Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - відповідач), треті особи: Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерство інфраструктури України про стягнення коштів. Позовні вимоги, з урахуванням заяв про уточнення, позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] працював на посаді начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». 27.02.2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 68-к 3-2 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що позивача звільнено з посади начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 27.02.2015 року, причина звільнення - за систематичне невиконання обов'язків. 05.03.2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 74-к 6-2 «З особового складу», яким внесено зміни до наказу про припинення трудового договору № 68-к 3-2 від 27.02.2015 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання обов'язків, а саме вважати позивача звільненим з 05.03.2015 року у зв'язку з хворобою. Позивач, в порушення норм трудового законодавства України, не отримував від відповідача розрахунок нарахованих йому сум за видами нарахувань у день його звільнення. 28 квітня 2016 року позивачем було відправлено цінний лист до ДП «АМПУ» з проханням надати розрахунок. Вказаний лист був отриманий представником ДП «АМПУ» за довіреністю 05.05.2016 року, але станом на дату подання позову відповідачем безпідставно проігноровано вказаний лист, а ні відповіді, а ні розрахунку відповідач не надав.Ці факти свідчать про незаконне утримання відповідачем із заробітної плати позивача належних йому при звільненні грошових коштів, та про порушення відповідачем норм трудового законодавства у частині обов'язку роботодавця повного розрахунку з працівником при звільненні. Тому, позивач, з урахуванням заяв про уточнення, просив стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] утримані із заробітної плати без належних підстав кошти в сумі 2000,00 грн. за січень 2015 року та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 500,00 грн.; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05.03.2015 року по 14.11.2016 року (423 календарних дня) у розмірі 934214,04 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, крім того, зазначила, що позивач знаходився на робочому місці з 26 по 31.01.2015 року за адресою: проспект Перемоги 14, і перебував на навчанні, але не більше трьох годин на день. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. До матеріалів справи додано заперечення. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень не надали. Вислухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Згідно рапорту начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи [PERSON] від 23.01.2015 року, яким повідомлено Голові ДП «АМПУ» Амеліну А.М., що відповідно до Рапортів з обґрунтування виробничої потреби та вибору контрагента за спрощеною формою від 24.11.2014 та від 05.12.2014, який був погоджений Головою ДП «АМПУ», працівники відділу організації процедур закупівель згідно переліку, що додається, проходять навчання з питань державних закупівель в Державному підприємстві «Зовнішторгвидав України», яке буде тривати з 26 по 30 січня 2015 року протягом робочого часу (а.с.96). Для професійної підготовки і підвищення кваліфікації працівників, особливо молоді, власник або уповноважений ним орган організує індивідуальне, бригадне, курсове та інше виробниче навчання за рахунок підприємства, організації, установи (ч. 1 ст. 201 КЗпП України). При направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством (ч. 1 ст. 122 КЗпП України). Згідно Наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 68-к 3-2 від 27.02.2015 року«Про припинення трудового договору», позивача було звільнено з 27.02.2015 року за систематичне порушення трудової дисципліни - п. 3 ст. 40 КЗпП України, підстава звільнення: Наказ № 69-к від 27.02.2015 року (а.с.8). Наказом «З особового складу» № 74-к 6-2 від 05.03.2015 року було внесено зміни до наказу про припинення трудового договору № 68-к 3-2 від 27.02.2015 року з п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання обов`язків, а саме вважати [PERSON] звільненим з 05.03.2015 року у зв`язку з хворобою (а.с.9). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України). В обґрунтування позовних вимог, викладених в позовній заяві, позивачем зазначено, що з його заробітної плати відповідачем незаконно утримано кошти, а саме оплата по окладу за січень 2015 року у розмірі 2000,00 грн. та компенсація невикористаної відпустки у розмірі 500,00 грн., а тому позивачу не зрозуміло, на підставі чого було здійснено відрахування із його заробітної плати, оскільки жодних наказів власника або уповноваженого ним органу не видавалось, його з ними не було ознайомлено у встановленому законодавством України порядку. Крім того, жодного запису щодо відсутності позивача у січні місяці 2015 року у «Табелі обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015» немає, на підставі цього табелю позивачу було виплачено заробітну плату за січень 2015 року у повному розмірі без будь-яких відрахувань. Позивачем надано до матеріалів справи вказаний Табель від 31.01.2015 року за його підписом. Згідно листа Служби управління персоналом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 02-03/58 від 19.02.2015 року, де було запропоновано [PERSON] надати особисті письмові пояснення щодо присутності/відсутності на робочому місці 28-30 січня 2015 року під час проведення лекційних та практичних занять в навчальному центрі ДП «Зовнішторгвидав України», які проводились протягом робочого часу, а також щодо надання в табелі обліку робочого часу за 01.01.2015 по 31.01.2015 січень 2015 року недостовірних даних щодо присутності на робочих місцях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON] замість відсутності їх у зв`язку з підвищенням кваліфікації (а.с.93). Проте, відповідно до Звіту системи контролю доступу з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року, який було надано Державним підприємством «Укрсервіс Мінтрансу» листом від 11 березня 2015 року № 34/186-03, з якого вбачається, що позивач був відсутній на роботі в приміщенні Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги 14, більше трьох годин протягом робочих днів - 28.01.2015 року, 30.01.2015 року та 31.01.2015 року (а.с.77-91). Крім того, згідно відкорегованого Табелю обліку робочого часу за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року від 16.03.2016 року, з якого вбачається, що позивач 28.01.2015 року, 30.01.2015 року та 31.01.2015 року був відсутній на робочому місці (а.с.92). Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач за вищевказаний період січня 2015 року був відсутній на робочому місці. Відповідно до розрахункового листа [PERSON] за лютий 2015 року, з якого вбачається, що позивачу було нараховано доплату за вислугу років - 1788,80 грн., компенсацію відпустки - 13576,65 грн., оклад (13 днів) - 12777,14 грн., всього нараховано 28142,59 грн. та утримано обов`язкові платежі всього на суму 6319,42 грн., борг за працівником на початок і кінець місяця - відсутній. Статтею 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Враховуючи те, що позивач був відсутній на робочому місці за вказаний період, у зв`язку з чим відповідачем було проведено перерахунок заробітної плати позивача за січень 2015 року, в результаті якого були утримані кошти. При звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що йому при звільнені не були виплачені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення, а також те, що у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці за вказаний період відповідачем було проведено перерахунок заробітної плати позивача за січень 2015 року, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed