Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 25 січня 2006 року, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON], останній було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір. Відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту та відсотків порушені. Згідно з п. 5.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Станом на 21 грудня 2014 року заборгованість відповідача становить у розмірі 41607 гривень 75 копійок, що складається з: - 4985 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом; - 34165 гривень 04 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 гривень - штраф (фіксована частина); - 1957 гривень 51 копійки - штраф (процентна складова). Протокольною ухвалою від 04 червня 2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним. Зазначає, що у зв'язку з реєстрацією шлюбу вона змінила прізвище з дошлюбного «[PERSON]» на «[PERSON]». З зустрічного позову вбачається, що кредитний договір № б/н від 25 січня 2006 року вона з ЗАТ КБ «ПриватБанк» не укладала, з заявою про надання їй кредиту до банку не зверталась. Бланк заяви заповнений іншою невідомою їй особою та майже вся інформація в заяві не відповідає дійсності. Приблизно у серпні-вересні 2015 року вона втратила паспорт, проте виявила це лише у червні 2006 року. У той же час вона звернулась до органів міліції з заявою про втрату паспорту. Просить суд визнати кредитний договір № б/н від 25 січня 2006 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», недійсним. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Пояснили суду, що [PERSON] не укладала спірний кредитний договір. За таких обставин, вважають за необхідне визнати укладений кредитний договір недійсним. Підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Подали до суду заяву про розподіл судових витрат від 10 жовтня 2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 487 гривень 20 копійок, витрати на проведення експертизи в сумі 3234 гривні та витрати на правову допомогу в розмірі 3900 гривень. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25 січня 2006 року укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12-18). ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 23). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу та необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] зазначає, що не укладала спірний кредитний договір та підпис у ньому їй не належить. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні 29 червня 2016 року відповідач та представник відповідача підтримали заяву, що міститься в матеріалах справи, про призначення в справі судової експертизи. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року призначена по справі судова почеркознавча експертиза. З висновку експертів № 15981/15982/16-32 від 13 січня 2017 року вбачається, що підпис від імені [PERSON], що містяться в графі «Підпис» заяви від імені [PERSON] про надання кредиту від 25 січня 2006 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (122-126). Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною 4 статті 203 визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що [PERSON], як сторона в угоді, не підписувала цей договір. На спростування висновків судової експертизи позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду будь-яких доказів. Таким чином, встановлено, що доводи [PERSON] та її представника щодо визнання кредитного договору недійсним знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з відповідача задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню. [PERSON] також просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 487 гривень 20 копійок, витрати на проведення експертизи в сумі 3234 гривні та витрати на правову допомогу в розмірі 3900 гривень. Вимога про стягнення з банку судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок підлягає частковому задоволенню в сумі 243 гривні 60 копійок, оскільки позивачем за зустрічним позовом саме в такому розмірі був сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією № 126 від 04 червня 2015 року (а.с. 43). Крім того, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати за проведення судової експертизи в сумі 3234 гривні, які були сплачені [PERSON], що підтверджується актом здачі-приймання висновку судових експертів від 13 січня 2017 року (а.с. 121). Вимога [PERSON] про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу в розмірі 3900 гривень задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. [PERSON] надала суду квитанції про оплату правової допомоги на суми - 2000 гривень, 700 гривень та 1200 гривень (а.с. 165-167) та калькуляцію вартості послуги та часу, витрачених на надання правової допомоги для [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 02 квітня 2015 року (а.с. 168). Разом з тим, такі витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того, що такі витрати на оплату правової допомоги фактично були понесені позивачем. Надані квитанції про оплату витрат на правову допомогу складені безпосередньо особою, яка таку допомогу надавала, підписані нею та не є фінансовими документами, тому суд не вважає їх належним доказом понесених витрат. Також суду не надані акти здачі-приймання наданих послуг, їх обсягу, узгодженого розрахунку понесених витрат, тобто акти з детальним переліком наданих послуг та їх вартості. Надана калькуляція вартості послуг складена та підписана лише особою, яка надавала правову допомогу позивачу. У такому випадку вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. З урахуванням задоволення зустрічного позову та на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору та 3234 гривні витрат за проведення судової експертизи.

Outcome: approved