Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісяця, починаючи утримання з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що між нею та відповідачем 30.07.2005 року було укладено шлюб. Даний шлюб було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 17.09.2010 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка - [PERSON]. Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Окрім задоволення елементарних побутових потреб дитини, вона постійно несе витрати на оздоровлення дочки, її навчання, додаткову літературу. Дитина відвідує заняття з англійської мови, спортивні секції, вартість яких також сплачує особисто. Крім того, дочка потребує лікування, а саме постійної корекції зору, вартість якої становить 9880 грн. на рік. Відповідач працює моряком на закордонних суднах, має постійний дохід, інших утриманців не має, є фізично здоровим, тобто має можливість надавати допомогу дочці, проте в добровільному порядку це не робить. Вказані обставини є підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Вході судового розгляду справи представник позивача, яка має відповідні повноваження, надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини не з моменту звернення до суду із вказаним позовом, а з 18.11.2018 року, оскільки до вказаної дати відповідач добровільно сплатив аліменти на утримання дочки. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх присутності. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 08.04.2019 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.09.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. На теперішній день дитина - [PERSON], проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та їх розмір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначена правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 25.04.2018 року (по справі № 640/16750/16-ц). З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] мав посвідчення особи моряка серії [NUMBER], видане 06.02.2007 року та дія якого була продовжена до 07.09.2016 року, а також зараз має посвідчення особи моряка [NUMBER], видане 10.06.2016 року строк дії якого до 10.06.2021 року. Зазначене підтверджено копіями відповідних посвідчень моряка, листом ДП «Адміністрація морських портів України, листом інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, копією послужних книжок, виданих на ім'я відповідача. В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], виданого 18.05.2000 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, в якому є відмітки про видачу посвідчення особи моряка [NUMBER] від 18.06.2001 року, [NUMBER] від 06.02.2007 року та №581768 від 10.06.2016 року. Вказана копія, завірена належним чином, була надана інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України на запит суду. З листа Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України № 1/4-213/02-31пп/19 від 11.03.2019 року вбачається, що [PERSON] звертався останнього разу до Маріупольської регіональної філії Інспекції 01.08.2016 року з метою підтвердження кваліфікації у Державній кваліфікаційній комісії з нагоди присвоєння звання Механік другого розряду. З копії послужної книжки моряка №01271/2011/23, вбачається, що відповідач в період з 2012 року по 2016 рік дійсно працював моряком. З витягу щодо перетинання державного кордону України з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» вбачається, що [PERSON] у період з 27.12.2013 року по 27.12.2018 року неодноразово перетинав державний кордон України в різних напрямках, зокрема Дубай, Франкфурт, Брюсель, Пекін, Стамбул, Рига та ін. Листом вих. №КНО-07.8.3/783 від 04.03.2019 року Акціонерне товариство «Перший українській міжнародний банк» повідомив суд, що на ім'я [PERSON] було відкрито наступні рахунки: - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - UAH, який закрито станом на 27.11.2018 року; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - USD, який закрито станом на 27.11.2018 року; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - USD, який закрито станом на 27.11.2018 року; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - USD, залишок на якому станом на 27.11.2018 року становить 1,79; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - UAH, який закрито станом на 27.11.2018 року; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - UAH, який закрито станом на 27.11.2018 року; - поточний рахунок [NUMBER] у валюті - UAH, залишок на якому станом на 27.11.2018 року становить 0,00. З виписки по особовим рахункам за період з 01.01.2013 року по 11.11.2018 року вбачається, що на вказані рахунки здійснювався перерахунок коштів з призначенням платежу - виплата заробітної плати. Так, заробітна плата перераховувалась у період з 06.01.2016 року по 08.04.2016 року (заробітна плата нарахована за період з грудня 2015 року по березень 2016 року), у період з 04.02.2017 року по 03.03.2017 року (заробітна плата нарахована за період з січня 2017 року по лютий 2017 року), у період з 18.09.2017 року по 15.12.2017 року (заробітна плата нарахована за період з серпня 2017 року по листопад 2017 року), у період з 23.04.2018 року по 07.06.2018 року (заробітна плата нарахована за період з березня 2018 року по травень 2018 року), у період з 10.08.2018 року по 13.09.2018 року (заробітна плата нарахована за період з липня 2018 року по серпень 2018 року). Отже, з урахування викладеного, суд вбачає, що відповідач [PERSON] дійсно є моряком та отримує відповідну заробітну плату за цим фахом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з вищевикладеного вбачається, що відповідач у період з 2013 року регулярно отримував заробітну плату як моряк на рахунок, відкритий на його ім'я в АТ «ПУМБ». Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням всіх наявних доказів, суд вбачає, що [PERSON] дійсно працює моряком та отримує достатній заробіток, щоб забезпечити дитині гідний рівень життя, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає за можливе їх задовольнити. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не спроможний сплачувати розмір аліментів, заявлений позивачкою, суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved