Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, який уточнив у ході судового розгляду справи, і просив суд визнати укладеною додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між фізичною особою [PERSON] та Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області 15.05.2009 року щодо оренди земельної ділянки загальною площею 8,2493 га, у тому числі рілля 8,2493 га (державна реєстрація від 23.12.2009 року за номером №040962901184) та визнати укладеною додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між фізичною особою [PERSON] та Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області 15.05.2009 року щодо оренди земельної ділянки загальною площею 12,2072 га, у тому числі рілля 12,2072 га (державна реєстрація від 23.12.2009 року за номером №040962901185). Вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2009 року між позивачем як фізичною особою та Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області було укладено договори оренди землі, згідно з якими йому передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 8,2493 га., у тому числі рілля - 8,2493 га., кадастровий номер 5922382900:05:006:0101, та земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 12,2072 га., у тому числі рілля - 12,2072 га., кадастровий номер 5922382900:05:002:0411, які розташовані на території Мезенівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, терміном на 7 років з 01.01.2010 року по 01.01.2017 року. Відповідно до п. 8 кожного з договорів по закінченні строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 29.09.2016 року, тобто за 90 днів до закінчення терміну їх дії, він звернувся з письмовим повідомленням до відповідача по справі, як органу, уповноваженого діючим на даний момент законодавством вирішувати питання щодо передачі в оренду земель запасу і резервного фонду, в якому зазначив про свій намір продовжити термін дії договорів оренди, укладених 15.05.2009 року, ще на сім років. На вказану заяву 14.11.2016 року отримав від відповідача листа, датованого 02.11.2016 року (складеного з пропуском місячного строку), яким повідомлялося, що необхідно подати клопотання на кожну земельну ділянку окремо, і подав дві окремі заяви щодо поновлення договорів оренди. Однак 13.12.2016 року отримав від відповідача два листа-повідомлення про відмову в поновленні договорів оренди землі з причини пропуску строків звернення з цього питання. На думку позивача, його права порушені і підлягають судовому захисту, так як в позасудовому порядку вирішити питання неможливо. Викладені обставини вважає підставними для задоволення заявлених позовних вимог. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. На відшкодуванні судових витрат не наполягали. Відповідач у ході судового розгляду справи не заперечував проти задоволення уточненого позову. Суду пояснив, що дійсно 29.09.2016 позивач звертався з заявою про продовження терміну договорів оренди земельних ділянок, однак у звязку з тим, що формування і реєстрація наказів та додаткових угод до договорів оренди землі проходить у системі «ДОК [PERSON] 2.0» з обовязковим нанесенням штрих-коду, реєстраційного індексу і дати документа, то у разі оформлення кількох ділянок одразу клопотання необхідно подавати на кожну ділянку окремо. Про це позивачу було повідомлено дійсно з пропуском встановленого законом місячного строку, після чого останній звернувся з окремими заявами на кожну ділянку. Проте так як при цьому не було додержано терміну 90 днів до закінчення договорів, у поновленні договорів оренди було відмовлено. Суд, заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 15.05.2009 між позивачем як фізичною особою та Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області було укладено договір оренди землі, згідно з яким позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 8,2493 га., у тому числі рілля - 8,2493 га., кадастровий номер 5922382900:05:006:0101, яка розташована на території Мезенівської сільської ради Краснопільського району Сумської області /копії ас.8-10/. Згідно пункту 8 вказаного вище договору оренди землі договір укладено терміном на 7 років з 01.01.2010 по 01.01.2017. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У відповідністю з п. 9 договору оренди землі орендна плата встановлена у розмірі 3,35 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3637 грн. 85 коп. Крім цього, 15.05.2009 між позивачем як фізичною особою та Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області було укладено договір оренди землі, згідно з яким позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 12,2072 га., у тому числі рілля - 12,2072 га., кадастровий номер 5922382900:05:002:0411, яка розташована на території Мезенівської сільської ради Краснопільського району Сумської області /копії ас.5-7/. Згідно пункту 8 вказаного вище договору оренди землі договір укладено терміном на 7 років з 01.01.2010 по 01.01.2017. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У відповідністю з п. 9 договору оренди землі орендна плата встановлена у розмірі 3,35 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5383 грн. 13 коп. 29.09.2016 позивач звернувся до відповідача по справі як органу, уповноваженого діючим на даний момент законодавством вирішувати питання щодо передачі в оренду земель запасу і резервного фонду, з письмовим повідомленням про намір продовжити термін дії вказаних вище договорів оренди ще на сім років /копія ас.50/. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №Г-10501-5880/6-16 від 02.11.2016, заява позивача про продовження терміну двох договорів оренди (державна реєстрація №040962901184 від 23.12.2009 року та №040962901185 від 23.12.2009 року) підлягала реєстрації у системі «ДОК [PERSON] 2.0», однак оскільки будь-які накази та додаткові угоди у вказаній системі формуються відповідно до звернень фізичних чи юридичних осіб по кожній ділянці окремо, було неможливо сформувати накази та додаткові угоди за вказаними договорами оренди /копія ас.13/. 14.11.2016 позивач звернувся до відповідача по справі з двома заявами, по кожному договору окремо, як цього вимагалося у листі від 02.11.2016 року, однак листами-повідомленнями від 13.12.2016 року за номерами №Г12433-6476/6-16 та № Г12433-6477/6-16 йому було відмовлено з безпідставним та необгрунтованим посиланням на нібито пропуск позивачем встановленого строку у 90 днів до закінчення строку дії договору /копії ас. 10-11, 14-15/. При цьому відповідач не прийняв до уваги, що позивач письмово звернувся з повідомленням про намір продовжити термін договорів оренди ще 29.09.2016 року, тобто в межах визначеного законом строку, а заяви, подані ним 14.11.2016 року, призначалися для забезпечення зручної реєстрації у спеціалізованій компютерній системі на виконання листа відповідача. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із земельними правовідносинами. Закон України «Про оренду землі» є спеціальним Законом, який застосовується до правовідносин оренди землі. Відповідно до статті 2 згаданого Закону, відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них а також договором оренди землі. Частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України встановлене переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Крім того, статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Законом України «Про оренду землі» у редакції Закону України від 17.02.2011 року № 3038-IV встановлено, що: відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина перша статті 2 Закон України «Про оренду землі»); по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша статті 33 цього ж Закону); орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33); до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33); при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33); орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина пята стаття 33); у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (частина шоста статті 33); додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку (частина восьма статті 33); спори, повязані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку (статті 35). Приписи статті 13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.. Згідно з частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164, затверджено Положення про Головне управління Держземагентства в області, яке є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Наказом\~\~Міністерства\~\~аграрної\~\~політики\~\~та\~\~продовольства\~\~України\~\~від 25.01.2013 року № 40 доповнено пункт 4 Положення новим підпунктом 4.32, згідно з яким Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. Відповідно до наказу\~\~Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру № 6 від 03.03.2015 року «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру у Сумській області» повноваження Головного управління Держземагенства покладено на Головне управління Держгеокадастру у Сумській області в тому числі з питань розпорядження земельними ділянками державної форми власності. В порушення\~\~вимог зазначеного Закону України «Про оренду землі» орендодавець відповідач, отримавши клопотання (лист-повідомлення) про поновлення дії договору оренди земельної ділянки, з яким позивач своєчасно звернувся до відповідача, фактично не узгоджував та не мав наміру узгоджувати істотні умови договору оренди, при цьому безпідставно відмовив в поновленні договору оренди, посилаючись на\~\~начебто пропущення орендарем строку звернення з відповідною пропозицією, хоча останній звернувся своєчасно відповідно до\~\~вимог договору оренди землі. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-219цс14, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки\~\~за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. З викладеного вище вбачається, що позивачем вимоги зазначеної норми були дотримані. Законодавчих підстав для відмови в його переважному праві у відповідача не було,\~\~оскільки, як свідчать матеріали справи, він звернувся\~\~ до відповідача з листом про\~\~намір продовжити дію договору ще 29.09.2016, в той час як\~договори дійсні до 01.01.2017, тобто більш ніж за 90 днів до закінчення строку дії договорів. Законодавством не встановлюється обовязкової вимоги звертатися з окремим клопотанням щодо кожної земельної ділянки, тому заява позивача від 29.09.2016 відповідає вимогам законодавства і слугувала правомірним способом повідомити про намір продовжити термін договорів оренди. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства» вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003р. відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобовязання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат. Пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02) ЕСПЛ зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення «Айдин (Aydin) проти Туреччини» від 22 вересня 1997 року, Звіти 1997-VI, сс. 1895-96, параграф 103 та «Кайя (Kaya) проти Туреччини» від 19 лютого 1998 року, звіти 1998-1, сс. 329-30, параграф 106). В силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі «Щокін проти України» та від 07.10.2011 року у справі «Серков проти України» в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення, тлумачення здійснюється у найсприятливіший для заявника спосіб. У даному випадку орендар (позивач) продовжує користування виділеною та переданою йому орендодавцем земельною ділянкою і належно виконує свої обовязки за договором оренди землі, зокрема, сплачує орендну плату, що не заперечується відповідачем. Згідно частини восьмої статті 33 Закону України «Про оренду землі», додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відповідно до частини девятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин щодо поновлення договору) відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Матеріали та обставини справи свідчать про те, що позивач отримав право на поновлення договорів оренди земельних ділянок від 05.05.2009 року (державна реєстрація від 23.12.2009 за номерами №040962901184 та №040962901185), а відповідач неправомірно відмовляє позивачеві у поновленні терміну вказаних договорів та в укладенні додаткових угод до договорів оренди землі. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підставними до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved