Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У серпні 2017 р. до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останній з 06.08.2016 р. не проживає за вказаною адресою, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає, через що позивач не може оформити субсидію в органах соціального захисту населення чим право позивача як власника порушується. 11.08.2017 р. судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 122 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV чинної на час вчинення процесуальної дії), з метою отримання актуальної інформації щодо про місце проживання (перебування), та відповіді на які отримано судом 11.09.2017 р. Відповідно до наданої відповіді відповідач з 25.01.2013 р. значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Позивач подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстрованого за № 676, позивач є власником квартири за номером [ADDRESS] (тридцять сім) (а.с. 4-5). Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу : 18710821 від 06.05.2008, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Кізім С.О. та зареєстрованого за № 676 (а.с. 7). Відповідно до довідки № 4228/02 про склад зареєстрованих від 09.08,2017 р., виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області та акту № 109 обстеження матеріально-побутового стану сім'ї від 09.08.2017 р., складеного депутатом Васильківської міської ради, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Разом з нею зареєстровані та проживають: онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також зареєстрований але не проживає з 06.08.2016 року онук [PERSON], [INFO], який проживає разом зі своєю дружиною у Васильківському районі (а.с. 8, 10). Оскільки понад рік, а саме з 2016 р., відповідач не проживає у зазначеній квартирі, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника квартири, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції У країни, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved