Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У січні 2016 року позивачка звернулася в суд із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 21.06.2016 року о 09 год. 45 хв. в м. Чернівці по вул. Гагаріна, 39, [PERSON], як водій, керуючи службовим авто «Тойота Пріус» д.н.з. [NUMBER], не врахувала безпечної дистанції та належної обстановки, здійснила зіткнення з автомобілем марки «Пежо Партнер» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить їй на праві власності. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.07.2016 року. Вказувала, що власником автомобіля «Тойота Пріус» д.н.з. [NUMBER] являється Управління патрульної поліції у м. Чернівці (правонаступник УДАІ УМВС України в Чернівецькій області), що входить до складу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Крім того зазначала, що з метою визначення розміру заподіяних збитків а також визначення вартості відновлювального ремонту належного їй автомобіля, нею було замовлено експертне автотоварознавче дослідження. Зокрема, згідно висновку №467 від 19.07.2016 року спеціаліста-автотоварознавця, що проведена СП «Західно-Україниським Експертно-Консультативним Центром», вартість матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу «Пежо Партнер» д.н.з. [NUMBER] в наслідок його пошкодження в результаті ДТП становить 23059,48 грн. Вартість послуг експерта становить 640,00 грн. Згідно акту виконаних робіт №ОУ-0000026 від 28.07.2016 року та квитанції прибуткового касового ордеру №421 від 28.07.2016 року за відновлюваний ремонт автомобіля було сплачено 33 280,00 грн. На підставі вищевикладеного, просила стягнути з відповідачів на її користь завдану в результаті ДТП майнову шкоду у розмірі 23059,48 грн., вартість проведеної експертизи у розмірі 640,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 551,21 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник поданий позов підтримали у повному обсязі, просили про його задоволення. Відповідачка [PERSON] та представник УПП в м. Чернівцях у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову виходячи з того, що на їх думку сума завданого збитку завищена. Суд, заслухавши думку учасників засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 21 червня 2016 року відбулася ДТП з участю автомобіля марки «Пежо Партнер» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON] та службового автомобіля марки «Тойота Пріус» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зокрема, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.07.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї відповідне адміністративне стягнення (а.с. 12). Згідно висновку №467 від 19.07.2016 року спеціаліста-автотоварознавця, що проведена СП «Західно-Україниським Експертно-Консультативним Центром», вартість матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу «Пежо Партнер» д.н.з. [NUMBER] в наслідок його пошкодження в результаті ДТП становить 23059,48 грн. Вартість послуг експерта становить 640,00 грн. (а.с. 14-31). Згідно акту виконаних робіт №ОУ-0000026 від 28.07.2016 року та квитанції прибуткового касового ордеру №421 від 28.07.2016 року позивачкою за відновлюваний ремонт автомобіля було сплачено 33 280,00 грн. (а.с. 35). Позивач вважає, що [PERSON], як особа, що визнана судом винною у вчиненні вказаного ДТП, а також УПП в м. Чернівці (що входить до складу юридичної особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України), як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець винної в ДТП особи, повинні відшкодувати їй усі витрати для відновлення транспортного засобу. Так, ст. 56 Конституції України, закріплено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Статтею 170 ЦК України встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Департамент патрульної поліції утворено як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України. В свою чергу ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади. Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень. При цьому, згідно п.п. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 Порядку Державною казначейською службою України. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, частина 1 ст. 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Частиною 1 ст. 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Позивач наполягав на розгляді справи в межах заявлених вимог. Аналізуючи вимоги ст. 33 ЦПК України вбачається, що суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. З огляду на положення ст. 33 ЦПК України суд позбавлений можливості без заяви позивача залучати до участі у справі належного відповідача. Таким чином, враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed