Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У січні 2014 року позивач ПАТ «Київський страховий дім» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд визнати недійсним поліс № АС/4251774 обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 01.07.2013 року між ПАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] щодо автомобіля марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], недійсним та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Київський страховий дім» судовий збір в розмірі 229, 40 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, 01 липня 2013 року між ПАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] укладено договір страхування - поліс № АС/42511774 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], строком дії з 00 год. 00 хв. 01.07.2013 року до 30.06.2014 року. 11 липня 2013 року за участю автотранспортного автомобіля марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП факт сплати страхового платежу за вказаним вище полісом був відсутній, що в силу положень ст. 18 Закону України «Про страхування» та положень ст. 983 Цивільного кодексу України свідчить, що договір страхування поліс № АС/4251774 не набрав чинності. Так, поліс № АС/4251774, був виписаний 01 липня 2013 року ПАТ «Страхова компанія «Аврора», яке діяло на підставі Договору-доручення № Пр-050/31 від 04.0.22013 року. При цьому докази оплати страхового платежу передбаченого оскаржуваним полісом № АС/4251774 в розмірі 1 415, 23 гривень на дату ДТП 11.07.2013 року відсутні. Відповідно до даних протоколу огляду технічного стану автотранспорту від 11.07.2013 року, вбачається, що на момент ДТП поліс № АС/4251774 обов'язкового страхування відсутній. Натомість згідно довідки № 9228981 про дорожньо-транспортну пригоду від 18.09.2013 року № 487, вбачається, що відповідальність власника автомобіля [PERSON], була застрахована відповідно до полісу АВ/4897646 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії до 18 серпня 2013 року, який виданий СТзДВ «Гарантія». З урахуванням того, що станом на 11.07.2013 року, тобто на дату ДТП, полісу № АС/4251774 у відповідача був відсутній, оплати страхового платежу не надходило, та оскаржуваний поліс підписаний після настання страхової події, позивач просить суд в порядку ч. 3 ст. 215 ЦК України визнати поліс недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Аврора» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 11 цього Кодексу також визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено, 01 липня 2013 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] укладено договір страхування - поліс № АС/4251774 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], строком дії з 00 год.00 хв. 01 липня 2013 року до 30 червня 2014 року, що передбачено п. 3 полісу (а.с. 7). Відповідно до п. 10 полісу, страховий платіж у розмірі 1 415 гривень 23 копійки сплачено 01 липня 2013 року. Даний поліс був виписаний 01 липня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія Аврора», яке діяло на підставі договору - доручення № Пр-050/31 від 04.02.2013 року, укладеного між ПрАТ «Київський страховий дім» та ПрАТ «Страхова компанія «Аврора» (а.с. 8). Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що сума страхового платежу не надійшла до страховика, оскільки відповідно до п.п. 1.3.4 п. 1.3 договору доручення від 04 лютого 2013 року, ПрАТ «Київський страховий дім» уповноважив ПрАТ «Страхова компанія «Аврора» на отримання страхових платежів від страхувальників та внесення/перерахування отриманих грошових коштів на рахунок ПрАТ «Київський страховий дім». Відповідно до інформаційної довідки, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України 16 травня 2014 року на запит суду, бланк полісу АС № 4251774, страховик - ПрАТ «Київський страховий дім», страхувальник - [PERSON], щодо страхування автомобіля марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], заявлено як використаний. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими Законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, (оспорюваний правочин). Згідно ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним, у випадках, встановлених нормами Цивільного кодексу України. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. Відповідно до ст.29 Закону України «Про страхування» договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. Згідно з положеннями ст.18 Закону України «Про страхування» факт укладення Договору страхування може посвідчуватися страховим Свідоцтвом (Полісом, Сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено Договором страхування. Договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 01.07.2013 року між ПАТ «Київський страховий дім» та [PERSON], а саме - п. 3 - визначено, що останній розпочинає свою дію з 00 год.00 хв. 01 липня 2013 року до 30 червня 2014 року. 11 липня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автотранспортного засобу марки «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки « TOYOTA», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 32). Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачен6ого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 36). 15 липня 2013 року [PERSON] звернулася із заявою про повідомлення про подію до ПАТ «Київський страховий дім». Відповідно до п. 1.8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 1 липня 2004 року (із змінами та доповненнями), страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення. Статтею 11 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 1 липня 2004 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 4 та 5 ст. 203 ЦПК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається зі змісту ч. 1, 3 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування позовних вимог позивач як на підставу для визнання полісу недійсним позивач посилається на його відсутність у водія на момент дорожньо-транспортної пригоди, а також на те, що поліс було укладено після настання страхового випадку. В обґрунтування вказаних доводів зазначає про те, що вказані обставини встановлені інспектором ДПС групи ДПС ДАІ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області Лисака Д.М., про що ним власноруч написано та подано до суду пояснення, а також тим, що у протоколі огляду технічного стану автотранспортного засобу «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER] від 11 липня 2013 року (а.с. 30) взагалі відсутні відомості про наявність будь-якого полісу страхування. Разом з тим, суд не бере до уваги письмові пояснення інспектора ДПС групи ДПС ДАІ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області Лисака Д.М. (а.с. 92, 146), оскільки не вважає їх допустимими доказами в розумінні ст. 59 ЦПК України. Крім того, як встанволеноу судовому засіданні та підтверджується представником позивача, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП інспектором ДПС відносно водія [PERSON] не складався. Крім того, суд зазначає про те, що не зазначення інспектором ДПС даних у протоколі огляду технічного стану автотранспортного засобу «Land Rover», державний номерний знак [NUMBER] від 11 липня 2013 року щодо полісу страхування, не є доказом того, що на момент складення вказаного протоколу, поліс страхування взагалі був відсутній. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем під час розгляду справи не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, а також не надано належних та допустимих доказів, на які останній посилається в обґрунтування заявлених у позові підстав, у зв'язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed