Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 02.08.2008 року зареєструвала шлюб із відповідачем, від якого [INFO] народилась донька [PERSON]. 30.09.2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Данька залишилась проживати з позивачкою, перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не дбає про її розвиток і не турбується про її здоров'є. На період літніх канікул позивачка із донькою збирається до своїх батьків, які проживають в Росії в [ADDRESS]. Мета поїздки провідати батьків та оздоровити дитину, оскільки м. Приозерск розташовано у хвойних лісах та на берегу Ладожського озера. Однак вона не має можливості виїхати, оскільки відповідач не дає нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон. Позивачка неодноразово зверталась до [PERSON] із вказаним проханням на що отримувала відмову, яку він нічим не мотивував. Таким чином, [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. У зв'язку із цим [PERSON] вимушена звернутися до суду та просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримає у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи - Органа опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 02.08.2008 року [PERSON], [INFO] зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO] у Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 219 (а.с. 6). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30.09.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). 25.08.2012 року [PERSON], [INFO] зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с. 7). Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]. У відповідності до довідки про місце проживання та склад сім'ї, виданої 01.02.2017 року директором ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя, [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], склад сім`ї: донька [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно із ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності з п.п.2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що отримати у добровільному порядку від батька дітей дозволу на виїзд доньки за межі України не виявляється можливим. Дії кожного із батьків не повинні обмежувати права один одного та їх спільної неповнолітньої дитини щодо можливості сумісного тимчасового виїзду за межі України для організації оздоровлення дитини та відпочинку. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дітей за кордон, а саме до Російської Федерації, для відпочинку, узгоджується з його правами та обов'язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дітей сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини сторін судом не встановлено.

Outcome: approved