Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. 13.07.2016 року до служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради Сафронова Марина Володимирівна привела малолітню [PERSON] та повідомила, що 13.07.2016 року о 00-30 годині працівники Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області привезли їй [PERSON] оскільки остання залишилась без нагляду дорослих. Дитина була госпіталізована до дитячого інфекційного відділення №3 міської лікарні №4. 14.07.2016 року спеціалісти служби у справах дітей відвідали родину [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS]. Дама знаходилась мати дитини - [PERSON] На момент візиту у будинку було брудно, антисанітарія, пічне опалення, відсутня ванна кімната. Дитина має диван, але він в несправному стані, відсутня постільна білизна, мається стіл для навчання, однак теж у незадовільному стані, будинок потребує ремонту, бруднота, підлога у смітті та недопалках, по кухонному столу бігають миші, поряд з ліжком матері на стільці лежали залишки їжі, а під стільцем пляшки з під спиртних напоїв. На адресу служби надходила доповідна від заступника головного лікаря з охорони дитинства та материнства КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Маріуполя» про те, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку, як дитини-чорнобилець, та як туб.-контактна. В родині хворіють на туберкульоз мати та брат. Мати інвалід ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку в міському туберкульозному диспансері. Дитина начує у знайомої [PERSON]., яка також хворіє на туберкульоз. [PERSON] у 2016 році не обстежена. За місцем навчання [PERSON] характеризується як здібна дитина, однак не вистачає участі батьків у вихованні та навчанні дівчинки, дуже часто пропускає заняття в школі, змінює місце навчання, вибуває до Мангуської ЗОШ №1 потім повертається. Оскільки мати є інвалідом ІІ групи [PERSON] виконує усі домашні справи, допомагає матері по господарству, ходить до лікарні. Від направлення [PERSON] на санітарно-курортне лікування [PERSON] відмовляється з посиланням на те, що донька потрібна матері вдома. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, як мати яка не приділяє доньці належної уваги, не слідкує за її здоров`єм та зовнішнім виглядом. Родина живе за рахунок допомоги з інвалідності та пенсії по втраті годувальника на дитину [PERSON] У зв'язку із вищенаведеним, з метою соціального захисту малолітньої дитини, просили відібрати [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, при цьому передати дитину Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, до повноліття дитини, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини, який буде відкрито у ВАТ «Ощадбанк». Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] має дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7,8). З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 13.07.2016 року вбачається, що 13.07.2016 року о 00-30 годині на вул. Польовій в с. Гнутове м. Маріуполя знайдена дитина - [PERSON] та доставлена до Іллічівського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 9). Згідно з актом обстеження умов проживання 14.07.2016 року спеціалісти служби у справах дітей відвідали родину [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS]. Дама знаходилася мати дитини, [PERSON] На момент візиту у будинку було брудно, антисанітарія, пічне опалення, відсутня ванна кімната, туалет на вилиці. Дитина має диван, але він в несправному стані, відсутня постільна білизна, мається стіл для навчання, однак теж у незадовільному стані. Будинок потребує ремонту, бруднота, підлога у смітті та недопалках, по кухонному столу бігають миші, поряд з ліжком матері на стільці лежали залишки їжі, а під стільцем пляшки з під спиртних напоїв. Того ж дня [PERSON] була попереджена про відповідальність за ухилення від утримання, виховання та навчання дитини, однак остання від підпису у акті-роз'ясненні відмовилась (а.с. 10, 11). За місцем проживання відповідачка [PERSON] характеризується негативно, систематично вживає алкогольні напої, палить. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, має двох дітей, малолітню [PERSON], 2004 року народження та сина [PERSON], 1992 року народження. Умови проживання незадовільні, сім'я малозабезпечена та мешкає за рахунок допомоги з інвалідності та пенсії по втраті годувальника на дитину [PERSON]. [PERSON] не приділяє доньці належної уваги, не слідкує за її здоров'єм та зовнішнім виглядом. За характером відповідачка запальна, з сусідами перебуває у постійних конфліктах (а.с. 12). За повідомленням головного лікаря КЛПЗ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Маріуполя» [PERSON] перебуває на обліку у КЛПЗ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Маріуполя» з 11.02.2009 року. Проходила лікування з 29.02.2016 р. З 01.05.2016 року лікування перервано, хвора не обстежена. Надати висновок щодо можливості займатися вихованням дитини та проживати з нею не виявляється можливим (а.с. 19). Відповідно до повідомлення головного лікаря КЗ «ЦПМСД №1» та доповідної заступника головного лікаря по охороні дитинства та материнства КЗ «ЦПМСД №1» Малолітня [PERSON], [INFO] перебуває на «Д» обліку, як дитини-чорнобилець, та як туб.-контактна. Часто хворіє на застудні захворювання, на прийоми до амбулаторії № 3 ЦПМСД №1 приходить сама, мати з дитиною амбулаторію не відвідує, рекомендації лікаря не виконує. В родині хворіють на туберкульоз мати та брат. Мати інвалід ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку в міському туберкульозному диспансері. Дитина начує у знайомої [PERSON]., яка також хворіє на туберкульоз. [PERSON] у 2016 році не обстежена (а.с. 15, 16). За місцем навчання малолітня [PERSON] характеризується як дитина, що має досягнення початкового рівня, здібна однак навчається не в повну міру, не вистачає участі батьків у вихованні та навчанні дівчинки. Дуже часто пропускає заняття у школі, змінює місце навчання: вибуває до Мангуської ЗОШ №1 потім повертається. Мати [PERSON] -[PERSON] дуже часто знаходиться на лікуванні в міському туберкульозному диспансері, має інвалідність, обмежена рухливість, тому [PERSON] виконує всі домашні справи, допомагає матері по господарству, ходить до лікарні. Родина малозабезпечена, живе на допомогу по інвалідності матері та пенсію по втраті годувальника. В сім'ї також проживає старший брат, який не працює, хворіє на туберкульоз. [PERSON] неодноразово було запропоновано направити [PERSON] на санітарно-курортне лікування, однак мати відмовляється оскільки донька потрібна їй вдома (а.с. 21). За висновком служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради щодо доцільності (недоцільності) повернення малолітньої, [PERSON], [INFO], до матері [PERSON] від 20.07.2016 року № 1733, повернення малолітньої [PERSON] у родину матері [PERSON] є недоцільним (а.с. 13-14). З повідомлення в.о. директора Кальміуського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 26.07.2016 року вбачається, що фахівцями із соціальної роботи центру 26.07.2016 року було здійснено соціальне інспектування родини за адресою: [ADDRESS]. Під час візиту до родини [PERSON] перебувала вдома сама, з її слів син [PERSON] перебуває в Росії на заробітках, донька [PERSON] госпіталізована в дитяче інфекційне відділення №3 міської лікарні №4. На момент візиту в домі брудно, розкиданий одяг та порушені санітарно-гігієнічні умови проживання (а.с.22). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської районної адміністрації 10.08.2016 р. було розглянуто питання щодо подальшої долі малолітньої [PERSON] та прийняте рішення про підготовку позовної заяви до суду про відібрання у [PERSON] малолітньої доньки [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. На комісію з питань захисту прав дитини [PERSON] не з'явилась (а.с. 23-27). З урахуванням наведеного відібрання у відповідачки дитини наразі буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON] Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 статті 170 СК України встановлено, що при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України) і в даному випадку має становити 1/4 частину всіх видів доходу відповідачки. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 УЗ «Про судовий збір» відповідачка звільняється від сплати судового збору, оскільки є інвалідом II групи.

Outcome: approved