Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), [PERSON] (далі - відповідач 4), [PERSON] (далі - відповідач 5), третя особа : Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовані тим, що 12.07.2011 року позивач придбала у [PERSON] 22/100 частини комунальної квартири [ADDRESS]. Позивач зареєстрована у даній квартирі, а також сплачує із 2011 року необхідні платежі за користування цією квартирою згідно із присвоєним їй особовим рахунком. Спірна квартира складається із чотирьох ізольованих кімнат площею 17,1 м.кв., 18,3 м.кв., 23,0 м.кв., 17,8 м.кв., кухні площею 9,0 м.кв, ванної кімнати площею 4,4 м.кв., вбиральні площею 1,1 м.кв., коридору 6,5 м.кв., 2,2 м.кв., 2,4 м.кв., шафа 0,7 м.кв. Загальна площа квартири 102,5 м.кв., з них житлова площа 76,2 м.кв. Вхід у кімнати здійснюється через коридор. Квартира перебуває у спільній частковій власності і частки належить на праві власності наступним особам: 22/100 частин квартири належать на праві власності позивачу, дана частка становить 23 м.кв. всієї квартири і відповідає кімнаті площею 17,1 м.кв. та надає право позивачу на користування місцями загального користування; 54/100 на праві власності зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях; решта 24/100 квартири у Київському міському БТІ не зареєстровано, а надано у оплатне користування без права приватизації [PERSON], ця частина квартири становить кімнату площею 19,1 м.кв.. Власниками квартири на даний час є позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], територіальна громада. Позивачу із 2011 року і по даний час створюються перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири інші її співвласники та члени їх сімей, більше того, позивач змушена винаймати житло або проживати у знайомих, друзів, незважаючи на право проживати у кімнаті площею 17,1 м.кв.. Тому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила суд вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] закріпивши за [PERSON] право володіння та користування кімнатою площею 17,1 м.кв., а приміщення кухні площею 9,0 м.кв., ванної кімнати площею 4,4 м.кв., вбиральні площею 1,1 м.кв., коридору 6,5; 2,2; 2,4 кв.м., шафи 0,7 кв.м. залишити в загальному користуванні сторін, з правом [PERSON] проводити ремонтні роботи у закріпленій за нею кімнаті площею 17,1 м.кв., а за згодою інших співвласників, - і у приміщеннях загального користування; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та членів їх сімей, які проживають у [ADDRESS], а саме: [PERSON], [PERSON], не чинити [PERSON] перешкод у володінні та користуванні виділеною їй кімнатою площею 17.1 м.кв. і приміщеннями, що залишаються у загальнолгу користуванні, а саме: кухні площею 9.0 м.кв., ванної кімнати площею 4.4 м.кв.. вбиральні площею 1,1 м.кв., коридору 6,5; 2,2; 2,4 кв.м., шафи 0,7 кв.м. та стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач 2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачі 1, 3, 4, 5 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не подали. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Допитана у судовому засіданні 27.09.2016 року в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона неодноразово приходила, але її в квартиру не впускали. Допитаний у судовому засіданні 08.11.2016 року в якості свідка [PERSON] пояснив, що вони з позивачем перебувають у сварці через квартиру, 6 років тому в м. Києві познайомились з позивачкою, зібрали коштів та купили кімнату; приходив дивитися квартиру, сподобалась, тоді відкривав двері [PERSON] та були діти; кімната була пуста та потребувала ремонту; у них були ключі від квартири, кімнати; потім прийшли до квартири, але відкрити не змогли, бо замок був поміняний, їм сказали, що вони тут не живуть, а договір їх недійсний; з ними спілкувалися через двері; вони зверталися до міліції, там сказали звертатися до суду. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК Української РСР). 20 липня 2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу 22/100 частин квартири, відповідно до умов якого, продавець продала, а покупець купила 22/100 частини квартири за [ADDRESS] Згідно ч. 2 даного договору, в цілому квартира, 22/100 частини якої продаються, складається з: чотирьох житлових кімнат загальною площею - 102,50 кв.м., в тому числі житловою площею - 76,20 кв.м.. 22/100 частини квартири становлять 23,00 кв.м. від загальної площі квартири, в тому числі житловою площею - 17,10 кв.м., що складають окрему кімнату. Пунктом 3 даного договору передбачено, що квартира, 22/100 частина якої є предметом цього договору належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 30.07.2010 року за реєстровим № 4-420, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03.08.2010 року в книзі: д.2102-81, номер запису: 8247, реєстраційний номер: 30854757. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 51592470 від 13.01.2016 року, [PERSON] належить 22/100 частка на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Відповідно до Довідки форми № 3 від 17.05.2016 року № 10-04/1372, яка видана [PERSON] в тому, що вона дійсно зареєстрована та проживає в [ADDRESS], яка складається з 4-х кімнат, загальною площею 102,5 м.кв. у т. ч. житлова площа 76,2 м.кв., у т. ч. житлова - 17,10 м.кв. на підставі Договору купівлі-продажу від 12.07.2011 № 4-865; особовий рахунок № 1473958 відкритий на [PERSON], дата прописки позивача - 26.07.2011 року. Крім того, в даній Довідці зазначено: сусіди по квартирі, які зареєстровані: [PERSON] - власник о/рах. № [NUMBER], осіб 5 займає 3 кімн., 79,5 м.кв.; [PERSON] - син; [PERSON] - онука; [PERSON] - онук; [PERSON] - невістка. Як вбачається з листа від 25.05.2016 року № 6624 (И-2016) Київського міського бюро технічної інвентаризації, згідно з даними Бюро у м. Києві: 22/100 ч. [ADDRESS] на праві власності було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 3-ю Київською держнотконторою 30.07.2010 р. р№4-420, далі право власності на 22/100 ч. квартири перейшло і зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11-ю Київською держнотконторою 12.07.2011р. р№ 4-865; 54/100 ч. [ADDRESS] на праві власності зареєтровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.01.1999 р. відділом приватизації держжитлофонду Шевченківської райдержадміністрації наказ № 24427; 24/100 ч. [ADDRESS] в Бюро не реєструвалися. Згідно технічного паспорта на квартиру № [ADDRESS], квартира посімейного, спільного заселення розташована на 2 поверсі 4-поверхового будинку та складається з 4 кімнат жилою площею 76,2 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,1 кв.м., 2-а кімната - 18,3 кв.м., 3-я кімната - 23,0 кв.м., 4-а кімната - 17,8 кв.м., кухні площею 9,0 кв.м., ванна кімната - 4,4 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 1,1 кв.м., коридору - 6,5; 2,2; 2,4 кв.м., шафа - 0,7 кв.м., загальна площа квартири - 102,5 кв.м. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.07.2011 року, зазначено, що до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою звернулась [PERSON], в якій вказала, що 12.07.2011 року за адресою: [ADDRESS], співвласник кв. 17 не впускає до квартири та погрожує фізичною розправою. Опитаний [PERSON] пояснив, що в квартирі [ADDRESS] проживає з родиною, а 12.07.2011 року співвласниця однієї кімнати комунальної квартири № 17 [PERSON] на незаконних підставах продала свою кімнату невідомим особам, квартира є спільною частковою власністю та згоди її родина на продаж житла не давала. Нових власників кімнати його родина в квартиру впускати відмовляється так як між його родиною та новими співвласниками існує цивільний спір про право власності та на право на житло. Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.09.2011 року, зазначено, що до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою звернулась [PERSON], в якій вказала, що після придбання кімнати в комунальній квартирі заявниця неодноразово намагалася вселитись до кімнати, але співвласники по комунальній квартирі безпідставно перешкоджають вселенню до її кімнати. Більш того [PERSON], незаконно проник і заволодів її житловою кімнатою, про що свідчить самовільно поставлений ним навісний замок на вхідних дверях кімнати. Також під час спілкування з [PERSON], останній погрожував ій фізичною розправою і знищенням майна заявниці. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2011 року було залишено без розгляду матеріали по заяві [PERSON] від 19.09.2011 року щодо спричинення їй легких тілесних ушкоджень громадянином [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2015 року були внесені відомості до ЄРДР на підставі заяви [PERSON], що підтверджується Витягом з кримінального провадження № 12015100100013151, де у фабулі зазначено: «[PERSON], в період часу з 2011-2015 року перешкоджає користуватись кімнатою. Що належить [PERSON], що за адресою: [ADDRESS]». Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст. 155 ЖК Української РСР). Частиною 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. (ст. 41 Конституції України). У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі дійсно вчиняють перешкоди позивачу у володінні та користуванні кімнатою площею 17.1 кв.м., а тому позовні вимоги в частині вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] закріпивши за [PERSON] право володіння та користування кімнатою площею 17,1 м.кв., а приміщення кухні площею 9,0 м.кв., ванної кімнати площею 4,4 м.кв., вбиральні площею 1,1 м.кв., коридору 6,5; 2,2; 2,4 кв.м., шафи 0,7 кв.м. залишити в загальному користуванні сторін; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та членів їх сімей, які проживають у [ADDRESS], а саме: [PERSON], [PERSON], не чинити [PERSON] перешкод у володінні та користуванні виділеною їй кімнатою площею 17.1 м.кв. і приміщеннями, що залишаються у загальному користуванні, а саме: кухні площею 9.0 м.кв., ванної кімнати площею 4.4 м.кв.. вбиральні площею 1,1 м.кв., коридору 6,5; 2,2; 2,4 кв.м., шафи 0,7 кв.м., підлягають задоволенню. Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (ч. 1 ст. 151 ЖК Української РСР). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог в частині надання права [PERSON] проводити ремонтні роботи у закріпленій за нею кімнаті площею 17,1 м.кв., а за згодою інших співвласників, - і у приміщеннях загального користування, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у проведенні ремонтних робіт, а тому дані вимоги є передчасними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial