Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У своєму позові, неодноразово уточненому, позивач просить визнати недійсним укладений 16 жовтня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір дарування 1/2 частки квартири №72, яка розташована в будинку №58 на м-р Сонячному в м. Кривому Розі та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у вигляді цієї 1/2 частки квартири, визнати недійсним укладений 07 липня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір дарування цієї 1/2 частки квартири та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у вигляді цієї ж 1/2 частки квартири, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по оплаті за комунальні послуги в сумі 12175 грн. 58 коп., усунути їй перешкоди у доступі до зазначеної квартири шляхом зобовязання відповідача [PERSON] передати їй один комплект ключів від квартири та не чинити перешкоди у володінні та користуванні квартирою, а також стягнути солідарно з усіх відповідачів, окрім відповідача [PERSON], який є її батьком, 408475 грн. 50 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що 13 листопада 2013 року за договором купівлі-продажу квартири позивач та її батько відповідач [PERSON], стали власниками спірної квартири, і кожному з них належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частки квартири. Однак у 2015 році її батько за договором дарування подарував належну йому 1/2 частку квартири без визначенні її в натурі та без її виділення, а також без відповідного на те дозволу органу опіки та піклування, відповідачу [PERSON], який незаконно засвідчила відповідач нотаріус [PERSON], а 16 жовтня 2015 року [PERSON], в свою чергу, подарувала цю 1/2 частку квартири відповідачу [PERSON] А надалі, 22 грудня 2015 року, відповідач [PERSON] разом з невідомими особами вдерлись до квартири та вигнали їх з батьком на вулицю, пояснивши це тим, що квартира належить його жінці відповідачу [PERSON] Отже, такими своїми діями зазначені відповідачі порушили її законні права та інтереси щодо володіння та користування квартирою, чим порушили вимоги ч. 1 ст. 215, ч. 6 ст. 203 ЦК України. Більш того, нові власники спірної квартири змінили замки на її вхідних дверях без її згоди та перешкоджають їй до доступу у квартиру. Разом з тим, відповідач [PERSON], незаконно займаючи квартиру, не сплачує за нараховані комунальні послуги, а відтак станом на 01.04.2017 року виникла заборгованість у вказаній вище сумі. [PERSON], визначений судом у якості законного представник позивача, підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], визнав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, одночасно підтримавши їх. Представник органу опіки та піклування вважала, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Решта відповідачів та представників третіх осіб, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявились. Відповідач [PERSON], яка є нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори, надіслала до суду свої письмові заперечення, згідно яких при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири вона діяла у спосіб, передбачений діючим законодавством, а відтак проти задоволення вимог заперечує. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, за договором купівлі-продажу від 13.11.2013 року, позивачу неповнолітній [PERSON] та її батькові відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири №72, яка розташована в будинку №58 на м-р Сонячному в м. Кривому Розі (далі Спірна квартира) (т.1, а.с.7, 8, 11-14). За договором дарування від 07.07.2015 року відповідач [PERSON] подарував, а відповідач [PERSON] прийняла в дар належну йому 1/2 частку Спірної квартиру, яку 16 жовтня 2015 року подарувала відповідачу [PERSON] (т.1, а.с.9, 10, т.2, а.с.91). Отже, розглядаючи вимоги про визнання договору дарування, укладеного 07 липня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], недійсним, суд зазначає наступне. У їх обґрунтування позивач посилається на обставини відчуження її батьком відповідачем [PERSON] належної йому 1/2 частки Спірної квартири без відповідної на те згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у\~праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» в редакції, чинній на момент вчинення 07 липня 2015 року правочину, батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Відповідно до ст. 67 Постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 в редакції, чинній на момент вчинення 07 липня 2015 року правочину, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина\~надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Тотожні правила містяться в п. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей та безпритульних осіб». Як убачається з матеріалів справи, на момент відчуження 07 липня 2015 року Спірної квартири неповнолітня [PERSON] зареєстрованою в квартирі не була (т.1, а.с.27, 42). Окрім того, відповідач [PERSON] при укладенні 07 липня 2015 року вищевказаного договору дарування, не вчиняв правочину як від імені неповнолітньої [PERSON], так і щодо її майна, а розпорядився лише своєю 1/2 часткою Спірної квартири. Разом з тим, [PERSON] і на цей час залишається власником своєї 1/2 частки Спірної квартири. Отже, у звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що при відчуженні 07 липня 2015 року відповідачем [PERSON] своєї 1/2 частки Спірної квартири відповідачу [PERSON], вимог вищезазначених правових норм, а, отже, й майнових прав неповнолітньої [PERSON], порушено не було. Відтак, цю частину уточнених позовних вимог суд уважає необґрунтованою, а відтак такою, що задоволенню не підлягає. Щодо вимог про усунення перешкод в користуванні Спірною квартирою, то на їх підтвердження з боку позивача або її законного представника не було надано жодних належних доказів відповідних документів або показань свідків, що могли б підтвердити факт існування таких перешкод, а наданий висновок від 22.01.2016 року суд не може вважати доказом (т.2, а.с.108, 109), який підтверджує такий факт, а відтак ці вимоги суд також уважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позаяк решта позовних вимог є похідною від вимог про визнання недійсним договору дарування, укладеного 07 липня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], то суд також відмовляє в задоволенні і цих вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що за підстав, визначених позивачем у своєму позові, такий задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed