Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 8 по вулиці Жуковського в м. Запоріжжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/10 частини домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 січня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 135. У травні 2014 року на прохання своєї цивільної дружини [PERSON] він дозволив мешкати та зареєструватися у належній йому частині домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі [PERSON], яка перебувала у цивільному шлюбі з сином [PERSON]. У квітні 2016 року [PERSON] за власною волею зібрала свої речі та виїхала з належної йому частини домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі, та з цього ж часу жодного разу до будинку не поверталася та звязку з ним не підтримує. Крім того, за час проживання у будинку [PERSON] не брала участі у витратах по утриманню житлового будинку й оплаті комунальних послуг, у звязку з чим, після її виїзду йому довелося здійснити оплату заборгованості за послуги з водопостачання та за спожиту електричну енергію. В добровільному порядку [PERSON] знятися з реєстраційного обліку не бажає та не має наміру цього робити, а тому він бажає зняти її з реєстраційного обліку на підставі рішення суду. У звязку із знаходженням відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, він не може володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на свій розсуд. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 8 по вул. Жуковського в м. Запоріжжі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив суд розглянути справу в заочному порядку. Відповідач по справі у судове засідання не зявилася, хоча про час день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення та відповідне оголошення про виклик на сайті судової влади (https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808). Причини неявки суду не повідомила, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, проте надав суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності ; проти позову не заперечує. Відповідно до ч.1\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «[PERSON] проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до\~ст.280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року\~провадження у цій справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено\~ у підготовче судове засідання (а.с. 14-15) Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 28) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником 1/10 частини домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 січня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 135. (а.с. 6) У травні 2014 року [PERSON] на прохання цивільної дружини [PERSON] дозволив мешкати та зареєструватися у належній йому частині домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі [PERSON], яка перебувала у цивільному шлюбі сином [PERSON]. (а.с. 7-8) У квітні 2016 року [PERSON] за власною волею зібрала свої речі та виїхала з належної [PERSON] частини домоволодіння № 8 по вулиці Жуковського в місті Запоріжжі, та з цього ж часу жодного разу до будинку не поверталася, не є його членом родини та звязку з ним не підтримує. (а.с. 9-10) Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved