Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільне підприємство «Азовмашпром», де зазначив, що з 9.07.2013 р. він перебував у трудових відносинах з ТОВ БП «Азовмашпром». З вересня 2013 року відповідач не сплачував йому заробітну плату, у зв'язку з чим він була змушена звільнитися .У порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні йому не була виплачена нарахована заробітна плата, та відповідач у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України має сплатити йому середній заробіток під час затримки розрахунку при звільненні. У зв'язку із порушенням трудового законодавства і невиплатою заробітної плати він душевно страждав, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя через вимушені зміни у його житті після невиплати заробітку, а також необхідність вжиття зусиль для відновлення трудових прав. В зв'язку з викладеним просив стягнути на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 4437 грн. 89 коп., вихідну допомогу в розмірі 4148 грн. 25 коп., суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 17.12.2013 р. по день ухвалення рішення по справі . та моральну шкоду в сумі 500 грн.. В подальшому він уточнив позовні вимоги та просив його позов в частині стягнення вихідної допомоги у розмірі 4148 грн. 25 коп. залишити без розгляду, стягнути на його користь заборгованість у розмірі 4437 грн. 89 коп., середній заробіток за час затримки при звільненні у сумі 4608 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. (а.с.2-3, 19). Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі 4148 грн. 25 коп. залишено без розгляду. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надали заяву, за якою визнали за позивачем право на неотриману заробітну плату у розмірі 4437 грн. 89 коп., середній заробіток за час затримки при розрахунку у сумі 3771 грн., в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 500 грн. позов не визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. (а.с. 12-13). Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] з 9 липня 2013 року по 16 грудня 2013 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Багатопрофільне підприємство «Азовмашпром» (а.с.5). Відповідно до наказу № 213 від 16.12.2013 р. [PERSON] був звільнений з підприємства за ст. 38 КЗпП України.(а.с.18). На час звільнення [PERSON] йому була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 4437 грн. 89 коп., що не заперечується відповідачем та підтверджується письмовими доказами. (а.с.7, 16-17). Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 4437 грн. 89 коп. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 грудня 2013 року по 26 березня 2014 року (по день винесення рішення судом). Позивачем надано розрахунок розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку в період з 16.12.2013 року по 26.03.2014 року в розмірі 4608 грн. Суд перевірив вказаний розрахунок та погоджується з ним і приходить до висновку, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом встановлено,що графік роботи позивача складав доба через три. Таким чином за грудень 2013 року - робочі 4 доби, за січень 2014 року - 7 діб, за лютий 2014 року - 7 діб, за березень 2014 року - 7 діб, а всього 25 діб. Згідно довідки відповідача - середньогодинна заробітна плата позивача складала - 7 грн. 68 коп., тобто за добу : 7 грн. 68 коп. х 24 = 184 грн. 32 коп.. За 25 діб заробітна плата позивача складає: 184 грн. 32 коп. х 25 = 4608 грн. (а.с.20,21). Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду в грошовому еквіваленті в сумі 500 грн., відповідачем позов в цій частині не визнаний. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, і приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. ( по 243 грн. 60 коп. за позовами майнового та немайнового характеру).

Outcome: partial