Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У серпні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант», третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2018 близько 20 год 00 хв. по просп. Григоренка в м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом в порушення вимог п. 10.9 ПДР, не переконався у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, що призвело до отримання механічних пошкоджень автомобілями. 18.03.2019 постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Автомобіль марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано за договором страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8188625 від 02.11.2018 у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивач подав заяву в ТДВ СК «Альфа-Гарант» для отримання страхової виплати. Також, ним була ініційована незалежна автотоварознавча експертиза, згідно з висновком якої вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 69 318, 11 грн. Відповідач, не узгодивши розмір страхового відшкодування, 11.04.2019 здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 23 186, 15 грн. У зв`язку з тим, що виплата суми матеріальних збитків здійснена не в повному обсязі, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, що в сумі складає 44 131, 96 грн., а також пеню у розмірі 5 513, 53 грн., 3% річних у розмірі 479,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 264, 79 грн. та судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 28 серпня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.10.2019 від відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву вказано, що 10.12.2018 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся позивач з заявою про настання ДТП, яка мала місце 08.12.2018. Відповідно до витягу з аварійного сертифікату №55-D/48/6, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] становить 30 223 грн. з ПДВ та 25 186, 15 грн. без ПДВ відповідно. 11.04.2019 на підставі заяви позивача про страхове відшкодування, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 23 186, 15 грн. (з вирахуванням 2 000 грн. франшизи) за реквізитами вказаними позивачем. Тобто, ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом № АМ/8188625. Також, представник відповідача вказує, що відповідно до заяви про страхове відшкодування від 10.12.2018 позивач підтвердив, що згоден зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком. Крім того, відповідач вважав необґрунтованими вимоги позивача про оплату вартості звіту щодо оцінки транспортного засобу та витрат на правову допомогу. Одночасно з відзивом відповідачем було подано клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. 15.10.2019 представником позивача було подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з твердженням про неналежність експертного дослідження проведеного на замовлення позивача та з іншими твердженнями відповідача викладеними у відзиві, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтується на вимогах закону. Щодо проведення судової автотоварознавчої експертизи представник позивача не заперечував. Ухвалою суду від 28.10.2019 було задоволено клопотання ТДВ СК «Альфа-Гарант» та призначено судову автотоварознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.12.2018 близько 20 год 00 хв. по просп. Григоренка в м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом в порушення вимог п. 10.9 ПДР, не переконався у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, що призвело до отримання механічних пошкоджень автомобілями. 18.03.2019 постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 18). Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів позовної заяви вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована за договором страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8188625 від 02.11.2018 у ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 100 000 грн., франшиза - 2 000 грн. (а.с. 42). Позивач звернувся до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 20). Відповідно до розрахунку №55-D/48/6, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] становить 30 223 грн. з ПДВ та 25 186, 15 грн. без ПДВ відповідно (а.с. 21). 11.04.2019 на підставі заяви ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 23 186,15 грн. (а.с. 22) Позивач не погодився з вказаною сумою виплати, в зв`язку з чим замовив оцінку матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу. У відповідності до Висновку експертного дослідження №01-24/05 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 24.05.2019, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб (КТЗ) «Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] , здійсненого судовим експертом Куліш О.В. , на замовлення [PERSON] вартість матеріального збитку з врахуванням зношеності майна - 69 318, 11 грн. (а.с. 23-40). Позивачем було сплачено вартість виготовлення звіту про оцінку автомобіля «Volkswagen» Passat, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 1 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 01-24/05 від 24.05.2019 (а.с. 41). У ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). В позовній заяві позивач просить суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» різницю між дійсним розміром матеріального збитку та частково виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 44 131, 96 грн., з яких 69 318,11 грн. (розмір матеріального збитку) - 23 186,15 грн. (часткова виплата страхового відшкодування) - 2 000 грн. (франшиза). Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виплатило страхове відшкодування в повному обсязі, то вони зобов`язані сплати позивачеві пеню у розмірі 5 513,53 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди і моральної шкоди породжує зобов`язання між особо, яка таку шкоду завдала та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим та не грошовим. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з постановою Великої Палати Верховного суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, вказано, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилась з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295rc16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант», 3 % річних у розмірі 479,16 грн. та 264,79 грн. інфляційних витрат. Твердження представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», що розмір збитків, визначений у Висновку експертного дослідження №01-24/05 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 24.05.2019, не відповідає дійсному, а звіт не є належним та допустимим доказом є неспроможними. 28.10.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було призначено автотоварознавчу експертизу по справі. Відповідно до висновку №34031/19-54 від 19.02.2020 складеним експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Копил С.В., вартість матеріального збитку, що була завдана позивачу по автомобілю «Фольксваген Пасат», д.н.з. [NUMBER] станом на 08.12.201, складає 67 676,34 грн. (а.с. 136-147). Суд не приймає до уваги заперечення ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про те, що позивачем погоджено суму страхової виплати (розмір збитку) в заяві від 10.12.2018. Досліджуючи зміст вказаної заяви, в ній вказано лише, що заявник підтверджує, що він згоден із способом та розміром збитку, розрахованого страховиком, водночас у заяві відсутній розмір збитку, а в розрахунку вартості матеріального збитку та калькуляції № 55-D/48/6, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. відсутній підпис позивача, про ознайомлення останнього із вказаною сумою та її погодження заявником (а.с. 84). Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині розміру страхового відшкодування в сумі 42 490,19 грн., з яких: 67 676, 34 грн. (вартість матеріального збитку) - 23 186,15 грн. (часткова виплата страхового відшкодування) - 2 000 грн. (франшиза).

Outcome: partial