overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровою особою, офіційно працює робітником в Осмолодському лісгоспі та має високу заробітну плату. У судовому засіданні позивачка позов підтримала а відповідач визнав. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 6). Від шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 5). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що встановлено з пояснень сторін. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Аналізуючи надані сторонами докази судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачкою. Тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», \~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, то судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень, що підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Судові витрати віднести за рахунок відповідача. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалось, тому з на даний час у провадженні суду пербуває справа про розірвання шлюбу. Вона самостійно не може на достатньому рівні забезпечувати й утримувати дитину. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, хоч має таку можливість, оскільки є фізично здоровою людиною та може працювати. Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка позов підтримує, а відповідач визнає. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Дитина на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 829 від 20 липня 2015 року виданою Небилівською сільською радою (а. с. 6). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аналізуючи надані сторонами докази судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини позивачки сина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачкою. Тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у порядку, визначеному ст. 174 ЦПК України, за визнанням позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, то судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримування дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно та витрати на правову допомогу. Cвої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 2004 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають одну дитину, яка перебуває на її повному утриманні, оскільки з 2 лютого 2012 року шлюб між ними розірваний і вони з відповідачем спільно не проживають. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримування дитини не надає. На даний час відповідач працює на будівництві в м. Києві, де отримує високі заробітки, тому вона вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Сторони у судове засідання не з»явилися, подали до суду заяви про розгляд справи їх відсутності, позивачка позов підтримує у повному обсязі, відповідач позов визнав частково, у розмірі 250гривень на місяць. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку. Визначеному ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. З 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02 лютого 2012 року, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 02 лютого 2012 року (а. с. 4). Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, матеріально - побутові умови проживання якої є важкими, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 5) та актом обстеження матеріально-побутових умов позивачки (а. с. 6). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак які саме доходи отримує відповідач у даний час їй не відомо. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у розмірі 1000 гривень у місяць, оскільки відсутні дані про дохід відповідача, який давав би йому можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Однак суд приходить до висновку, що відповідач є працездатною особою та може надавати кошти на утримування дитини у більшому розмірі ніж 250гривень

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримування дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 2005 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають одну дитину - доньку [PERSON]. З січня цього року спільно з відповідачем не проживає. Дитина перебуваює на її повному утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримування дитини не надає, хоч може надавати таку допомогу, оскільки працює і має регулярний стабільний дохід. Відповідач позову не визнав, вважає, що аліменти на утримування дитини не будуть витрачатится, а позивачка буде їх витрпачати на власні потреби. Згідний сплачувати аліменти на відповідний рахунок дитини, а не дружині. Не заперечує, що дитиною опікується дружина, на даний час дитина диве у с.Князівське з батьками дружини. Він кошти на утримування дитини не дає. Вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі та мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4) та копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 3). Дитина на даний час знаходиться на піклуванні у матері, батько не надає коштів на її утримання. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач працює, а тому аліменти слід стягнути з нього у частці від доходу, але не менше встановленого законом мінімуму.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримування дитини у розмірі по 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 2005 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку у 2011 році. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину, яка перебуває на її повному утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає, хоч має таку можливість, так як регулярно виїжджає на сезонні роботи і має мінливі однак реально високі доходи. Сторони у судове засідання не з»явилися, позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з»явився, причини своєї неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а. с. 4) . Дитина проживає разом з позивачкою, її умови проживання задовільні, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання позивачки від 15 січня 2014 року та довідкою № 16, виданою Красненською сільською радою 15 січня 2014 року (а.с.5-6) . За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак не надала доказів того, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти у розмірі заявлених позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1000 гривень та приходить до висновку, що з нього слід стягнути аліменти у меншому розмірі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житлом в належному їй житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS]. У належному їй будинку зареєстрована її рідна сестра [PERSON], проте остання там не проживає з 1998 року. Добровільно виписатися відповідачка відмовляється, чим порушує її право на володіння, користування та розпорядження належним їй житловим приміщенням, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідачка у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи суд, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Копією договору дарування(а.с.5) та копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.6) підтверджено, що позивачка є власником домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Актом № 187/02-34, складеним 02 червня 2015 року (а.с.8) підтверджено, що [PERSON] зареєстрована але не проживає у будинку позивачки з 2000 року. За змістом ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає в належному позивачці житловому з 2000 року без поважних причин.. За таких обставин, позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право на житло є підставною та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.15,16,319,405 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в с.Петранка, вул.Грушевського,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 12 квітня 2010 року померла її бабуся [PERSON], яка була власником домоволодіння, яке знаходиться в с.Петранка, вул.Грушевського,3. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння. Згідно складеного [PERSON], заповіту вона є спадкоємцем всього її майна. Відповідачка не претендує на спадкове майно. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідачка позов визнала у повному обємі, а позивачка підтримала. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Копією свідоцтва про смерть (а.с.9) підтверджено, що [PERSON], померла 12 квітня 2010 року. Копією заповіту (а.с.5) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження в користь позивачки. Згідно довідки №358 від 01 березня 2017 року (а.с.8), [PERSON], на день смерті була власником будинку, що знаходиться в с.Петранка, вул.Грушевського,3 . Згідно копії технічного паспорту (а.с.11-15) вартість спадкового будинковолодіння, що знаходиться в с.Петранка, вул.Грушевського,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області складає 724860 гривень. Постановою нотаріуса від 15 березня 2017 року № 216/02/-14 (а.с.16) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже судом встановлено, що [PERSON] на день смерті була власником будинку, що знаходиться в с.Петранка, вул.Грушевського,3 Рожнятівського району Івано-Франківської області, позивачка є спадкоємцем по заповіту, подала заяву про прийняття спадщини, таким чином прийняла спадщину, тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1223 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться по вул.Шевченка,255 в с.Липовиця Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 30 жовтня 2003 року померла її мати [PERSON], яка була власником домоволодіння, яке знаходиться в вул.Шевченка,255 в с.Липовиця. Після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Згідно складеного [PERSON], заповіту вона та її брат [PERSON], є спадкоємцями в рівних долях даного майна. 20 лютого 201 року її брат [PERSON], помер, спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця не має. За таких обставин, вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матнрі. Відповідачі по справі, діти спадкодавця, на спадкове майно не претендують, відмовилися від спадщини. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини на домоволодіння, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на домоволодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій просить заслухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не прибули, подали до суду заяви яких вказали, що позов визнають, просять справу слухати без них. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Копією свідоцтва про смерть (а.с.11, 12) підтверджено, що [PERSON], померла 30 жовтня 2003 року, [PERSON], помер 20 лютого 2013 року. Згідно заповіту від 04 серпня 2003 року (а.с.10) [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження в користь своїх дітей позивачки та [PERSON]. Постановою нотаріуса від 18 вересня 2015 року № 1006/02-14 (а.с.13) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Отже судом встановлено, що [PERSON], на день смерті була власницею домоволодіння, яке знаходиться в с.Липовиця, вул.Шевченка,255 Рожнятівського району Івано-Франківської області, позивачка та її брат [PERSON], (помер 20 лютого 2013) вступили в управління цим майном, таким чином прийняли спадщину, відповідачі на спадкове майно не претендують, тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1223, 1274 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться в смт.Перегінське, вул.Великий Беріг,37 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 13 грудня 2013 року померла її бабуся [PERSON], яка була власником домоволодіння, яке знаходиться в смт.Перегінське, вул.Великий Беріг,37 . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння. Згідно складеного [PERSON], заповіту вона є спадкоємцем всього її майна. Відповідач не претендує на спадкове майно. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідач позов визнав у повному обємі, а позивачка підтримала. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Копією свідоцтва про смерть (а.с.5) підтверджено, що [PERSON], померла 13 грудня 2013 року. Копією Свідоцтва про право на спадщину (а.с.14) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження в користь позивачки. Згідно довідки №1426 виданої виконкомом Перегінської селищної ради 22 квітня 2015 року (а.с.12), [PERSON], на день смерті була власником будинку, що знаходиться в смт.Перегінське, вул.Великий Беріг,37. Постановою нотаріуса від 16 червня 2015 року № 285/02/-14 (а.с.9) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже судом встановлено, що [PERSON], на день смерті була власником будинку, що знаходиться в смт.Перегінське, вул.Великий Беріг,37 Рожнятівського району Івано-Франківської області, позивачка є спадкоємцем по заповіту, подала заяву про прийняття спадщини, таким чином прийняла спадщину, тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1223 ЦК України,

Outcome: approved