Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У серпні 2014 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, [PERSON] (а.с.43-49) і просить: - визнати недійсним та скасувати рішення ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради від 17 липня 2012 року №4 «Про погодження матеріалів інвентаризації земельної ділянки та передачі земельної ділянки у власність»; - визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] площею 0,0619 га для ведення особистого селянського господарства серії ЯМ №869938, виданий 26 вересня 2012 року на ім»я [PERSON]; - скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] площею 0,0619 га для ведення особистого селянського господарства; - зобов»язати [PERSON] повернути вищезазначену земельну ділянку у комунальну власність територіальної громади с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що рішенням ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради від 17 липня 2012 року №4 [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку у розмірах фактичного землекористування площею 0,0619 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] Старокостянтинівського району. На підставі цього рішення 26 вересня 2012 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку. Прокурор вказує, що спірна земельна ділянка передана у власність [PERSON] з порушенням чинного законодавства, а саме ч.ч.6-7 ст.118 ЗК України, оскільки на момент передачі у власність земельна ділянка площею 0,0619 га не перебувала у законному користуванні [PERSON], а є новою земельною ділянкою, про що свідчать записи у погосподарській книзі Староостропільської сільської ради №5, з якої вбачається, що у 2012 році земельна ділянка [PERSON] збільшилась на 0,06 га. Тому, для її отримання у власність [PERSON] повинен був подати відповідне клопотання до Староостропільської сільської ради, а остання мала би надати йому дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, такого клопотання [PERSON] не подавав й відповідне рішення сільською радою не приймалось. Крім того, у протоколі ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради від 17 липня 2012 року відсутні відомості про кількість заявників та характер питань, що виносились на розгляд сесії й не зазначено результати голосування по питанню передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. В судовому засіданні прокурор Баклан Г.В. підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить позов задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві. Державна інспекція сільського господарства в Хмельницькій області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, подавши письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справи у відсутності свого представника. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] проти позову заперечили, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка до передачі її у власність [PERSON] більше 30 років перебувала у його користуванні, а тому при передачі спірної земельної ділянки у власність позивачу Староостропільською сільською радою дотримано усіх вимог закону. Представник Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району - сільський голова Дубинчук В.Є. позов не визнав, посилаючись на те, що спірною земельною ділянкою [PERSON] користувався давно, підтримував її у належному стані, жителями с. Старий Остропіль ця земельна ділянка ніколи не використовувалась, ніякого водогону, а ні проходу по цій земельній ділянці не має й ніякої цінності для територіальної громади спірна земельна ділянка не представляє. Третя особа - реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду подала письмове клопотання про розгляд справи у відсутності свого представника. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,24 га для обслуговування житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ№03234 від 26 січня 1999 року (а.с.65). Рішенням ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району від 17 липня 2012 року №4 [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку у розмірах фактичного землекористування загальною площею 0,0619 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 6824288600:02:004:0187 (а.с.29). 26 вересня 2012 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯМ№869938 (а.с.11). Спірна земельна ділянка площею 0,0619 га розташована між раніше приватизованою земельною ділянкою [PERSON] ([ADDRESS]) та земельною ділянкою, яка перебуває у власності [PERSON] ([ADDRESS]) (а.с.21 зворот). Будинковолодіння [PERSON] й [PERSON] та земельні ділянки, на яких вони розташовані, виходять на [ADDRESS]. З цієї вулиці доступу до спірної земельної ділянки не має, оскільки вона розташована на відстані 26,23 м від [ADDRESS] в глиб земельної ділянки [PERSON], посередині між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON], що підтверджується планами земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (а.с.65, а.с.87 на зворотах). Крім того, між спірною земельною ділянкою площею 0,0619 га та земельною ділянкою, яка раніше була приватизована [PERSON] відсутні будь-які межові знаки, а між спірною земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] існує природна межа у вигляді смуги високорослих дерев. До приватизації спірної земельної ділянки площею 0,0619 га вона перебувала у користуванні [PERSON] й не була включена до складу земель під час першої приватизації відповідачем землі у 1995 році. Ці обставини в судовому засіданні підтвердили відповідач [PERSON] та сільський голова Дубинчук В.Є., а також допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які показали, що доступу до спірної земельної ділянки не має й щоб потрапити до неї треба проходити біля будинку [PERSON] через його земельну ділянку. Свідки також показали, що [PERSON] користується спірною земельною ділянкою з того часу, як побудував будинок, розрівняв її й використовує для сінокосіння. Наявність будь-якого рову по якому б стікала вода на спірній земельній ділянці свідки заперечили. Свідок [PERSON] показала, що на спірній земельній ділянці ще з часів війни був рів, по якому стікала вода, однак з того часу, як біля спірної земельної ділянки [PERSON] побудував житловий будинок, він розгорнув рів й вже більше 30 років користується цією ділянкою та огородив її з [ADDRESS]. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], яка є матір»ю [PERSON] -сусіда [PERSON], та яка показала, що на спірній земельній ділянці існує рів, по якому зі всіх доріг стікає вода до річки, що відповідач «не пускає її тим ровом пройти й вона не має куди провезти траву», оскільки такі її покази є суперечливими та не послідовними, спростовуються показаннями інших свідків й не підтверджені жодними іншими доказами. Крім того, свідок [PERSON] перебуває у вкрай неприязних відносинах з відповідачем через постійні суперечки щодо межі земельної ділянки [PERSON] та її сина [PERSON] Разом з тим свідок також показала, що більше 30 років доступу до спірної земельної ділянки з [ADDRESS] не має, оскільки там стоїть огорожа відповідача, що межує з огорожею її сина. Згідно оглянутих судом оригіналів погосподарських книг Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району за 1990-2014 роки вбачається, що у користуванні [PERSON] станом на 1990-1992 роки перебувало 0,22 га землі (а.с.94), у 1993 році площа землі збільшилась до 0,44 га (а.с.94), з 1996 року - до 0,68 га (а.с.97) й після першої приватизації земельних ділянок [PERSON] у його користуванні станом на 2000 рік всього було 0,97 га землі (а.с.97), з яких 0,85 га - належало на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ№03234 від 26 січня 1999 року (а.с.65). Тобто станом на 2000 рік, окрім приватизованої земельної ділянки площею 0,85 га, у користуванні [PERSON] перебувала ще земельна ділянка площею 0,12 га (0,97 - 0,85). З 2003 року розмір земельної ділянки [PERSON] збільшився на 0,43 га (а.с.100) за рахунок успадкованої ним земельної ділянки після смерті його матері [PERSON], яка проживала по [ADDRESS], що підтверджується записами у погосподарських книгах за 1991-2000 роки (а.с.107-112). Загальна площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні [PERSON] станом на 2003 рік становила 1,40 га (0,97 + 0,43). При цьому у погосподарській книзі за 2001-2005 роки допущено арифметичну помилку, оскільки при складанні 0,97 га та 0,43 га загальна площа записана 1,30 га, тоді як сума цих чисел складає 1,40 га. З 2005 року площа земельної ділянки [PERSON] збільшилась на 3,51 га за рахунок виділення в натурі земельної частки (паю), й загальна площа землі склала 4,91 га (0,97 + 0,43 + 3,51) (а.с.100). В такому розмірі - 4,91 га площа землі, яка перебувала у користуванні [PERSON], значиться у погосподарських книгах по 2010 рік включно. З 2011 року загальна площа землі, яка перебувала у власності та користуванні [PERSON] у погосподарській книзі за 2011-2015 роки вже зазначена у розмірі 4,81 га (при огляді оригіналу погосподарської книги виявлено виправлення та підчистки при написанні цієї суми) (а.с.106), а з 2012 року - 4,87 га. Однак, з 2010 року будь-яких змін у користуванні [PERSON] землею площею 4,91 га не виявлено, а тому зазначення станом на 01 січня 2011 року у погосподарській книзі загальної площі земельної ділянки, якою користувався [PERSON], в розмірі 4,81 га є необґрунтованим та не відповідає дійсності, оскільки загальна площа земельної ділянки станом на 01 січня 2011 року залишалась в розмірі 4,91 га (0,97 га, яка була у користуванні з 2000 року + 0,43 га - успадкована після смерті матері + 3,51 га земельна частка (пай)). З цих 0,97 га у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,85 га згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ№03234 від 26 січня 1999 року, решту 0,12 га - перебувало у його користуванні. Те, що згідно записів у погосподарській книзі станом на 2012 рік за [PERSON] вже значиться 4,87 га землі, з врахуванням приватизованої земельної ділянки площею 0,0619 га, не відповідає дійсності, оскільки з врахуванням записів за попередні роки за ним повинно значитись 4,91 га. Таким чином, наявність у користуванні [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га надавало йому право отримати цю земельну ділянку у власність. Відповідно до ч.1 та. ч.2 ст.118 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Тобто, для приватизації земельної ділянки, яка перебувала у користуванні особи, має бути розроблена документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що врегульовано статтею 56 Закону України «Про землеустрій», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляється у разі наміру особи одержати безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, тобто земельної ділянки, яка не перебувала у користуванні особи (ч.6-9 ст.118 ЗК України, ст.50 ЗУ «Про землеустрій», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин). Судом встановлено, що [PERSON] 09 липня 2012 року звернувся до Староостропільської сільської ради із заявою про затвердження документації із землеустрою та передачу йому у власність земельної ділянки (а.с.35), яка зареєстрована за вх..№44. Зазначена заява винесена на розгляд сесії Староостропільської сільської ради і була включена в порядок денний за №3 «Про розгляд заяв громадян». Рішенням ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району від 17 липня 2012 року №4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки [PERSON] та передано йому безкоштовно у власність земельну ділянку у розмірах фактичного землекористування загальною площею 0,0619 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 29). Приватне підприємство «Земпроект» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] (а.с.13-28). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини та вказували на те, що спірна земельна ділянка до її приватизації не перебувала у користуванні [PERSON] та є новою земельною ділянкою. Оскільки на час приватизації спірної земельної ділянки у користуванні [PERSON] згідно записів у погосподарських книгах перебувала земельна ділянка площею 0,12 га, тому він мав повне право на отримання безоплатно у власність 0,0619 га в порядку, визначеному ч.1 та ч.2 ст.118 ЗК України, й це право ним було реалізовано. Позивачем не надано жодних доказів того, що спірна земельна ділянка є новою ділянкою та не входить у тих 0,12 га, які згідно записів у погосподарських книгах значаться у користуванні [PERSON] Не надано доказів й того, що спірна земельна ділянка містить будь-які обмеження щодо передачі її у власність. Навпаки, згідно висновку управління Держкомзему у Старокостянтинівському районі від 20 липня 2012 року №807 будь-яких обмежень щодо використання спірної земельної ділянки, а саме щодо ведення на ній особистого селянського господарства не встановлено (а.с.28). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка площею 0,0619 га передана у власність [PERSON] з дотриманням чинного на той час законодавства, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову. Посилання сторони позивача на те, що у протоколі ХХV сесії VI скликання Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району від 17 липня 2012 року по четвертому питанню розглядалось подання Старокостянтинівської міжрайонної прокуратури, а не заява [PERSON], а по третьому питанню - «Розгляд заяв громадян» відсутні відомості про кількість заявників та характер питань, що виносились на розгляд сесії та не зазначено результати голосування по даному питанню, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення сесії про передачу відповідачу земельної ділянки у власність. Так, з протоколу сесії від 17 липня 2012 року вбачається, що розгляд заяв громадян зазначено у третьому пункті й депутатами було прийнято рішення про прийняття проекту рішення «Про розгляд заяв громадян» як рішення сесії (а.с.30-32). Із журналу реєстрації заяв (а.с.34) вбачається, що 17 липня 2012 року на сесії Староостропільської сільської ради розглядалась також аналогічна заява [PERSON], по якій прийнято рішення сесії №3, [PERSON] - рішення сесії №7, [PERSON] - рішення сесії №5. Ця обставина дає суду підстави вважати, що ці рішення були предметом розгляду по третьому питанню порядку денного, а номера рішень зазначені відповідно до черговості розгляду заяв громадян в межах третього питання. Крім того, суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи у діях та рішеннях відповідачів не встановлено жодних порушень інтересів держави, щоб надавало можливість прокурору звернутись до суду за захистом порушеного права.

Outcome: dismissed