Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва вищезазначеним позовом, вимогами якого є стягнення майнової шкоди у розмірі 2 400 грн., а також стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вимоги позову обґрунтовано наступним. Під час судового слідства по кримінальній судовій справі № 759/19859/18 Святошинським районним судом м. Києва було встановлено, що 21.09.2018 близько 17 год. 55 хв. [PERSON] , маючи судимість за аналогічні злочини, перебуваючи біля будинку [ADDRESS] , помітив раніше незнайому йому [PERSON] на шиї якої був золотий ланцюжок із золотим хрестиком, якими він вирішив повторно незаконно відкрито заволодіти. З цією метою, відповідач, діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення, підбіг ззаду до позивача і, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, схопившись за вказаний золотий ланцюжок, почав його тягнути, намагаючись зірвати його із шиї потерпілої, одночасно вдаривши останню в область обличчя, тим самим спричинивши потерпілій фізичний біль. Продовжуючи свої злочинні дії, відповідач, застосовуючи фізичне насильство, розірвав вказаний золотий ланцюжок, але позивач утримала його у свої руках, однак відповідачу вдалось відкрито заволодіти золотим хрестиком 585 проби вагою 1,84 грам вартістю 2100,00 грн. Після чого, відповідач з місця злочину втік, розпорядившись зазначеним викраденим майном на власний розсуд. Згодом, за вчинення серії аналогічних злочинів на території Святошинського району м. Києва, 23.11.2018 відповідача було затримано працівниками поліції. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2019 у справі № 759/19859/18 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, за якою призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Вказаний вирок не було оскаржено, у зв`язку з чим він набрав законної сили 12.02.2019. З метою відновлення пошкодженого золотого ланцюжка, позивач вимушена була здати його у ремонт (пайку), який вартував їй у 300,00 грн. Таким чином, позивачу у результаті зазначеного вище злочину, вчиненого відповідачем, була завдана матеріальна шкода на загальну суму 2 400,00 грн., що складається з вартості викраденого золотого хрестика у розмірі 2100,00 грн. та вартості проведених ремонтних робіт з відновлення пошкодженого золотого ланцюжка у розмірі 300,00 грн. Позивач зазначає, що після вчиненого відносно неї злочину, вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості та тривоги. Їй було страшно виходити на вулицю, а особливо увечері, життєвий ритм був порушений. Позивач часто згадувала вказані події, вони не виходили в неї з голови, у зв`язку з чим, у неї піднімався артеріальний тиск. На цьому тлі її часто турбувало безсоння. Завдану злочинними діями відповідача моральну шкоду оцінює у 20000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2020 р. позовну заяву [PERSON] визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 21.04.2021 р., скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2020 р., справу направлено до першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2021 р. відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач, отримавши позов, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2019 р. в справі 1-кп/759/401/19, 759/19859/18 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Так, з вироку вбачається, що [PERSON] 21 вересня 2018 року близько 17 год. 55 хв., знаходячись біля будинку № [ADDRESS], протиправно заволодів чужим майном потерпілої [PERSON] , а саме золотим хрестиком, вартість якого у 2 100 грн. не оспорював. При цьому, оскільки потерпіла чинила опір, застосував до неї фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, у виді удару в обличчя та фізичного болю в області шиї та рук, намагаючись заволодіти її ланцюжком, який вона активно утримувала при собі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до товарного чеку від 25.09.2018 р. за пайку ланцюжка було сплачено 300,00 грн. ( а.с. 11). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої злочином, в розмірі 2400,00 гривень є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено актуальність відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку. Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: partial