Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

у серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з указаною позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок. Зазначив, що у 1990 році він в установленому законом порядку набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Зазначений факт підтверджується наявною у позивача технічною документацією та свідоцтвом про право власності, яке знаходиться у матеріалах інвентарної справи Могилів-Подільського МБТІ, видане Пасинківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 20.08.1990 року, зареєстроване в реєстрі за № 160. З часу виготовлення первинної технічної документації минуло багато часу і, з невідомих позивачу причин оригінал свідоцтва було втрачено. На прохання позивача, Пасинківська сільська рада відмовила йому у видачі дубліката свідоцтва, посилаючись на те, що у другому примірнику свідоцтва, який знаходиться у матеріалах інвентарної справи Могилів-Подільського МБТІ, відсутня печатка сільської ради, тобто другий примірник свідоцтва належним чином не оформлено. Посилаючись на те, що Пасинківська сільська рада не визнає його права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою [ADDRESS], а також на втрату ним свідоцтва про право власності, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок під літерою «А» загальною площею 91,5 м кв., у тому числі житловою площею 68,8 м кв., веранду літера «а», літню кухню з підвалом літера «Б», веранду літера «б», гараж «В», хлів з гаражем літера «Г», хлів прибудову літера «г», криницю літера «Д», огорожу літера «І», які знаходяться за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача - Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Бромірський С.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, зокрема, що позивач дійсно є власником житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою [ADDRESS], що підтверджується записами у погосподарських книгах. Зазначив також, що сільська рада видавала позивачу свідоцтво про право власності на будинок, яке він втратив. Видати дублікат свідоцтва сільська рада не може, оскільки у другому примірнику свідоцтва, який знаходиться у матеріалах інвентарної справи Могилів-Подільського МБТІ відсутня печатка Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, проте, від начальника реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок № 3898, розташований по [ADDRESS], заведеного 29.08.1990 року, оригінал якого знаходиться у Могилів-Подільському МБТІ, а копія в матеріалах справи (а.с.25-39), зазначене вище домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 91,5 м кв., у тому числі житловою площею 68,8 м кв., веранди літера «а», літньої кухні з підвалом літера «Б», веранди літера «б», гаражу «В», хліву з гаражем «Г», хліву - прибудови «г», криниці «Д» та огорожі. У технічному паспорті міститься висновок про реєстрацію будинку (домоволодіння) від 20.08.1990 року, згідно з яким домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] підлягає реєстрації на праві особистої власності [PERSON] (а.с.38). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.08.1990 року, виданого Пасинківською сільською радою, житловий будинок в цілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] Зі свідоцтва також вбачається, що воно видано на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради Народних депутатів № 244 від 22.10.1987 року. На звороті свідоцтва міститься відмітка про те, що право власності [PERSON] на домоволодіння зареєстровано в реєстрову книгу БТІ за № 160 20.08.1990 року (а.с.39). Згідно погосподарських книг за 1986 - 2015 роки, головою двору у [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.45-50). Рішенням 14-ї сесії 21 скликання Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16.04.1994 року позивачу виділено земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку (а.с.51). Позивач стверджує, що оригінал свідоцтва ним утрачено, у зв'язку із чим він звернувся до Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області з проханням видати йому дублікат свідоцтва. Проте, листом від 09.01.2014 року № 2-18-04 відповідач відмовив йому у видачі свідоцтва з посиланням на те, що у матеріалах інвентарної справи Могилів-Подільського МБТІ відсутня печатка сільської ради, тобто другий примірник свідоцтва належним чином не оформлено. Позивач вважає, що відмова відповідачу у видачі йому дубліката свідоцтва про право власності свідчить про не визнання відповідачем його права власності на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], у зв'язку із чим він і звернувся до суду з метою захисту права власності. З огляду на установлені судом обставини, суд вважає доведеним той факт, що позивач є власником зазначеного вище домоволодіння, проте, підтвердити це право власності позивач не може, оскільки утратив правовстановлюючий документ, яким у даному випадку було свідоцтво про право особистої власності від 20.08.1990 року, видане Пасинківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області. При цьому, одержати дублікат згаданого свідоцтва позивач не має можливості, оскільки орган, який його видав відмовляється видати дублікат документа, посилаючись на відсутність належним чином оформленого другого примірника. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із захистом права власності на майно, які регулюються нормами Конституції України та Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Так, згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦПК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Статтями 57-60 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Отже, оскільки судом установлено, що позивач, будучи власником домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] не може у повному обсязі реалізувати своє право власності на нього через втрату свідоцтва про право власності, то його право підлягає судому захисту, шляхом визнання права власності на зазначене вище домоволодіння. Таким чином, позов слід задовольнити у повному обсязі. Тому,

Outcome: approved