Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом просить суд звільнити з-під арешту все майно, що належить йому на праві приватної власності та зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності позивачу, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві по ВП №40975406 від 10.04.2014 та ВП №40975406 від 07.05.2014, аргументуючи тим, що на підставі постанови АА2 №762086 від 14.08.2013 про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 255 грн. 00 коп., в разі несплати згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у розмірі 510 грн. 00 коп., були відкриті виконавчі провадження ВП №40975406 від 10.04.2014 та ВП №40975406 від 07.05.2014 в рамках яких було накладено арешт на все майно боржника в тому числі на автомобіль «Фольцваген» номерний знак [NUMBER], однак після звернення позивачем із заявою від 26.04.2016 про скасування арешту майна йому було відмовлено, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного штрафу становить 1 рік, а тому вони були знищені. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення права позивача, як власника майна. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 17 - листи суду з відміткою про вручення), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив. Третя особа Головне управління ДАІ у м. Києві у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином про слухання справи, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд спарви у її відсутність не надходило (а.с. 18, 19). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, на підставі постанови АА2 №762086 від 14.08.2013 про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 255 грн. 00 коп., в разі несплати згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у розмірі 510 грн. 00 коп. було накладено арешт на майно позивача (а.с. 10). Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль «Фольцваген» номерний знак [NUMBER] належить позивачу на праві власності (а.с. 7, 8). [PERSON] 26.04.2016 звертався до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з майна. Як вбачається з відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 11.05.2016 за №19000, виконавчі провадження з 2014 відкриті на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення на даний час на виконанні не перебувають, оскільки строк зберігання їх становить один рік, а тому були знищені (а.с. 9). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №46811010 від 10.03.2015 було постановлено чинність арешту майна боржника по ВП №40975406 від 10.04.20124 та ВП №40975406 від 07.05.2014 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 11). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав позивача як власника майна, а відповідно доведеність позовних вимог і необхіджність їх задоволення. У зв'язку із задоволенням позовних вимог підлягають стягненню слід на корсить позивача судові витрати понесені ним за подання позовної заяви за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved