Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

у серпні 2018 року КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що підприємство утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 12.02.2009 року № 35, яким призначено останнього здійснювати експлуатацію будинку. Будинок введений в експлуатацію, що підтверджується доданим до позовної заяви Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Вказало, що відповідач [PERSON] отримує житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинку та прибудинкової території та є власником квартири [ADDRESS] . Оскільки відповідач комунальні послуги не сплачує, тому виникла заборгованість, розмір якої за період з 01.12.2013 року по 01.08.2018 року становить 13 542,99 грн. та нараховувався за тарифом, затвердженим Розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 29.12.2010 року № 1221. Від боржника не надходило жодних претензій щодо ненадання або надання послуг не в повному обсязі чи невідповідної якості, отже, послуги надавались вчасно та в повному обсязі. Крім цього, просило стягнути інфляційне збільшення заборгованості та три проценти річних. Ухвалою від 31.08.2018 року відкрито спрощене провадження з розгляду справи та призначено дату судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29-30). Ухвалою від 24.01.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 17.04.2019 року (а.с. 43-44). 17.04.2019 року справа не розглядалась, розгляд справи призначено на 12.08.2019 року (а.с. 65). 12.08.2019 року підготовче засідання на задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання через перебування його у щорічній відпустці відкладено на 12.11.2019 року (а.с. 81). Ухвалою від 12.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по справі на 20.02.2020 року (а.с. 109). 20.02.2020 року у справі оголошено перерву до 01.06.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 112). Позивач явку свого представника в судове засідання 01.06.2020 року не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надсилав, відзив на позовну заяву не подавав, а тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. У відповідності до п. 2.2.1 Статуту підприємство здійснює обов`язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання, у тому числі збір квартирної плати, плати за надання комунальних послуг, плати за пайову участь у витратах на утримання будинків (а.с. 18-27). На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 12.02.2009 року № 35 Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» передано на обслуговування жилий будинок на [ADDRESS] (а.с. 7). . 15.01.2009 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір на обслуговування будинку і прибудинкової території, предметом якого є надання «Підприємством» послуг з обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та прибудинкової території. «Власник» квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та при будинкової території і оплачує комунальні послуги (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 2004 року), послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (в редакції 2004 року), оскільки спірні правовідносини виникли ще у 2009 році, а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Встановлено, що між сторонами у справі укладено договір на утримання будинку та прибудинкової території, доказів укладення будь-яких інших договорів на утримання будинку та прибудинкової території матеріали справи не містять і в розпорядження суду не надано, отже, відповідач є споживачем послуг. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 20 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також п. 6 ч. 1 ст. 20 ст. 19 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Підстави несплати також чітко визначені законом. Вказані висновки містяться постанові ВС у складі колегії Другої судової палати КЦС від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Судом також встановлено, що згідно наданих розрахунків за період з грудня 2013 року по липень 2018 року (включно) у відповідача виникла заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 13 542,99 грн., яка складається із: заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території - 10 670,07 грн.; нарахованого індексу інфляції в сумі 2 417,26 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період в сумі 455,66 грн. (а.с. 9-12). Відповідачем, котрий обізнаний про наявність даного позову, відзив на позов поданий не був, клопотань не заявлено, сума заборгованості ніяким чином також не оспорена, так само як і не заперечено відповідачем обставини, що ним не сплачується за житлово-комунальні послуги. Тобто, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував послуги з утримання будинку та прибудинкової територій, також не надано. Наявні в матеріалах справи заява відповідача від 13.06.2018 року та претензія від 22.01.2019 року вказаного не спростовують. Крім того, із змісту останніх вбачається, що відповідач не погоджується із нарахуванням йому витрат на вивезення відходів з посиланням на сплату останніх за місцем реєстрації та проживання, проте, належних та допустимих доказів з даного приводу не надав, як і контррозрахунку. Відповідач не спростував надані позивачем докази щодо надання житлово-комунальних послуг та не посилався на докази, які б спростовували докази, надані позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. На підставі наведеного суд надходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В порядку ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1 841,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved