Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У серпні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Т-Фактор» про розірвання договору, стягнення коштів та неустойки. В обгрунтування вимог позивач посилалася на те, що між нею та ТОВ «Північзахідтрансбуд» 22 листопада 2007 року було укладено попередній договір № 11, згідно з яким сторони зобов'язувались у майбутньому, в строк до 01 жовтня 2009 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири № 292, загальною площею 39,64 кв.м., що знаходиться на 15 поверсі по [ADDRESS], на умовах, визначених попереднім договором. Відповідно до умов попереднього договору вартість предмета основного договору становить 336 940 грн. 00 коп., яку вона сплатила ТОВ «Північзахідтрансбуд», що підтверджується заявою на переказ готівки № 005В601073340013 від 30 листопада 2007 року, платіжним дорученням № 005РС01073370001 від 03 грудня 2007 року та довідкою від 05 грудня 2007 року № 108, виданою ТОВ «Північзахідтрансбуд» про внесення 100 % вартості квартири. З червня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Т-Фактор» було укладено договір № 11-ф про участь у спільному будівництві будинку в [ADDRESS], за умовами якого відповідач, що є правонаступником ТОВ «Північзахідтрансбуд», зобов'язувався добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати об'єкт нерухомості, 21-б у місті Бровари Київської області у власність позивача з 31 грудня 2011 року. За умовами даного договору, внеском ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку, а внеском позивача є належна їй частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання договору. Вартість об'єкта нерухомості становила 336 940 грн. 00 коп. Вартість внеску [PERSON] на момент підписання договору становила 336 940 грн. 00 коп. Однак умови вказаного вище договору зі сторони відповідача виконані не були, будинок повністю не був побудований і не зданий в експлуатацію у строки, встановлені договором. Так, 20 січня 2012 року та 24 квітня 2013 року між сторонами знову були укладені аналогічні вказаному вище договори про участь у спільному будівництві будинку в [ADDRESS]. Проте, умови договорів зі сторони відповідача виконані не були, будинок повністю не побудований і не зданий в експлуатацію у строки, встановлені договором. Оскільки відповідач умови договору від 24 квітня 2013 року не виконав, чим порушив істотні умови угоди, а позивач [PERSON] сплатила кошти у розмірі 336 940 грн. 00 коп., якими ТОВ «Т-Фактор» протягом періоду з 03 грудня 2007 року по 08 серпня 2014 року користувався безпідставно, позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила розірвати договір № 292 про участь у спільному будівництві житлового будинку в місті Бровари Київської області, укладений 24 квітня 2013 року між ТОВ «Т-Фактор» та [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, що були внесені в рахунок виконання зобов'язань за договірними зобов'язаннями у розмірі 336 940 грн. 00 коп.; а також неустойку у розмірі 10 108 грн. 20 коп. та 200 309 грн. 69 коп. - процентів за користування безпідставно отриманими грошовими коштами позивача, нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи по суті подав заяву, в яких позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та слухати справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» та [PERSON] було укладено попередній договір № 11, згідно з яким сторони угоди зобов'язувались у майбутньому, в строк до 01 жовтня 2009 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири № 292, загальною площею 39,64 кв.м., що знаходиться на 15 поверсі по [ADDRESS], на умовах, визначених попереднім договором (а.с. 6). На виконання умов спірного попереднього договору позивач сплатила «Північзахідтрансбуд», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ «Т-Фактор», грошові кошти на загальну суму 336 940 грн. 00 коп., про що свідчать копії заяви на переказ готівки № 005В601073340013 від 30 листопада 2007 року, платіжного доручення № 005РС01073370001 від 03 грудня 2007 року та довідки від 05 грудня 2007 року № 108, виданої ТОВ «Північзахідтрансбуд» про внесення 100 % вартості квартири (а.с. 7-9). З матеріалів справи вбачається, що З червня 2011 року між позивачем та ТОВ «Т-Фактор» було укладено договір № 11-ф про участь у спільному будівництві будинку в [ADDRESS], за умовами якого відповідач зобов'язувався добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати об'єкт нерухомості у власність позивача з 31 грудня 2011 року (а.с. 10-11). За умовами даного договору, внеском ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку, а внеском позивача є належна їй частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання договору. Вартість об'єкта нерухомості становила 336 940 грн. 00 коп. Вартість внеску [PERSON] на момент підписання договору становила 336 940 грн. 00 коп. (п.п. 2.3, 2.4 договору). Однак умови вказаного вище договору зі сторони відповідача виконані не були, будинок повністю не побудований і не зданий в експлуатацію у строки, встановлені договором. У зв'язку з цим, 24 квітня 2013 року між сторонами знову був укладений договір про участь у спільному будівництві будинку в [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, з матеріалів справи видно, що у встановлений договором строк до 01 жовтня 2009 року основний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна між сторонами не укладений. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Ч.2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом також з'ясовано, що умови договору № 292 про участь у спільному будівництві житлового будинку по вулиці Черняхівського в місті Бровари Київської області від 24 квітня 2013 року відповідач не виконав, будинок повністю не побудував і не здав в експлуатацію у строки, встановлені договором. З огляду на викладене, враховуючи істотне порушення відповідачем договірних зобов'язань, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині розірвання договору № 292 від 24 квітня 2013 року та стягнення з ТОВ «Т-Фактор» на користь [PERSON] неустойки у розмірі 10 108 грн. 20 коп. Крім того, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст. 1212 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмірпроцентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Оскільки нормами чинного цивільного законодавства не врегульовано питання порядку визначення процентів за користування грошовими коштами без достатньої правової підстави, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 ЦК України, що закріпила положення, згідно з яким якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. З огляду на викладене, для обрахування процентів за користування чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави, за аналогією, слід застосувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи зі ставки Національного банку України, встановленої за період з 03 грудня 2007 року по 08 серпня 2014 року сума процентів за користування безпідставно отриманими грошовими коштами становить 200 309 грн. 69 коп., про що свідчить розрахунок (а.с. 46). Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності,

Outcome: approved