Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Новоайдарської РДА. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач[PERSON] є дочкою позивача та третьої особи - чоловіка позивача [PERSON] , а відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє її мати [PERSON] , є дочкою останньої, тобто онукою позивача. Відповідачі зареєстровані у вищевказаному житловому будинку, однак з 2014 року за місцем реєстрації не проживають, а мешкають на території Російської Федерації. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Позивач - [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно належним чином. Також в матеріалах справи міститься копія нотаріально засвідченої заяви від 02.08.2021 року відповідача [PERSON] , яка також є законним представником малолітньої [PERSON] , з якої вбачається, що у зв`язку з прийняттям її донькою громадянства Російської Федерації і реєстрацією за новим місцем проживання в РФ, вона просить зняти [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Матеріали справи також містять копію заяви аналогічного змісту батька дитини - [PERSON] (а.с. 31). Третя особа - [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Новоайдарської РДА (служби у справах дітейЩастинської РДА) - Кригіна Т. надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування будинку від 10.04.2002 року, бланк серії АЕР №461061 (а.с.24). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №14615 станом на 27.07.2021 року, яка видана 27.07.2021 року ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.25). Факт реєстрації місця проживання відповідачів за вищевказаною адресою також підтверджується відповідями на запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, які надані 26.08.2021 року Управлінням адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку. Разом з тим, згідно копії довідки від 03.08.2021 року, наданої ТОВ «Єдина керуюча компанія», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання з 28.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , котрі на теперішній час зареєстровані за даною адресою (а.с.26). З копії свідоцтва №1612 про реєстрацію за місцем проживання від 03.04.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). З копії паспорта громадянки РФ [PERSON] , [INFO] , вбачається, що вона зареєстрована за місцем проживання з 28.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-28). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації понад один рік, що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном, оскільки таких перешкод відповідачі не чинили, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: partial