Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що їй на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.05.1999 року на праві власності належить 11/25 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 28.08.1992 року [PERSON] належить 14/100 часток зазначеного домоволодіння, а [PERSON] - 42/100 часток. У загальному користуванні співвласників домоволодіння перебувають земельна ділянка, розташована за цією ж адресою, а також - сарай літер Е та ворота №10. Між нею та відповідачем [PERSON] виникають конфлікти з приводу користування надвірними будівлями і земельною ділянкою. Тому просила припинити право спільної часткової власності на спірне домоволодіння, виділити їй в натурі належну їй частку домоволодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою. У травні 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги і просила перерозподілити ідеальні частки на домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області, визнавши за нею право власності на 39/100 часток домоволодіння, за [PERSON] - на 46/100 часток, за [PERSON] - на 15/100 часток. Також просила виділити їй в натурі належну їй частку спірного домоволодіння, припинивши на нього право спільної часткової власності. Крім того, просила встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], виділивши їй в користування земельну ділянку площею 1164 кв.м., а відповідачам - земельну ділянку площею 1415 кв.м., стягнути з відповідачів компенсацію у розмірі 12412 грн. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3072 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову заперечував. Представники відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що частки у спірному домоволодінні були розподілені договором, укладеним між [PERSON] та [PERSON] На іншу частку майна [PERSON] був складений заповіт на ім»я [PERSON] Тому, при визначенні часток просили врахувати зазначені факти. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, то просили врахувати порядок, який був встановлений між співвласниками раніш. Також зазначали, що висновок експертизи не відповідає матеріалам справи і тому не може прийматися судом, як доказ. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на їх необґрунтованість. Надала суду пояснення аналогічні тим, які були надані представниками відповідача [PERSON] Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Заслухавши сторони, експерта, спеціалістів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні у 1989 році до виконкому Харківської районної ради народних депутатів Харківської області надійшла заява [PERSON] з проханням визнати право власності на домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області за ним та його сином - [PERSON] Просив визнати за ним право власності на 14/25 часток домоволодіння, а за [PERSON] - на 11/25 часток (а.с.174-175). Згідно з випискою з рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів Харківської області №895 від 19.09.1989 року [PERSON] та [PERSON] було дозволено оформити право власності по ? частці домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області (а.с.178, 179). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 30 жовтня 1989 року було видане свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння, згідно з яким йому належить 14/25 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області (а.с.180-181). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 30 жовтня 1989 року було видане свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння, згідно з яким йому належить 11/25 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області (а.с.182-183). 12 жовтня 1990 року заступником голови Безлюдівської ради народних депутатів Харківського району Харківської області був посвідчений заповіт від імені [PERSON], яким він заповів усе належне йому майно своєму синові - [PERSON] (а.с.172). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 1999 року був встановлений факт смерті [PERSON] та за [PERSON] було визнано право власності на 11/25 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області (а.с.9). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 1992 року за [PERSON] було визнано право власності на 7/100 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. За [PERSON] було визнано 7/100 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. За [PERSON] було визнано право власності на 42/100 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області (а.с.11-13). Відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного Кодексу України співвласник майна має право на виділ у натурі частини з майна, що є у спільній частковій власності. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим. Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частинах майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а частиною в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Виходячи з аналізу положень статей 356, 364 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно не можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частина якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частини або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд здійснюючи поділ майна в натурі ( виділ частки) повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №8707/11193 від 29.02.2016 року експертом пропонується один варіант виділу 11/25 часток домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області з відступом від ідеальних часток співвласників. Перерозподілені частки співвласників у спірному домоволодінні будуть складати: 1 співвласнику - 39/100 часток, 2 співвласнику - 46/100 часток, 3 співвласнику - 15/100 часток. 1 співвласнику пропонується виділити на його 39/100 часток житловий будинок літер Б-1 та надвірні будівлі - ганок літер б, сарай літер З, погріб літер зп, вбиральня літер К, частину сараю літер Е, огорожу №7, 1/3 частку хвіртки №9. Житловий будинок літер А-1 та А1-1 з відповідною часткою надвірних будівель запропоновано залишити у власності 2 та 3 співвласників (а.с.58-82). Суд не приймає доводи сторони відповідачів стосовно того, що висновок експерта не відповідає фактичним матеріалам справи з огляду на наступне. Як вбачається з заяви [PERSON] на адресу Харківської районної ради народних депутатів Харківської області, він просить оформити право власності на домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області на нього та на свого сина - [PERSON], виділивши йому наступну частку домоволодіння: житловий будинок літер А, літню кухню літер Г, гараж літер В, сарай літер И, ? частку сараю літер З, ? частку сараю літер Е, сараї літер М, Л, Д, вбиральню літер ж, душ літер Н, колонку №8, огорожу, що становить 14/25 часток домоволодіння. [PERSON] пропонувалось виділити наступну частку домоволодіння: житловий будинок літер Б-1, ? частку сараю З, ? частку сараю Е, вбиральню літер К, що становить 11/25 часток домоволодіння (а.с.144-145). Експертом був запропонований аналогічний порядок виділу частки одного із співвласників в натурі з невеликим відступленням від ідеальних часток, що не протиречить досягнутій між [PERSON] та [PERSON] угоді. Крім того, суд зазначає, що у відповідності з вимогами ст.ст.143, 150 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити додаткову або повторну експертизу. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Але відповідачами такого клопотання заявлено не було, а тому у суду не має підстав сумніватися у висновку експерта. Таким чином, аналіз норм чинного законодавства та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, дозволяє суду зробити висновок про можливість задоволення позову [PERSON] в частині перерозподілу ідеальних часток та виділу її частки спірного домоволодіння в натурі. Що стосується вимог позивача щодо припинення права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Аналізуючи норми діючого Цивільного кодексу України можна дійти до наступного висновку. У разі виділу частки, у відповідності з вимогами ст.364 ЦК України, співвласник отримує свою частку в натурі і вибуває зі складу учасників спільної часткової власності, але за всіма іншими співвласниками спільна часткова власність у даному випадку зберігається. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів стосовно того, що позивач включає до розподілу самочинно збудоване майно. До такого висновку суд приходить виходячи з наступного. Як вбачається з технічних паспортів на домоволодіння [ADDRESS] Харківського району Харківської області, складених 20.10.1988 року, 16.02.1994 року, 15.05.2015 року (а.с.160-171, 20-31) самочинне будівництво за зазначеною адресою відсутнє. Цей факт підтвердили і допитані у судовому засіданні, у якості спеціалістів, працівники КП «Харківське районне БТІ» [PERSON], [PERSON] Тому, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що в частині припинення права спільної часткової власності позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], то в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. У відповідності до правил ст.120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За правилами ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. На сьогоднішній день, між співвласниками вищевказаного будинку виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування земельною ділянкою і цей факт сторонами не оспорювався. Як роз»яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16.04.2004 року, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають). Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Судом, за клопотанням позивача, призначалась судова будівельно-технічна експертиза, яка надала два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою. Представник позивача просив встановити порядок користування, визначений варіантом №2, запропонованим експертом. Представники відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] заперечували проти запропонованих експертом варіантів користування спірною земельною ділянкою посилаючись на те, що зазначена експертиза не є належним та допустимим доказом, оскільки протиречить іншим матеріалам справи та просили встановити порядок користування спірною земельною ділянкою, який вже склався між ними. Судом не приймається до уваги зазначена позиція відповідачів, оскільки ними не наведено у чому саме в цій частині експертиза протиречить іншим матеріалам справи, ними не заявлялось клопотання про проведення повторної або додаткової експертизи, у відповідності з вимогами ЦПК України. Крім того, суд зазначає, що у відповідності з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачі зустрічного позову щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою не подавали, доказів стосовно того, який порядок користування ділянкою склався між співвласниками домоволодіння, не надали. За таких обставин, враховуючи конфігурацію земельної ділянки, її розміри, місце розташування житлового будинку, надвірних будівель, розподілу часток у домоволодінні між співвласниками, у відповідності до ідеальних часток співвласників, оскільки право користування на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, суд приходить до висновку доцільності застосування саме ІІ варіанту судової будівельно-технічної експертизи, оскільки дійсно фактично усуває підстави спору. Для зрівняння часток співвласників, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 12412 грн. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3072 грн. - по 1536 грн. з кожного (3072 грн. : 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial