Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

у січні 2019 року ПАТ «Златобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд: - витребувати майно (однокімнатну квартиру загальною площею 48,5 м2, житловою площею 17,7 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 269675480000) з чужого незаконного володіння, а саме: з володіння [PERSON] шляхом примусового виселення; - стягнути з [PERSON] 69 112,50 грн.; - вирішити питання судових витрат у справі. Позовні вимоги мотивувало тим тим, що відповідач протиправно, без достатніх правових підстав утримує майно, власником якого є банк, через що позбавляє останній права на отримання додаткових доходів. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 01.02.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 35-36). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.07.2019 року справу прийнято до провадження суддею Каліушко Ф.А. (а.с. 46-47). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А. від 01.08.2019 року справу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 50-51). Ухвалою від 11.10.2019 року справу прийнято до провадження суддею Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. (а.с. 57-58). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 30.06.2020 року справу прийнято до провадження та призначено проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без виклику сторін на 04.12.2020 року (а.с. 70-71). Ухвалою від 04.12.2020 року розгляд справи відкладено на 14.04.2021 року (а.с. 95). Ухвалою від 14.04.2021 року розгляд справи відкладено на 25.08.2021 року (а.с. 97). Ухвалою від 25.08.2021 року розгляд справи відкладено на 16.11.2021 року (а.с. 103). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 03.05.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Златобанк» укладено договір оренди приміщення № 6, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування на умовах, оренди однокімнатну квартиру загальною площею 48,5 м2, житловою площею 17,7 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 269675480000. Власниками приміщення є ПАТ «Златобанк». Приміщення знаходиться у власності Орендодавця на підставі рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/21626/15 від 09.10.2015 року та наказу Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення у справі № 910/21626/15 від 27.10.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 61487999 від 15.06.2016 року. Термін дії договору по 04.05.2018 року (а.с. 6-11). 03.05.2017 року сторонами підписаний акт прийму-передачі до договору оренди приміщення № 6 від 03.05.2017 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю. Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною. Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння). Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця. Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування. Предметом доказування у такій справі є обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Сторонами у віндикаційному позові виступають власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але й фактично вже нею не володіє та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і не добросовісний). Аналіз ст.387 ЦК України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном. Крім того, при розгляді віндикаційного позову позивач повинен підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази. Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння. У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності. За даним позовом, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача нерухоме майно: однокімнатну квартиру загальною площею 48,5 м2, житловою площею 17,7 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 269675480000. Разом з тим, позивачем при зверненні до суду та в ході розгляду справи не підтверджено належними та допустимими доказами право власності на витребуване майно. Слід також зазначити, що позивач також не довів доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України факту наявності спірного майна в натурі у незаконному володінні саме відповідача як станом на момент звернення з позовом, так і станом на дату ухвалення зазначеного рішення суду. Судом враховується, що будь-яких інших доказів перебування спірного майна у володінні відповідача матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння не підтверджена жодними обставинами, які входять до предмета доказування у даному спорі (з вимогами віндикаційного позову). Зокрема, позивачем не доведено: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, а також наявність майна в натурі у незаконному володінні саме відповідача. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд надійшов до висновку про те, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: з володіння [PERSON] шляхом примусового виселення задоволенню не підлягають, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, в аспекті ст. ст. 76, 77 ЦПК України, за викладених в позовній заяві обставин. Як наслідок, не підлягає й задоволенню похідна вимога про стягнення з [PERSON] 69 112,50 грн., як недоведена й необґрунтована. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed