Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем та із вимогою про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 4000 грн. на утримання їх спільної дитини. Зазначала, що сімейне життя з відповідачем не склалось, фактичне сімейне життя припинилось, з відношень зникла довіра та взаєморозуміння, з'явилось відчуження, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та родину. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 4000 грн., при цьому вказувала, що їй відомо, що відповідач працює пілотом МІ-8 в АТ «Авіакомпанія «Бурундайавиа» на підставі контракту та отримує велику заробітну плату. При цьому, зазначала, що з лютого 2013 року їх спільна із відповідачем дитина знаходиться на обліку у ніфрологічному відділенні дитячої лікарні №16 м. Харкова із діагнозом гострий пієлоніфріт, а тому потребує систематичного обстеження та лікування. В судовому засідання позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв до суду не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та Шостак (після шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO], 17 травня 2012 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №167 (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час, який подружжя разом не мешкає, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою і має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Проте, визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, виходячи із матеріалів справи та пояснень позивача, судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст.184 СК України та приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за розгляд судом позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: partial