Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним повноліття. Позовна заява мотивована тим, що відповідач є батьком дитини, однак неналежним чином виконує свої зобов`язання по її утриманню, хоча є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу своєму сину. Останній проживає разом з нею і вона сама піклується про нього і забезпечує. Ухвалою від 31.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , домовленості про утримання якого вони не досягли. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму (з 01.07.2021) для дітей віком від 6 до 18 років - 2 510 грн. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює її мати. У позовній заяві позивач зазначила, що фактично подружні стосунки з відповідачем припинені, він проживає окремо від неї та їх спільної дитини. Відповідач є здоровою, молодою особою 36 років ( [INFO] ); працездатний; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги сину, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього сина; враховуючи визначений законодавством мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей, розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за І квартал 2021 року становить 10 331 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку та зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя своєї дитини, - суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному у позовних вимогах: 1/4 частка від усіх видів його заробітку щомісячно. Такий розмір аліментів є реальним, не поставить відповідача у матеріальне становище значно гірше від положення дитини і позивачки, відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу тастану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідач не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку і матеріального становища. Також ним не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість самотужки забезпечити дитині молодшого віку належний життєвий рівень. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: approved