Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк») укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та її обслуговування. На день укладення договору встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 10\~742,53 грн. На обслуговування платіжної карти позивач обрав тарифний пакет «Лояльна пропозиція 18 (2)», відповідно до якого строк кредитування складав 1 рік 6 місяців. Позивач зауважив, що користувався кредитною карткою, сплачував кредит, проте всі квитанції в нього не збереглися. На початку липня 2020 року позивач дізнався, що його карткові рахунки, відкриті в інших банківських установах, зокрема, АТ «Ощадбанк» та АТ\~КБ\~«Приватбанк», накладено арешт на підставі постанови виконавця Клименка Р. В. Звернувшись до виконавця, позивач лише тоді отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виконавчий напис. 26 лютого 2020 року нотаріус Мажуга В.\~Ю. посвідчив виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2015 року за період з 27\~квітня 2018 року по 21 грудня 2019 року у загальному розмірі 14\~028,26 грн. 20 травня 2020 року на виконання вказаного виконавчого напису виконавець Клименко\~Р.\~В. відкрив виконавче провадження №\~62141381 та прийняв постанову про арешт коштів боржника, які містяться або будуть міститися в банківських установах. 13 липня 2020 року виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої здійснюються відрахування у розмірі 20 % заробітної плати позивача, яку він отримує у в/ч\~ [NUMBER] . Позивач був позбавлений можливості оспорити вимогу стягувача. За твердженням позивача, від стягувача до нього не надходило жодної вимоги про існування заборгованості. За вказаною у виконавчому написі нотаріуса та постанові приватного виконавця адресою у м. Києві позивач ніколи не проживав та не проживає, а зареєстрований та проживає у м.\~Ніжині. Позивачу не було нічого відомо про існування кредитної заборгованості та її розмір, жодних повідомлень від банку він не отримував. Разом з цим нотаріус не врахував, що позивач є військовослужбовцем, і з нього не можуть бути стягнуті проценти та штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту. Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не впевнився в безспірності заборгованості, не перевірив умов договору. Посилаючись на вказане, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений нотаріусом Мажугою В. Ю. 26 лютого 2020 року за № 721, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» 13\~528,26 грн заборгованості та 500\~грн за вчинення виконавчого напису, та стягнути з відповідача судові витрати у справі. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення та або розгляду справи в його відсутність до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог\~ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що 18 лютого 2015 року між [PERSON] та АТ\~«Дельта Банк» укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та її обслуговування «Лояльна пропозиція 18 (2)», з лімітом кредитування 10 742,53 грн, строком дії 1 рік 6 місяців. 26 лютого 2020 року приватний нотаріус Мажуга В.\~Ю. посвідчив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2015 року за період з 27 квітня 2018 року по 21 грудня 2019 року у загальному розмірі 14\~028,26 грн, із яких: -прострочена заборгованість за кредитом 10\~739,10 грн, -прострочена заборгованість за комісією 0 грн, -прострочена заборгованість за процентами 1\~289,16 грн, -строкова заборгованість за сумою кредиту 0 грн, -строкова заборгованість за комісією 0 грн, -строкова заборгованість за процентами 0 грн, -строкова заборгованість за штрафами і пенями 1500,00 грн, -за вчинення виконавчого напису нотаріуса 500,00 грн. 20 травня 2020 року на виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса виконавець Клименко Р. В. відкрив виконавче провадження №\~62141381 та прийняв постанову про арешт коштів боржника, які містяться або будуть міститися в банківських установах. 13 липня 2020 року виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої здійснюються відрахування у розмірі 20 % заробітної плати позивача, яку він отримує у в/ч [NUMBER] . Положеннями ст. 15,\~16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22\~лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за №\~282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ\~Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп.\~2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст. 50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Перед вчиненням виконавчого напису стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Позивач у позовній заяві зазначив, що жодних повідомлень від відповідача щодо наявності заборгованості за кредитним договором він не отримував, про наявність виконавчого напису йому стало відомо, коли з його карткового рахунку було утримано кошти із заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця. Згідно з матеріалами справи позивачу направлялася письмова вимога щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, але підтвердження отримання вимоги в матеріалах справи відсутні. Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Разом з цим слід зазначити, що відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, вимога про стягнення з позивача кредитної заборгованості у вигляді строкової заборгованості за штрафами та пенями за період з 27 квітня 2018 року по 21 грудня 2019 року у розмірі 1\~500 грн вочевидь заявлена поза межами встановленої законом позовної давності. З огляду на вказане, заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, а отримавши документи від відповідача, нотаріус мав перевірити таку заборгованість на предмет безспірності та пересвідчитися, що боржник про неї повідомлений. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15-ц, та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім цього, суд враховує й таке. У заяві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, [PERSON] послався на незаконність стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати заборгованості за кредитом, оскільки він є військовослужбовцем. На підтвердження цієї обставини позивач надав копію посвідчення від 17 серпня 2018 року, вданого на його ім`я командуванням десантно-штурмових військ Збройних Сил України, яке безтермінове і дійсне на всій території України, передбачає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 9). Також надав копію військового квитка серії [NUMBER] , за яким, зокрема, він призваний у Збройні Сили України за контрактом у добровільному порядку; брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у 2017, 2018, 2019 роках (а. с. 10 14). За змістом ч. 9 ст.\~1\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на категорії, зокрема, на військовослужбовців - осіб, які проходять військову службу. До видів військової служби відповідно до змісту ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~відноситься військова служба за контрактом осіб рядового складу. Підпунктом 1 п. 1\~ст.\~3\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» передбачено, що дія цього\~Закону\~поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі правоохоронних органів), які проходять військову службу на території України, та членів їх сімей. Як передбачено ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним, - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, оскільки позивач є військовослужбовцем, то відповідно до ч. 15 ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» нарахування йому штрафних санкцій та відсотків за кредитом під час дії особливого періоду суперечить закону. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента\~України від\~17\~березня 2014\~року №\~303/2014\~«Про часткову\~мобілізацію» та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На час розгляду справи Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про демобілізацію не приймав. Отже, починаючи з 17 березня 2014 року та на час розгляду справи в суді в Україні діє особливий період, а тому нарахування позивачу відсотків за кредитом та штрафних санкцій є незаконним. За викладених обставин, у приватного нотаріуса не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу, а також позивач був позбавлений можливості вчасно бути проінформованим про наявну заборгованість та можливість оспорити вимоги банку, або їх виконати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права. У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. На підставі\~ст.\~141\~ЦПК України слід\~стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Так, за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 1), а за подання заяви про забезпечення позову 420,40 грн, що також підтверджується квитанцією (а.\~с.\~27), а всього позивач сплатив судовий збір у розмірі 1261,20\~грн.

Outcome: approved