Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У серпні 2017 р. позивач звернулася із позовними вимогами, після уточнення позовних вимог просить визнати незаконним зміну істотних умов, скасувати та визнати незаконним накази від 01.06.2017 про внесення змін до наказу №18від 24.03.2008 та наказу №108 від 30.12.2010, визнати незаконним та скасувати наказ №04/1-к від 17.01.2017, стягнути середню заробітну плату, яка була суттєво зменшена, у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2015 позивач призначена на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення, вела програму «У центрі уваги». В період з 24.05.2017 по 01.06.2017 позивач перебувала на лікарняному, 02.06.2017 приступила до роботи, провела програму у звичному режимі, проте 05.06.2017 позивача не допустили до виконання посадових обов'язків та повідомили, що наказом від 01.06.2017 про внесення змін до наказу №18 від 24.03.2008 сформовано творчу групу програми «У центрі уваги» в іншому складі, а позивача, як ведучу, замінено іншим працівником. Іншим наказом про внесення змін до наказу №108 від 30.12.2010 позивач була вказана як ведуча програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення. Позивач зазначає, що відбулась зміна істотних умов праці, згоду на яку працівник не надавала, в строк, передбачений ст. 33 КЗпП України, не була попереджена про таку зміну, новим робочим місцем забезпечена не була, з посадовою інструкцією ведучого програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення позивача не ознайомлювали, заробітну плату відповідачем було зменшено. 06.10.2017 наказом відповідача №152-к позивач звільнена з посади ведучої, трудові відносини з відповідачем припинено. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що штатним розписом підприємства не здійснюється закріплення ведучих за конкретною програмою, підприємство вправі в межах трудових обов'язків ведучих програм, здійснювати залучення ведучих до формування творчих груп різних програм, які виробляються Телеканалом «Україна». Таке залучення здійснюється виходячи з виробничих потреб підприємства та не потребує на це згоди працівників, оскільки відбувається в межах трудових обов'язків та не змінює істотних умов праці, передбачених ст. 32 КЗпП України. Переміщення позивача до іншого відділу відбулось в січні 2017, про що видано відповідний наказ, з яким позивач була ознайомлена та не оскаржувала його, посада ведучої програм відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакційного мовлення за позивачем зберігалась, передачі відносились до одного і того ж жанру. Оскільки переміщення працівника відбулось ще в січні, заробітна плата позивача не погіршувалась, нарахування заробітної плати відбувалось відповідно до вимог чинного законодавства, штатного розпису, з врахуванням положень колективного договору. Посадовий оклад [PERSON] з червня 2017 р. складав 3350 грн 00 коп. У зв'язку з тим, що в червні 2017 позивач фактично відмовилась виконувати роботу, відповідно до покладених на неї обов'язків, не було видано в ефір програм за її участі, тому підстави для нарахування авторських гонорарів були відсутні. В іншій частині нарахування заробітної плати здійснювалось відповідно до положень чинного законодавства. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до колективного договору між керівництвом та трудовим колективом Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ» на 2016-2018, керівництво зобов'язується розвивати і зміцнювати матеріально-технічну базу телемовлення, формувати і розповсюджувати телепрограми, здійснювати підбір і розстановку кадрів згідно з предметом діяльності телекомпанії (а.с. 30-53). 05.10.2015 наказом Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ» №140к, [PERSON] прийнято на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення (а.с. 107). Відповідно до посадової інструкції ведучого програми редакції публіцистичного мовлення від 05.10.2015, ведуча веде студійні та не студійні телевізійні програми всіх жанрів, вільно та швидко орієнтується у текстових та відеоматеріалах, чітко доносить до глядача зміст тексту, виразно читає в кадрі та за кадром оригінальні та супроводжуючі тексти програм, що йдуть в ефір або запис; виконує творчий задум режисера, діючи як ведучий програм, які не потребують авторського виконання та спеціальних знань; відстежує інформаційні джерела, відбирає за погодженням оперативну інформацію, обробляє тексти повідомлень, продивляється підготовлені до випуску відеосюжети; дотримується вимог з охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки; дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку роботи телекомпанії; виконує окремі службові доручення керівництва (п. 3.1-п.3.6 інструкції) (а.с. 124-125). Позивача призначено ведучою інформаційно-аналітичної програми «У центрі уваги» (а.с. 153-154). З 16.12.2016 на підставі заяви [PERSON], їй встановлено неповний робочий день (а.с. 119-120). Незважаючи на зауваження позивача по справі про неналежний доказ, суд вважає, що Наказом відповідача №04/1-к від 01.01.2017 [PERSON] переміщено до відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи (а.с. 107, 121). З даним наказом позивач була ознайомлена, про що поставила свій підпис на наказі (а.с. 121). За заявою позивача, з 13.02.2017 їй встановлено повний робочий день (а.с. 122-123). У період з 24.05.2017 по 01.06.2017 позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, 02.06.2017 рекомендовано стати до роботи. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності від 24.05.2017 (а.с. 10). Наказом відповідача №44 від 01.06.2017 у зв'|язку з виробничою необхідністю та з метою оптимізації виробництва інформаційно-аналітичної програми «У центрі уваги» внесено зміни до наказу №18 від 24.03.2008 «Про виробництво програми «У центрі уваги» зі змінами та доповненнями, зокрема, сформовано нову творчу групу, ведучу програми випусковий відділу підготовки ранкового ефіру редакції публіцистичного мовлення затверджено [PERSON] (а.с. 151-152). Наказом відповідача №43 від 01.06.2017 внесено зміни до наказу №108 від 30.12.2010 «Про виробництво та вихід в ефір телевізійної програми власного виробництва «СТН» зі змінами та доповненнями, сформовано творчу групу, в якій [PERSON] затверджено ведучою програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення (а.с. 158-159). 29.09.2017 виробництво програми «У центрі уваги» припинено (а.с. 157). Наказом відповідача від 06.10.2017, [PERSON] звільнено з посади (а.с. 107-108). Позивач зазначає, що під час включення її як ведучої до творчої групи передачі «СТН», відбулась зміна істотних умов праці, згоду на яку працівник не надавала, в строк, передбачений ст. 33 КЗпП України, не була попереджена про таку зміну, новим робочим місцем забезпечена не була, з посадовою інструкцією ведучого програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення позивача не ознайомлювали, заробітну плату відповідачем було зменшено. Про незгоду на таку зміну позивач повідомила підприємство (а.с. 15). Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку від вільно обирає або на яку він вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Зі змісту ст. 21 КЗпП України вбачається, що при прийнятті на роботу сторони за взаємною згодою визначають зміст трудової функції працівника. В подальшому будь-які зміни допускаються лише в межах та в порядку передбаченому законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Частиною 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, зміна істотних умов праці передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці, що включає зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше. Із аналізу ч. 3 ст. 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити про це не пізніше ніж за два місяці працівника. Перелік істотних умов праці, передбачений ч. 3 ст. 32 КЗпП України, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку, тому істотні умови праці є оціночним поняттям, одна й та сама умова праці для одного працівника може бути істотною, а для іншого ні. При цьому, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-2748цс15 від 23.03.2016. Відповідно до абз. 3 п. 31 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Згідно з роз'ясненнями п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 розглядаючи трудові спори, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Як встановлено судом, 05.10.2015 позивача прийнято на посаду ведучої програми. 01.01.2017 позивача переміщено до відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи. Працівника ознайомлено з таким переміщенням. За заявою позивача, встановлено повний робочий день. Наказом від 01.06.2017 [PERSON] включено до творчої групи програми «СТН» та виключено з творчої групи програми «У центрі уваги». З наведених обставин вбачається, що переміщення позивача до іншого відділу відбулось у січні 2017 р. та незалежно від виключення працівника зі складу творчої групи «У центрі уваги» та включення до творчої групи програми «СТН». З наказом про переміщення позивач була ознайомлена та зауважень не мала. Вказані зміни здійснені роботодавцем в межах трудових обов'язків позивача. Зміна творчих груп не передбачає зміни істотних умов праці, за позивачем залишилась посада ведучої програми, змінена програма як і попередня за жанром відносилась до інформаційно-аналітичних передач. Заробітна плата відповідача нараховувалась позивачу відповідно до штатного розпису підприємства, з відповідно встановленим посадовим окладом за відповідний рік та з урахуванням положень колективного договору, положення про порядок виплати авторської та постановчої винагороди за створення телевізійних програм, постановок та інших робіт для телебачення (а.с. 30-53, 71-72, 162-174), за період з листопада 2016 р. по серпень 2017 р. заробітна плата позивача склала 82884 грн 05 коп. Враховуючи, що за період з червня по липень 2017 р. передач за участю позивача була мінімальною, тому заробітна плата позивачу була нарахована без премій та доплат. З огляду на викладене, судом встановлено відсутність порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо зміни істотних умов праці. В даному випадку зміна істотних умов праці не мала місце. Підприємство в межах трудових обов'язків та раціонального розподілу трудових ресурсів, здійснило залучення позивача як ведучої програми, до формування творчої групи програм, однакових за жанром, що не є переведенням на іншу роботу та не потребує на це згоди працівника, нових умов праці не передбачено, істотних умов праці не змінено. Переведення працівника здійснено в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи. Щодо вимоги про стягнення середньої заробітної плати, суд керується наступним. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У ч. 2 зазначеної статті визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, положення ст. 235 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним і не передбачає виплати різниці в заробітку в разі зміни істотних умов праці. Вказані висновки містяться в правовому висновку Верховного суду України від 12.07.2017 у справі № 6-2757цс16. Судом встановлено, що позивач була законно переміщена до іншого відділу, зміна істотних умов при цьому не мала місце, а своє звільнення з посади позивач не оскаржує, тому відсутні правові підстави для виплати працівникові середньої заробітної плати. Враховуючи наведене, суд оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed