Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 19 грудня 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № 10001005087550 у доларах США, відповідно до котрого сума вкладу становила 22 000 доларів США, строк дії договору - до 24 грудня 2014 року, а також передбачено використання платіжної картки № [NUMBER]. Станом на 29 грудня 2014 року на поточному рахунку позивача значиться 23 759,76 доларів США. Оскільки після закінчення строку дії договору сума вкладу позивачу не була повернута у строк, обумовлений договором, то позивач звернулась з цим позовом до суду та просила зобов'язати відповідача виконати виплату коштів 23 759,76 доларів США з поточного рахунку позивача довіреній особі [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача 9 816 грн. 04 коп. пені, 2 944 грн. 82 коп. проценти за безпідставне користування грошима, 11 326 грн. 27 коп. інфляційних втрат, 785 грн. 28 коп. 3% річних. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Згодом до судового засідання не з'явився. Надав заяву про розгляду справи у його відсутність (а.с. 81), а також заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 42-43), відповідно до котрої просив: зобов'язати відповідача виконати виплату коштів 23 759,76 доларів США з поточного рахунку позивача довіреній особі [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача 9 816 грн. 04 коп. пені, 2 944 грн. 82 коп. проценти за безпідставне користування грошима, 11 326 грн. 27 коп. інфляційних втрат, 785 грн. 28 коп. 3% річних. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, згодом до судового засідання не з'явилась. Надала письмові заперечення, відповідно до котрих на даний час в банку введено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку (а.с. 54-56, 83-84). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність, сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 19 грудня 2013 року укладено договір банківського вкладу № 10001005087550 у доларах США, відповідно до котрого сума вкладу становила 22 000 доларів США, процентна ставка на суму вкладу - 10,25% річних, строк договору вкладу - до 24 грудня 2014 року та передбачено використання платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 7). 30 грудня 2014 року, тобто по закінченні договору банківського вкладу, представник позивача [PERSON] (а.с. 13) звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 9). Станом на 29 грудня 2014 року за позивачем рахувалась сума вкладу до виплати у розмірі 23 759,76 доларів США (а.с. 8). Відповідно до п. 1.10 договору банківського вкладу вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника в установі банку. У виконання вказаного положення договору відповідач перерахував суму вкладу з нарахованими процентами по закінченню строку дії договору - 24 грудня 2014 року на поточний рахунок позивача, що стверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 8). Проте, суму вкладу та нараховані на нього відсотки позивач до цих пір не отримала. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми вкладу з нарахованими процентами в межах заявлених позовних вимог у розмірі 23 759,76 доларів США. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 23 759,76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 2 жовтня 2015 року становить 502 597 грн. 50 коп. (з розрахунку 100 доларів США = 2115,3307 грн.). Водночас, вказана сума вкладу з нарахованими відсотками підлягає стягненню саме на користь позивача, а не її представника - [PERSON], оскільки правовідносини з приводу банківського вкладу виникли між сторонами - [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до довіреності, [PERSON] уповноважує кількох осіб на представництво її інтересів, зокрема і щодо отримання коштів з установ банку (а.с 13), доказів у підтвердження здійснення переказу суми вкладу з відсотками тільки на [PERSON] суду не надано. Проте, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що за розрахунком позивача складає 9 816 грн. 04 коп., задоволенню не підлягають, оскільки вказана норма закону поширюється щодо невиконання банком доручення клієнта про переказ коштів, а не до правовідносин, що виникли з договору банківського вкладу, котрим не передбачено стягнення пені з прострочення виплати вкладу по закінченню договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з банку інфляційних втрат та 3 % річних за порушення зобов'язання з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) (справа № 6-140цс/13) за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України Судом встановлено, що кошти за договором банківського вкладу відповідачем були перераховані на поточний рахунок позивача у день закінчення договору - 24 грудня 2014 року. Будь-яких доказів того, що позивач не змогла отримати суму вкладу та нарахованих відсотків, того, що банк не забезпечив реальну можливість позивачу отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд суду не надано. А відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що на підставі постанови Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року № 51 з 3 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, вказане обмеження, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (п. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону). Тому, доводи представника відповідача про те, що на даний час введено тимчасову адміністрацію в банк, у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають є безпідставним. Оскільки при пред'явленні позову позивач була звільнена від сплати судового забору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 23 759,76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 2 жовтня 2015 року становить 502 597 грн. 50 коп., то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial