Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що він народився в селищі Перегінське Рожнятівського району, де проживаю і на даний час у власному житловому будинку. Житловий будинок та господарські споруди побудовані ним у 1989 - 1990 роках у відповідності до виготовленого на його ім`я будівельного паспорта та дозволу на право виконання будівельних робіт №173 від 27.05.1987 р, що видавався на підставі рішення Рожнятівської районної ради народних депутатів від 08.04.1987 р. за №60. Його будинковолодіння розташоване на переданій йому у приватну власність земельній ділянці, площею 0,2124 га., з яких 0,1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а 0,0624 га. - для ведення особистого селянського господарства. Будівельним паспортом на забудову виділеної йому земельної ділянки за 1987 рік, так і генеральним планом селища, між його господарством та господарством відповідачів передбачена дорога, як заїзд до господарства та земельної ділянки зі сторони центральної вулиці селища, зокрема з [ADDRESS] . Документальне існування та наявність вказаної під`їзної дороги, підтверджується свідоцтвами на забудову як йог так і відповідачів, а також рішенням Рожнятівського районного суду від 30 липня 1999 року. Заїзд до його господарства та земельної ділянки проходить повз господарство відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що в [ADDRESS] , які встановили на даному заїзді металеві ворота та вважають, що йому немає потреби користуватись вказаним заїздом. Також відповідачі побудували на вказаному заїзді дерев`яну дровітню, поскладали на даній ділянці пиломатеріали та відходи пиломатеріалів, чим чинять йому перешкоди в користуванні громадським заїздом до його господарства та земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні дорогою позивачу, через це між ними неодноразово виникали конфлікти. У 1999 році рішенням Рожнятівського районного суду уже було встановлено правовий статус спірної дороги, однак відповідачі продовжують вважати її своєю земельною ділянкою. Земельна комісія Перегінської ТГ у зв`язку з порушеннями земельного законодавства відповідачами рекомендувала позивачу звернутись за захистом свого права до суду. У зв`язку з цим позивачем подано позов, свої позовні вимоги він підтримує у повному об`ємі та просить суд його задоволити. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили суду, що жодних перешкод у користуванні заїздом позивачу вони не чинять, так як спірну дорогу вважають своєю земельною ділянкою, а тому її і перекрили. Також підтвердили у суді, що металічні ворота, якими перекрили проїзд по дорозі ними встановлено на тому ж самому місці, де були встановлені ворота у 1999 році. Вони також підтвердили, що між ними та позивачем і його родиною регулярно відбуваються конфлікти на спірній дорозі, що у свою чергу призвело до порушення кримінальної справи та притягнення до кримінальної відповідальності у грудні 2018 року [PERSON] за нанесення тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] . Просять суд у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані, або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що згідно копії Будівельного паспорта позивача [PERSON] до будинковолодіння [ADDRESS] передбачений проїзд/ а.с.17-19/. Копіями Свідоцтв на забудову/а.с.20-23/ підтверджено, що між господарствами [PERSON] та [PERSON] . І [PERSON] передбачено спільний заїзд. Актом комісії Перегінської ТГ від 04.08.2020 року, схемою земельної ділянки та фототаблицею до нього/а.с.5-9/ підтверджено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] чинять перешкоди у користуванні спільним заїздом позивачу [PERSON] . Копією рішення Рожнятівського районного суду від 30.07.1999 року/а.с.10-11/ підтверджено, що статус спірного заїзду уже визначено. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах справи не існує. Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ч.1 ст.18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Згідно із ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ч.3 ст.71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Згідно ст.103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Судом встановлено, що самочинно встановлені металеві ворота, дровітня, пиломатеріали та їх відходи відповідачами [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні заїздом. Через це позивач не може на власний розсуд використовувати свою земельну ділянку за призначенням, проводити будь-які будівельні та ремонтні роботи, та роботи пов`язані з обслуговуванням житлового будинку і господарських споруд. На підставі ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у розмірі 4840,80 гривень. На підставі ст.ст.12, 83, 103, 152, 158 ЗК України та

Outcome: approved