серпня 2014 року по 26 серпня 2015 року, що підтверджується довідкою № 123 від 12 березня 2018 року, виданою ПрАТ «Страхова компанія «Перша» (а. с. 47). Аналізуючи надані сторонами письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року по 28 вересня 2017 року та з 11 січня 2013 року на підставі договору доручення користувалися автомобілем марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України). Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля. Судом встановлено, що 11 січня 2013 року за реєстровим номером 74 приватним нотаріусом Дорошенко О.В. посвідчено довіреність від імені [PERSON] щодо розпорядження транспортним засобом марки «Landwind X6 Comforttable», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], якою [PERSON] та [PERSON] уповноважено розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що на підставі вказаного договору доручення вони з відповідачем фактично придбали спірний транспортний засіб у власність в період перебування у шлюбі. Однак судом встановлено, що ні позивачка, ні відповідач не укладали з іншими особами будь-яких письмових угод щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, ніхто з них не скористався повноваженнями, наданими довіреністю щодо зняття з реєстрації автомобіля та реєстрації його на себе. А тому посилання позивачки на те, що фактично відбувся договір купівлі-продажу не підтверджені належними доказами. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі - продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, то суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано. Крім того, суд не приймає до уваги як доказ придбання автомобіля відповідачем надані позивачкою копії розписок, наданих від імені [PERSON] [PERSON] (а.с.8-11) оскільки, зі змісту розписок вбачається, що ні позивачка ні відповідач не мають ніякого відношення до передачі коштів чи отримання автомобіля, про який йдеться у розписках. Крім того, як наслідок, не відбулося у встановленому порядку переоформлення прав власності на транспортний засіб на позивачку чи відповідача. Натомість [PERSON] видав доручення на керування спірним автомобілем, тобто автомобіль перейшов у користування, а не у власність. Отже позивачка не надала суду належних достатніх доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль перейшов у власність її чи відповідача за час їхнього перебування у шлюбі. Натомість з 08 вересня 2016 року власником зазначеного транспортного засобу є третя особа [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 39). Враховуючи, що інших законом передбачених доказів переходу права власності на автомобіль від попереднього власника до позивачки чи відповідача у період перебування у шлюбі не надано, а видана довіреність не є правочином, тобто договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на ? частку спірного автомобіля та відповідно стягнення на її користь з відповідача вартості зазначеної частки автомобіля, як компенсації. Доводи позивачки про те, що 05 вересня 2016 року відповідач, покидаючи її житловий будинок, забрав їхні спільні заощадження в сумі 4100 доларів США, також є не доведеними, вони не підтверджуються будь - якими належними та допустимими доказами. Пояснення представника позивачки з цього приводу категорично заперечені відповідачем. Допитаний судом, як свідок, батько позивачки [PERSON] особисто не бачив, чи забирав відповідач гроші чи ні. Це йому відомо із слів дочки. Отже показання свідка [PERSON] з достовірністю не підтверджують зазначену обставину. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову і у частині, що стосується повернення вказаних коштів також необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги є недоведеними належними і допустимими доказами, а отже безпідставними, тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed