Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначав, що 04 вересня 2013 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру №10, розташовану по вул. Валерія Лобановського (Спортивна), буд.10, в м.Запоріжжя і автомобіль ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Дане майно було придбано під час перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON] і тому було їх спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. 26 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру №41, розташовану [ADDRESS], розташовану по вул.Валерія Лобановського (Спортивна), буд.10, в м.Запоріжжя, автомобіль ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль марки PEUGEOT, модель 605, 1991 року випуску. За свого життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач (син померлої) є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] і постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у відсутність представника Запорізької міської ради та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №534936. За померлим [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру №10, розташовану по вул. Валерія Лобановського (Спортивна), буд.10, в м.Запоріжжя, з яких: 5/6 частини належали йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №2327.К від 30.10.1995 року, зареєстрованого Запорізькою регіональною біржею нерухомості за №2327.К, а 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 31.08.1995 року, і автомобіль ЗАЗ 1102, державний реєстраційний номер [NUMBER], білого кольору, 1991 року випуску, номер двигуна [NUMBER], кузов №М0078915. 23.06.1978 року між [PERSON] і Гультяєвою (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС, №400350. Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЖС№ 346314 [PERSON] його батьками є: батько - [PERSON], мати [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за свого життя заповіту не складав. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були [PERSON] (син померлого) і [PERSON] (дружина померлого). Остання фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки мешкала з ним на час смерті, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні. 26 квітня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №326812. На час смерті [PERSON], їй на праві власності належала квартира №41, розташована по вул. Тбіліська, буд.27, в м.Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №561 від 10.05.1994 року, автомобіль марки PEUGEOT, модель 605, 1991 року випуску, білого кольору, номер двигуна [NUMBER], кузов №VF36BRF2290792962, тип седан легковий, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується інформацією, яка надана на запит суду Регіональним сервісним центром в Запорізькій області. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили фактичні обставини, викладені в позовній заяві, зокрема, що на час смерті [PERSON] мешкав із дружиною [PERSON] по вул. Тбіліській у м.Запоріжжя, а після його смерті, за [PERSON] доглядав її син [PERSON], який мешкав разом з нею, в тому числі і на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заповіту не складала. Позивач у справі [PERSON], як син померлої, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, який постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. На підставі ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Згідно зі ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, у звязку з чим суд визнає позов обґрунтованим і вважає за необхідне його задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яке було набуто нею під час перебування у шлюбі із [PERSON] і яке вона фактично прийняла після смерті останнього, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги і прийняв спадщину.

Outcome: approved