overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склалися із-за несумісності характерів. Це стало причиною припинення шлюбних відносин 25 листопада 2013 року, вважає, що сімя їх розпалась, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, судові витрати покласти на нього. У судове засідання сторони не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110,ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя.Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2004 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], 08.06.2005р.н. Сімейне життя у сторін не склалось із-за несумісності характерів, різних поглядів на життя та побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги одне до одного, довіри. Ці обставини призвели до того, що сторони 25 листопада 2013 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільним побутом не пов»язані. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачеві слід залишити прізвище ГЛОБЕНКО. За згодою позивача судові витрати у справі слід покласти на нього. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати [PERSON], [PERSON] втратившими права користування жилим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі зареєстрований у даному приміщенні, однак його не утримує та не здійснює плату за комунальні послуги У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі чи його представники в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином; в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність (а. с. 21). Заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24 квітня 2002 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Разом з власниками у вищевказаній квартирі проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі [ADDRESS], проте тривалий час у ній без поважних причин не проживає більше шести місяців - терміну, що встановлений Законом, що підтверджується актами майстра технічної дільниці ЖЕД-2 від 14.01.2016 року. Свідки [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству з позивачем, у судовому засіданні зазначили, що відповідачі не поживають у кватирі більше шести місяців. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги у частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, що є підставою для задоволення позову. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору, який відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, просив розірвати укладений з відповідачем шлюб та залишити проживати з ним неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що сторони мають трьох дітей: [PERSON], 1994 р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та обов'язки. Спору про спільне сумісне майно в даний час не виникає. До відповідача він втратив почуття любові та поваги, тому просить шлюб розірвати. Позивач зазначив, що протягом двох років вони з відповідачем проживають окремо, відповідач має намір укласти новий шлюб, діти проживають з позивачем, відповідач рідко з ними спілкується. На обґрунтування необхідності залишенні на проживанні з ним неповнолітніх дітей послався на те, що діти проживають з ним, він займається їх утриманням та вихованням. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили, просили визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю. Представник органу опіки та піклування Червоноградської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 22.10.2015 року № 193, п. 18, підтримує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.10.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 09.10.1993 року Відділом ЗАГС Червоноградського міськвиконкому Львівської області. Сторони мають трьох дітей: [PERSON], 1994 р.н., [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Син [PERSON] є повнолітнім, сину [PERSON] виповнилося 16 років, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно з витягом з Рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 193 від 22.10.2015 року за наслідками розгляду висновків комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення, що проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] є доцільним. Сімейне життя в сторін не склалося, що визначне обома сторонами, позивач наполягає на розірванні шлюбу, на даний час сторони разом не проживають. Отже, суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послався на те, що 16.05.1981 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], який помер [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, протягом останніх трьох років проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 16.05.1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від подружнього життя у сторін є повнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх трьох років проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2800,00 грн. строком до березень 2015 року. Станом на 27.08.2015 року відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором щодо сплати коштів, в результаті чого за нею рахується заборгованість на загальну суму 6815,46 грн., яка складається: 600,00 грн. штраф, 3201,97 грн. комісія/пеня, 213,49 грн. проценти, 2800,00 грн. - кредит. Оскільки боржником умови договору не виконані, тому позивач просить суд стягнути з неї заборгованість в розмірі 6815,46 грн. та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. За письмовою згодою представника позивача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Судом вставлено, що 24.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № ІФ01-00028, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2800,00 грн. строком до березень 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 8 % річних від залишкової суми кредиту та комісії в розмірі 10 % від залишкової суми кредиту. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором щодо сплати коштів за нею рахується заборгованість станом на 27.08.2015 року на загальну суму 6815,46 грн., яка складається: 600,00 грн. штраф, 3201,97 грн. комісія/пеня, 213,49 грн. проценти, 2800,00 грн. - кредит. Таким чином, оскільки відповідачем не виконано грошових зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6815,46 грн. заборгованості за кредитним договором. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в будинку № 4 по провул. Комунальному в м. Житомирі проживає відповідач [PERSON] Внаслідок несплати ним коштів за надані послуги станом на 01.08.2015 року за ним рахується заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 5588,76 грн. Тому просить стягнути з нього заборгованість в розмірі 5588,76 грн. та судові витрати.\~\~\~ Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів на згідно статей 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Судом встановлено, що відповідач є споживачем електричної енергії за адресою: м. Житомир, провул. Комунальний, 4, що підтверджується договором про користування електричною енергією № 1-19/38 від 24.09.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, та внаслідок несплати ним коштів за надані послуги станом на 01.08.2015 року за ним рахується заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 5588,76 грн. згідно довідки про стан розрахунків побутового споживача. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов'язань не сплачував своєчасно та у повному обсязі кошти за спожиту електричну енергію, у звязку з чим були порушені права позивача, тому суд вважає його вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах закону. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви. На підставі викладеного, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 01.03.2011 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні обовязки шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог та просить залишити неповнолітню дочку на подальше проживання з матірю, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до 4 ст. 174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 01.03.2011 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 258, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. За подання позову позивачем сплачено 243,60 грн., що підтверджено документально, тому зважаючи на задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 04.09.2012 року, від якого дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними припинені. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач та відповідач до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 04.09.2012 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб за актовим записом № 1297, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сім'ю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене та

Outcome: approved