Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 20.12.2013 року. Від спільного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, втратили взаєморозуміння та довіру один до одного, не ведуть спільне господарство. 10.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 08.09.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 09.11.2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 09.11.2020 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 20.12.2013 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1702. Від спільного проживання подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, тобто в розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved