Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У серпні 2016 року позивач ПАТ БРОКБІЗНЕСБАНК (далі [PERSON]) звернулось до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вказує, що 13.10.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 78700 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26% на рік, з кінцевим терміном повернення до 12.10.2018 року. У звязку із порушенням зобовязань за кредитним договором, у [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 109476,86 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь. Також просить суд стягнути на свою користь судові витрати в сумі 1642,15 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково на суму 50 786,07 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 25530,08 грн., заборгованості за процентами в сумі 23565,85 грн., пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2064,55 грн. Адвокат [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] нараховані штрафні санкції за порушення умов договору про обовязкове страхування предмета іпотеки у період з 2009 по 2016 роки, в той час як [PERSON] укладав договори страхування квартири з 2008 по 2013 роки. Вважає, що вимоги про стягнення 3% річних за затримку сплати кредиту не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 7.1 Кредитного договору передбачений інший розмір процентів у разі порушення строків погашення заборгованості. На думку представника відповідача [PERSON] необґрунтовано нараховано суму боргу з урахуванням інфляції, не вказано які індекси інфляції застосовував позивач. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 13.10.2008 року між [PERSON] та АТ БРОКБІЗНЕСБАНК було укладено договір №КД-Ф/08/0077 про надання кредиту в сумі 78700 гривень по 12.10.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% для споживчих цілей (а.с. 5-7) Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 договору, від суми простроченої заборгованості. 13.10.2008 року між АТ БРОКБІЗНЕСБАНК та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно якого для забезпечення виконання кредитного договору від 13.10.2008 року №КД-Ф/08/0077 передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 101-103). Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобовязання (неналежне виконання). До позову додано розрахунок заборгованості, складений позивачем, згідно якого станом на 16.08.2016 року [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту в сумі 25 530,08 гривень та заборгованість із сплати процентів за користування кредитом в сумі 23 565,85 гривень (а.с. 8-18). Наявність даної заборгованості [PERSON] та його представник визнають, та не заперечують проти її стягнення. Також згідно розрахунку, у період з 18.08.2015 року по 15.08.2016 року [PERSON] нараховано пеню за прострочення кредиту в сумі 2064,53 гривні. За прострочення сплати процентів у період з 16.04.2011 року по 15.08.2016 року нарахована пеня у розмірі 23191,46 гривень. Відповідач визнав вимоги в частині стягнення з нього пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2064,53 грн., не визнав вимоги в частині пені за прострочення сплати процентів в сумі 23191,46 грн. мотивуючи це тим, що розмір заборгованості за кредитом та процентами є приблизно однаковим, але сума пені за прострочення сплати кредиту та процентів значно відрізняється. Проте відповідач та його представник не звернули увагу на те, що пеня за прострочення сплати кредиту нарахована за період з 18.08.2015 року по 15.08.2016 року, а за прострочення сплати процентів з 16.04.2011 року по 15.08.2016 року. Власного розрахунку відповідач суду не надав, інших доводів необґрунтованості вимог суду не заявив, а тому суд вважає вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту та процентів за його користування правомірними, такими, що підтверджуються розрахунком, а тому такими, що підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] нараховано суму боргу по сплаті за кредит з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, який складає 307,62 грн., та за прострочення сплати процентів у розмірі 9537,31 грн. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення даних позовних вимог, просили позивача вказати індекси інфляції, які були застосовані для обчислення інфляційних втрат. Суд виходить із того, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція. Розрахунок інфляційних втрат, складений [PERSON], не містить суми боргу, яка існувала на кожен останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж, не вказаний індекс інфляції, який був застосований в кожному місяці, що робить неможливим перевірку сум, нарахованих [PERSON]. Суд просив представника ПАТ БРОКБІЗНЕСБАНК надати суду розрахунок, в якому буде вказані суми боргу помісячно для здійснення розрахунку втрат від інфляції або пояснити за якою формулою було складено розрахунок, який знаходиться в матеріалах справи. Проте, представник позивача відповідних даних суду не надав, не зміг відповісти, яким чином були нараховані втрати від інфляції. Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними та юридичними особами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення втрат від інфляції, оскільки вони не підтверджуються належним розрахунком, якому суд може дати оцінку. Вимоги в частині стягнення суми боргу з урахуванням 3% річних за основним зобовязанням в сумі 119,11 грн. та процентами в сумі 1338,11 грн. в порядку ч.2 ст.625 ЦК України підтверджуються розрахунком [PERSON]. В своєму запереченні представник відповідача вказав, що згідно ч.2 ст.625 ЦК України розмір процентів від простроченої суми може бути встановлений умовами договору. Пояснив, що пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або строків сплати процентів за користування кредитом [PERSON] має право нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в пункті 1.1 договору. [PERSON] нарахував за прострочення боргу три проценти річних, як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, а не за умовами пункту 7.1 Кредитного договору, представник відповідача вважає, що розрахунок є невірним, а тому сума стягненню не підлягає. Суд виходить із положень ст.549 ЦК України, яка визначає неустойку як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Неустойка може бути у вигляді штрафу та пені. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачені умови нарахування неустойки у формі пені. Тому суд не приймає доводи представника відповідача про те, що сторони домовились про інший розмір процентів ніж встановлений ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки кредитний договір таких умов не містить. Крім того, пунктом 4.2.6 Кредитного договору позичальник зобовязаний застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії не менше ніж на один календарний рік. Пункт 7.2 Кредитного договору передбачає, що банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 5% процентів від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п 4.2.6 цього договору за кожен факт порушення. Також, пунктом 4.2 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобовязаний протягом 10 робочих днів з дати укладення цього договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість, але не меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану п. 1.4 договору оціночну вартість на весь строк дії цього договору, та надати іпотекодержателю копію договору страхування. У випадку недотримання іпотекодавцем умов пункту 4.2 договору, іпотекодержатель має право вимагати сплати суми штрафу у розмірі 5% від суми кредиту (пункт 4.5 іпотечного договору). Відповідач в судовому засіданні надав суду договори страхування предмета іпотеки квартири [ADDRESS] від 13.10.2008 року, 21.10.2009 року, 22.09.2010 року, 20.01.2012 року та 30.01.2013 року (а.с. 77-92). Представник [PERSON] пояснив, що йому не було відомо про їх наявність, суми штрафу за відсутність договорів страхування були нараховані за весь період кредитних правовідносин із [PERSON] та не враховують наявність даних договорів. Крім того, пункт 7.2 Кредитного договору та пункт 4.5 Іпотечного договору передбачає відповідальність за одне й те саме порушення відсутність договору страхування предмету іпотеки, при цьому встановлює різну відповідальність за дане порушення. Враховуючи цей факт, а також те, що [PERSON] нараховані штрафні санкції за порушення умов страхування предмету іпотеки, починаючи з дати укладання кредитного договору, в той час як суду надані докази того, що [PERSON] виконував умови договору про страхування квартири, суд знаходить ці вимоги безпідставними. Таким чином, проаналізувавши вимоги позивача, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 25530,08 грн., заборгованості за процентами в сумі 23565,85 грн., пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2064,55 грн. та пені за прострочення сплати процентів в сумі 23191,46 грн., трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту в сумі 119,11 грн. та процентів в сумі 1338,11 грн., що разом складає 75809,14 грн. Вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за відсутність договорів страхування предмета іпотеки та інфляційних втрат суд знайшов необґрунтованими, а тому в їх задоволенні відмовляє. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1624,15 грн. Судом задоволено вимоги на суму 75809,14 грн., ціна позову складає 109476,86 грн. Всього судом було задоволено 69,25% від ціни позову. Тому, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1137,19 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial