Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ним припинені, оскільки поступово стали виникати з різноманітних причин, що привело до втрати почуття любові та поваги. Були поступово припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства, вважає, що подальше подружнє життя з відповідачем, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 2 15 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 15 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, згідно актового запису №1170. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року, за заявою відповідача [PERSON], сторонам було надано строк для примирення в три місяці. Однак примирення між ними не відбулося. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне їх життя, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved