Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 10 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №\~332. В обґрунтування позову зазначав, що з 10 липня 2009 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння та поваги, різні погляди на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до припинення у 2014 році між ними подружніх відносин. З цього часу вони проживають окремо. Вважає, що їхня сімя фактично розпалася, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Надання подружжю строку для примирення є недоцільним. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позов, оскільки з лютого 2014 року сторони проживають окремо. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася, про причини повторної неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 10 липня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №\~332. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з лютого 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, оскільки подальше перебування у шлюбі із відповідачем суперечить його інтересам. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який підлягає стягненню на його користь із відповідача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved