Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 38 по вулиці Курортна 4 в м.Миколаєві, посилаючись на те, що відповідач в спірній квартирі ніколи не проживав, житловою площею не користується без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення відповідач не виконує. До судового засідання позивач та не зявилася, надала суду заяву якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився. З відома позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом приймалось рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира 38 по вулиці Курортна (Бутоми) 4 у м.Миколаєві належить [PERSON], на підставі Договору дарування квартири від 18.06.2007 року. Згідно довідки ЖКП «Бриз» ЖЕК №3 за вищевказаною адресою з 20.07.2007 року зареєстрований відповідач [PERSON] Судом було встановлено, що відповідач у вищезазначеному житловому приміщенні не проживає з моменту реєстрації, спірною квартирою не користуються без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг [PERSON] не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 03.01.2017 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири, понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачкою та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується зазначеною квартирою, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved