Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У серпні 2015 року ПП «Житлосервіс» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста, перебуває на балансі Першотравневої районної ради. Даний будинок та прибудинкова територія передані для утримання і технічного обслуговування з 30.06.2005 року ПП «Житлосервіс» згідно договору між Чернівецькою міською радою і ПП «Житлосервіс» від 30.06.2005 року та рішення виконкому міської ради від 05.03.2005 року №158/4. Зазначав, що у квартирі №70 вищевказаного будинку проживають 4 особи. Житлове приміщення належить місцевим радам (не приватизоване), знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, обладнаного ліфтами, складається з 2-х кімнат, загальною площею 49,90 кв.м. Боржники постійно проживають в цьому житловому приміщенні та безперервно ним користуються. Разом з тим вказував, що боржники неналежним чином сплачують витрати, понесені підприємством за обслуговування і ремонт будинку та прибудинкової території, у зв'язку із чим за період з 01.10.2010 року по 01.08.2015 року утворилась заборгованість перед ПП «Житлосервіс» у розмірі 5620,57 грн. Також вказував, що боржників було попереджено про наявність заборгованості, однак наявна заборгованість погашена не була. Крім того зазначав, що у травні 2015 року підприємством було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з боржників заборгованості, однак ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.05.2015 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу та роз'яснено право на звернення до суду у позовному порядку. Посилаючись на вказане, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за надані послуги по витратам на утримання будинків і споруд та прибудинкових території в сумі 5620 грн. 57 коп., а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також вказав про те, що поданий позов підтримує в повному обсязі та у разі повторної неявки відповідачів у судове засідання не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання, а також за зареєстрованим місцем проживання, підтвердженим відомостями адресно-довідкового бюро. При цьому, причину своєї неявки суду не повідомили. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста, перебуває на балансі Першотравневої районної ради. Даний будинок та прибудинкова територія передані для утримання і технічного обслуговування з 30.06.2005 року ПП «Житлосервіс» згідно договору між Чернівецькою міською радою і ПП «Житлосервіс» від 30.06.2005 року та рішення виконкому міської ради від 05.03.2005 року №158/4 (а.с. 7). Як вбачається з довідки ПП «Житлосервіс» від 18.08.2015 року у квартирі №70 вищевказаного будинку проживають 4 особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до вищевказаної довідки ПП «Житлосервіс», квартира [ADDRESS], складається з 2-х кімнат, житловою площею 27,80 кв.м., загальною площею 49,90 кв.м., належить місцевим радам (не приватизоване), знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживачем житлово-комунальних послуг визначено фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Стаття 4 даного Закону передбачає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Частиною ч.1 ст.19 Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір на надання таких послуг (п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону). Згідно ч. 2 ст. 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 21 Закону визначено, що виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Зокрема, зміст типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 20 травня 2009 року N 529 (із змінами та доповненнями). Як встановлено судом, між ПП «Житлосервіс» та відповідачами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг щодо утримання квартири [ADDRESS], в якій проживають відповідачі, який мав би включати в себе весь спектр комунальних послуг (або тих які визначені відповідним договором), що надаються комунальними підприємствами, і які повинні здійснюватись. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених чи приватизованих квартир. При цьому, виходячи з положень ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, так як послуги, а відповідачі ними користуються, а тому повинні оплачувати їх. До того ж, надання позивачем послуг та їх споживання відповідачем є діями осіб, з якими закон, зокрема ст.11 ЦК України, пов'язує підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст. 24 ЖК України експлуатацію та утримання державного житлового фонду здійснюють спеціально створені житлово-експлуатаційні організації. Як вже було встановлено судом, будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста, перебуває на балансі Першотравневої районної ради. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачем фактично надаються послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, за адресою [ADDRESS] відповідно відповідачами в розумінні положень ст. ст. 10,60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування вказаного не надано, а також не спростовано факту надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Разом з тим, як встановлено судом, відповідачі, проживаючи в [ADDRESS], не виконують належним чином свої зобов'язання щодо здійснення оплати за надані послуги, внаслідок чого за період з 01.10.2010 року по 01.08.2015 року виникла заборгованість по оплаті таких послуг в розмірі 5620 грн. 57 коп., на підтвердження якої позивачем надано відповідний розрахунок. Дана заборгованість відповідачами добровільно не сплачена ( а.с. 5). При цьому, сплативши у листопаді 2014 року на погашення заборгованості 3 500 грн. відповідачі фактично визнали існування факту надання послух та свій обов'язок щодо їх оплати. Крім того, факт здійснення оплати відповідачами послуг перериває визначені законом строки позовної давності за вимогою позивача. Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також норми закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За таких обставин, суд враховуючи зазначені вище вимоги закону, приходить до висновку, що позов ПП «Житлосервіс» про стягнення з відповідача суми боргу по витратам на утримання будинку та прибудинкової території підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved