Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, який, уточнивши позовні вимоги, мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, що розірвано. Мають двох спільних неповнолітніх дітей. 07.08.2018 рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2 000 грн. на місяць до досягнення старшою дитиною повноліття. Вважає, що визначений судом розмір аліментів підлягає збільшенню. Матеріальний стан позивача суттєво погіршився з огляду на знецінення грошової одиниці України, значного зростання цін на продукти харчування, одяг, репетиторів, шкільні приналежності. Старший син професійно займається боксом, зайняття є платними. Молодший син перебуває вдома з нянею, оскільки позивачка змушена працювати. У вересні 2020 року піде в садочок. Позивач самостійно несе витрати на оздоровлення, лікування синів, сплату комунальних послуг. Відповідач матеріальної допомоги, окрім сплати щомісячно аліментів у розмірі 2 000 грн. не надає. Є працездатним. Займається власним бізнесом - роздрібною торгівлею продуктами харчування. У власності має вантажний автомобіль. Має власне житло, право власності на яке зареєстроване за його батьками. Середньомісячний розмір витрат на синів становить приблизно 12 000 грн. Доход від власного бізнесу відповідача становить близько 20 000 грн. на місяць. Уточнивши позовні вимоги, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] за рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/2020/17. Стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 6000 грн. 00 коп., щомісячно, з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача по суті позовних вимог зазначено, що на підтвердження погіршення матеріального стану позивача не надано доказів. Навпаки, відповідно до задекларованих позивачкою доходів їх розмір збільшився. Сини позивачки не позбавлені права безкоштовно навчатися у навчальних закладах, отримувати безкоштовну освіту. Доказів наявності витрат позивачка не надала. Відповідач заперечує проти доводів позивача про зміну його матеріального становища у зв?язку з придбанням транспортного засобу, наявності доходів, ведення підприємницької діяльності. При визначенні розміру аліментів, які позивачка отримує, судом було враховано усі фактори, які позивачка повторно озвучує у даному позові. Відповідач сплачує аліменти у визначеному розмірі. З моменту ухвалення Зарічним районним судом м. Суми рішення від 07.08.2018 рівень доходів відповідача та їх джерела не змінились. Відповідач офіційно не працевлаштований, заробляє кошти підробітком та реалізацією продукції, яку вирощує з батьками та дружиною на земельних ділянках у с. Люджа. Його заробіток на місяць складає 5000-6000 грн. У користуванні з 2013 року має автомобіль PEUGEOT BOXER 2004 року випуску, який викупив за 14 500 грн. З 2018 року фінансові статки його погіршилися. На його утриманні знаходяться 4 особи: новонароджена донька, дружина та два сини. У позові позивачка посилається на середньомісячну заробітну плату по м. Суми, в той час як позивач проживає не у м. Суми, а у с. Люджа Тростянецького району. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для прийняття рішення про збільшення розміру аліментів. Позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Додатково пояснили, що відповідач займається підприємницькою діяльністю - продажем на центральному ринку м. Суми овочів та фруктів, які закупає оптом, зокрема, у м. Херсон. Відповідачем було придбано будинок у м. Сумах, титульним власником якого є мати відповідача. У даному будинку він робив ремонт, проживає з дружиною та донькою. Визначена договором ціна продажу відповідачу транспортного засобу не відповідає реальній. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Зарічного суду м. Суми про стягнення з відповідача аліментів не подавала до органів державної виконавчої служби. Діти зростають, тому на їх забезпечення для їх гармонійного розвитку необхідна більше грошей. Відповідач у судовому засіданні під час судового розгляду пояснив, що будинок у м. Сумах не придбавав, його придбала мати. У батьків є паї, на цих земельних ділянках садять овочі та фрукти, час від часу продає вирощене на центральному ринку. Дохід від продажу невеликий, на трьох осіб (мати, батько та він) дохід в середньому складає 6 000 грн. на місяць. З 2018 року майновий стан погіршився, оскільки у зв?язку із запровадженими карантинними заходами продукцію складно реалізовувати. Раніше батько укладав договори з магазинами на продаж продукції, зараз - ні. Має дитину, народжену у вересні 2020 року. Утримує її а також дружину, оскільки та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Регулярно сплачує аліменти, інколи допомагає продуктами харчування. Дітей давно не бачив. Молодший син проживає у бабусі (матері позивачки) у селі. Репетиторів у дітей не було, няньки також. Машину придбав за сімейні кошти, транспортний засіб має великий пробіг та не новий, тому придбано саме за 14500 грн. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Додатково пояснила, що всі надані позивачем документи не можуть вважатися належними доказами, оскільки не завірені належним чином, всі клопотання подані з порушенням вимог ЦПК, відеодокази не є належними, оскільки відповідач не надавав згоди на відеозйомку, відсутня дата проведення зйомки. Показання позивача як свідка не можуть бути належними доказами, оскільки вона ознайомлена з усіма матеріалами справи, надавала пояснення у процесуальному статусі позивача. Заявлені позивачем витрати є додатковими витратами на дітей, тому не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Показання свідків відрізняються між собою, не можуть бути прийняті як докази. Просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 16.09.2020 відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. 02.10.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача. 06.10.2020 позивачем подано уточнену позовну заяву. 23.10.2020 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача. 16.11.2020 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача. 02.12.2020 розгляд справи протокольною ухвалою суду відкладено у зв?язку з технічною неможливістю провести судове засідання у режимі відеоконференції з представником відповідача. 24.12.2020 у зв?язку з закінченням процесуального часу оголошено перерву до 29.01.2021. 29.01.2021 у зв?язку з закінченням процесуального часу оголошено перерву до 05.02.2021. 05.02.2021 у зв?язку з закінченням процесуального часу оголошено перерву до 16.02.2021. 16.02.2021 у зв?язку з закінченням процесуального часу оголошено перерву до 10.03.2021. 10.03.2021 у зв?язку з закінченням процесуального часу та витребуванням доказів оголошено перерву до 17.03.2021. 17.03.2021 у зв?язку з закінченням процесуального часу оголошено перерву до 14.04.2021. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11.10.2017. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9,10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2018 у справі №591/2850/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх двох синів у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000 грн. щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 17.05.2018. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховував визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на дату розгляду справи прожитковий мінімум для дітей, а також розмір середньої заробітної плати у Сумській області, а також те, що мінімальний розмір стягуваних аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 11-12). Допитана в якості свідка позивачка пояснила, що відповідач не бачиться з дітьми, на прохання допомогти не реагує. Витрати на місяць на дітей на харчування становлять приблизно 6000 грн., 1500-2000 на місяць - на одяг та медикаменти; 2000 грн. на місяць - на репетитора для старшого сина; 2000-2500 грн. на місяць витрачала на няню для молодшого сина, з вересня 2020 року молодший син зодить до дитячого садочку. Раніше працювали з відповідачем разом, займались реалізацією продуктів (овочі, фрукти) на центральному ринку м. Суми, після народження молодшої дитини відповідач здійснював торгівлю сам. Потім - разом із новою дружиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач працює на ринку, здійснює торгівлю овочами та фруктами, наймав його для розгрузки машини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що підробляє час від часу на центральному ринку м. Суми - допомагає розвантажувати та завантажувати товар на машини. Декілька разів надавав такі послуги відповідачу, за що отримував 100-200 грн. Регулярно бачить відповідача, як той здійснює торгівлю . Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що відповідач провадить господарську діяльність з вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції. Вказане підтверджується довідкою від 20.10.2020 №25/02-28 виконавчого комітету Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , власними поясненнями відповідача. Як фізична особа-підприємець не зареєстрований. Офіційних доходів не має. Докази розміру отримуваних відповідачем доходів у матеріалах справи відсутні. 18.01.2020 за договором купівлі-продажу відповідачем придбано транспортний засіб - PEUGEOT BOXER за ціною 14 500 грн. (а.с. 112 т.1). Суд вважає, що позивачем не доведено факт придбання відповідачем автомобіля за більшу суму та що його ринкова вартість є більшою, ніж зазначено у договорі купівлі-продажу. Надана позивачем довідка суб?єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] про орієнтовну середню ринкову вартість продажу транспортного засобу PEUGEOT BOXER (вантажний фургон - В), 2004 року випуску (а.с. 148 т. 1), не підтверджує вартість саме того транспортного засобу, який був відповідачем придбаний, оскільки на дослідження належний відповідачу транспортний засіб не надавався, а відтак, і не враховувався його технічний стан. Суд вважає також недоведеним факт придбання відповідачем будинку по [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка за зазначеною адресою були придбані за договором купівлі-продажу [PERSON] (матір?ю позивача). Право власності за нею зареєстроване 16.02.2018 (а.с. 152-154 т.1). Доводи позивача про фактичне проживання відповідача та його дружини з дитиною за вказаною адресою не свідчать про придбання зазначеного домоволодіння саме відповідачем. [INFO] у відповідача та його дружини - [PERSON] народилась донька [PERSON] (а.с. 107-108 т. 1). Позивач працює, розмір її доходів, отриманих за місцем роботи за 2019 рік, склав 133 678 грн. Суд не бере до уваги в якості доказів, які мають значення для справи, надані позивачем відеозаписи. З відеозапису, який міститься у файлі video1-b71b332b62393d49d11692c520498153-V-Trim неможливо встановити, зйомка чого саме проводиться. З відеозапису, який міститься на файлі Video-3a963a33ab7e21bc663e7ac51b7c2b1d-v не вбачається, що відповідач веде підприємницьку діяльність з реалізації продукції. Вказані докази не містять інформації щодо предмета доказування. При вирішенні питання про наявність підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів суд враховує наявність змін у матеріальному (придбання відповідачем після набрання законної рішенням суду про стягнення аліментів транспортного засобу) та у сімейному (народження третьої дитини) стані відповідача. Суд також враховує, що із зростанням дітей сторін їх потреби збільшилися, як і збільшилися витрати на їх утримання. Безпідставним є посилання позивача на зміну законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів як на підставу для збільшення розміру аліментів. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що вказана обставина не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до закону. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Безпідставними є доводи представника відповідача про неможливість допиту позивача як свідка у зв?язку з тим, що позивач ознайомлена з матеріалами справи та надавала пояснення у процесуальному статусі сторони по справі, а відтак, і прийняття судом, як належного доказу, наданих показань. Вказане суперечить положенням статті 92 ЦПК України, якою передбачено право сторони за її згодою та ініціативою надавати показання в якості свідка. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони мають задовільний стан здоров?я. Відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, офіційних доходів не має, однак веде господарську діяльність з вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції. Окрім дітей, народжених у шлюбі з позивачкою, має також доньку, [INFO] та дружину, яка відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України також має право на утримання від чоловіка - батька дитини, яка не досягла трирічного віку. Тому суд дійшов висновку про те, що утримання з боку батька у розмірі 2000 грн на місяць на двох дітей не є достатнім для забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача, до 3000 грн. на місяць на утримання двох дітей сторін, до досягнення ними повноліття. Сторонами заявлено клопотання про стягнення судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представником позивача заявлено понесені на правничу допомогу витрати у сумі 8000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору від 26 серпня 2020 року, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №6 від 31 березня 2021 року, за яким адвокатом виконано наступні роботи - складання позовної заяви - 1000 грн., складання відповіді на відзив - 1000 грн., складання та направлення адвокатських запитів - 500 грн., участь адвоката у судових засіданнях - 4500 грн., складання заяв, клопотань - 500 грн.розрахункові документи, які підтверджують оплату [PERSON] послуг адвоката у сумі 5 000 грн. (а.с. 8-14 т. 3). Судом встановлено, що адвокатський запит до ТСЦ №5946 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області датований 25.08.2020, в той час як договір на надання правничої допомоги позивачем з адвокатом було укладено наступного дня - 26.08.2020. Тобто адвокатський запит направлено не у зв?язку із розглядом даної справи та наданням професійної правничої допомоги у ній. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат в сумі 500 грн. пов?язаних зі складанням адвокатського запиту. Представником позивача також заявлено як витрати на оплату послуг спеціаліста витрати на оплату послуг суб?єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON] з незалежної оцінки транспортного засобу. Відповідно до положень ст. 74 ч. 1 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями і навичками для застосування технічних засобів і призначається судом для надання консультацій та технічної допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом спеціалісту або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов?язок або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. З наведених норм вбачається, що спеціалістом є особа, яка залучається за ініціативою суду. У такому разі витрати на його залучення підлягають розподілу за результатами розгляду справи. У даному випадку витрати, пов?язані з оплатою послуг суб?єкта оціночної діяльності не є витратами, пов?язаними із залученням спеціаліста у розумінні статті 139 ЦПК України, тому розподілу не підлягають. Не підлягають також розподілу заявлені представником позивача витрати позивача на оплату послуг з надіслання пов?язаної із розглядом справи поштової кореспонденції, оскільки такі витрати не є судовими у розумінні положень статей 133, 140 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що підлягають розподілу понесені позивачем та документально підтверджені витрати в сумі 7500 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц відповідно до якої відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про недопустимість наданих представником позивача доказів понесення судових витрат, оскільки їх надано було лише 06.04.2021. Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було повідомлено у позовній заяві про попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести - 1000 грн. 06.04.2021 надано докази понесених витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України такі докази подаються до судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила відповідну заяву. Дана справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, тому відповідно до положень ч. 8 ст. 279 ЦПК України судові дебати не проводаться, а відтак, докази понесених судовиз витрат повинні бути надані до завершення зясування обставин та перевірки їх доказами як стадії, яка передує судовим дебатам. Представником позивача докази понесених судових витрат були надані на стадії дослідження доказів, тобто строк на їх подання не пропущено. Представником відповідача заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 540 грн. На підтвердження надано договір від 01.10.2020 про надання юридичних послуг (правничої допомоги) відповідно до якого вартість послуг складає 20 000 грн. з урахуванням фактичних витрат та може бути змінена у зв?язку зі зміною об?єму та терміну виконання доручення. Також додано додатки до договору. Відповідно до додатку №1, уточненого станом на 14.04.2021 вартість витрат на правничу допомогу склала 38 540 грн., у тому числі: консультація - 3000 грн. (3 год.), опрацювання нормативної бази, що регулює спірні відносини+судової практики - 5000 грн. (5 год.), ознайомлення з матеріалами справи, оувнкою, матеріалами, приєднанмими до звернення [PERSON] до поліції, матеріалами справи №591/5145/20, аудіозаписами допиту свідків, матеріалами справи №591/2850/18 - 6000 грн. (6 год.), досудове врегулювання спору, складання запитів, витребування доказів - 2 000 грн., складання відзиву та додатків - 6000 грн. (6 год.), судове представництво з врахуванням часу підготовки до судового засідання - 16 000 грн. (8 год.); 4 ж/д квитка - 548,89 грн. Надано також квитанцію до прибуткового касового ордера №150 від 01.10.2020 про те, що прийнято від [PERSON] 20000 грн. як оплата за комплексну правничу допомогу, посадочні документи на проїзд залізничним транспортом [PERSON] (а.с.89-90, 102-107 т.1, а.с. 221-224 т. 2, а.с. 26-27 т. 3). Представником позивача заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 19-22 т. 3). Предметом позову є збільшення аліментів. Зазначена категорія спорів не є складною та відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України справа розглядається у спрощеному позовному провадженні як малозначна. Суд вважає, що заявлений представником відповідача час на надання відповідачу консультацій, опрацювання адвокатом нормативної бази та судової практики, що сумарно становить 8 годин, а також час на складання відзиву (6 годин) є неспівмірно великим у порівнянні зі складністю справи. У пункті 3 додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги (станом на 14.04.2021) зазначено, що адвокатом витрачено на ознайомлення з матеріалами справи та попереднє їх опрацювання сумарно шість годин, вартість яких становить 6 000 грн. На переконання суду витрачений на виконання вказаних дій час є завищеним, оскільки обсяг наданих опонентом відповідача доказів, з якими була потреба ознайомлюватись, а також матеріалів справи № 591/2850/18 не є значним. Представником відповідача заявлено витрати, пов?язані з досудовим врегулюванням спору, складанням запитів та витребуванням доказів в сумі 2000 грн. (2 години). Однак матеріали справи не містять відомостей про досудове врегулювання спору. Клопотання про витребування доказів надано окремою заявою від 17.10.2020, а також заявлено у відзиві на позовну заяву, датованому тим же числом та за складання якого сплачено окремо. Тобто заявлені відповідачем витрати на витребування доказів фактично дублюються. Складання адвокатського запиту в інтересах [PERSON] , на який Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради надана 15.10.2020 відповідь (а.с. 136, 203 т. 1) не є доказом понесених з розглядом даної справи витрат на правничу допомогу, оскільки [PERSON] , в інтересах якої складено запит, не є стороною у справі. Судом не встановлено, що вказаний запит складено в інтересах відповідача. Заявлені представником відповідача витрати на судове представництво становлять 16 000 грн.(участь у семи засіданнях, вартість послуг адвоката за участь у судовому засіданні - 2000 грн. за годину). Заявлені представником відповідача витрати на проїзд з м. Харкова до м. Суми для участі у судових засіданнях не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні положень Цивільного процесуального кодексу України та наведених вище положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ці витрати є витратами, пов?язаними з переїздом представника до іншого населеного пункту, відповідно до положень ч. 1 ст. 138 ЦПК України вони покладаються на сторін, не є судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України, а відтак, не підлягають розподілу. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача суд враховує заперечення позивача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, малозначність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, суд також враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, ціну позову, яка є явно неспівмірною із заявленими витратами на професійну правничу допомогу, Доводи відповідача про його незначний розмір доходів та майновий стан явно не відповідають заявленому розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що підлягають розподілу понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 7500 грн., оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам на думку суду. Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із частковим задоволенням позову підлягають розподілу понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. Предметом позову було збільшення розміру стягуваних аліментів на 4 000 грн. : з 2000 грн. до 6000 грн., рішенням суду збільшено розмір аліментів на 1 000 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 25%. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов?язані з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 1875,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. У зв?язку із частковим задоволенням позову підлягають розподілу судові витрати, понесені відповідачем, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що відмовлено у задоволенні позовних вимог на 75%, виходячи з ціни позову, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають 5625,00 грн. (75% від 7500 грн. ) При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 210,20 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial