Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа - Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.03.1988 та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.01.2009 позивачка є власником домоволодіння [ADDRESS]. Разом з нею в спірному домоволодінні залишився зареєстрований [PERSON], який в домоволодінні не проживає, не користуються ним, не несе витрат на його утримання. Тому позивач звернулася до суду і просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення - домоволодінням [ADDRESS]; усунути перешкоди позивачці в користуванні власністю, шляхом зняття відповідача з реєстрації в житловому будинку [ADDRESS]; зобов'язати Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач [PERSON], надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволені позову наполягала. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 березня 1988 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 січня 2009 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під № 4-72 позивачу [PERSON], належить домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] залишається зареєстрованим в домоволодіння [ADDRESS], однак тривалий час не мешкає в ньому без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданим актом від 09 січня 2014 року та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. Щодо позовних вимог про зобов'язання Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial