Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У провадженні Якимівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного Товариства «Банк Форвард», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, у липні 2020 року він дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження про стягнення на користь відповідача, АТ «Банк Форвард», заборгованості у розмірі 50373,47 гривень. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. за №1783 від 30.08.2019 року. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме. Так, позивач зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем він не укладав. Також він вказує на те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, а йому відповідачем не була направлена вимога про усунення порушення виконання зобов`язань. Крім того, договір, на якому було вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1783, вчинений 30.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О,І., щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості 50373,47 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача незаконно набуті грошові кошти по виконавчому провадженню ВП №60605473, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. До судового засідання позивач не з`явися, надавши до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до судового засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов до суду не надав. Треті особи по справі до судового засідання не з`явилися з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов до суду не надавали. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23.05.2012 року позивачем та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено кредитний договір №97299461. Тобто, посилання позивача на той факт, що ним не укладався жодний договір кредиту з відповідачем цілком відповідають дійсності. Крім того, з наданої копії нотаріальної справи вбачається, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, посилаючись на те, що він є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт». Проте, жодного документу на підтвердження цього правонаступництва надано не було. Таким чином встановити, чи взагалі мав право відповідач вимагати від позивача виконання зобов`язань за укладеним ним з ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитним договором від 23.05.2012 року, неможливо. Проте, нотаріусом за таких обставин було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Також з копії нотаріальної справи випливає, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано жодного документу на підтвердження наявності будь-якої заборгованості позивача перед відповідачем. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідачем позивача та надіслання йому вимоги про сплату заборгованості. Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1-1 цього Переліку, затвердженого постановою Кабміну від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Проте, з огляду на досліджені матеріали нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного нотаріального напису, копія яких надана на вимогу суду та вивчена судом під час судового слідства, вбачається, що заборгованість у даному випадку вважати безспірною неможна, вимога позивачці не надсилалася, доказів наявності заборгованості не надано, право відповідача на пред`явлення вимог фінансового характеру до позивачки не підтверджено. Згідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом лише формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Також зазначено, що законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, звернуто увагу судів на те, що, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», нотаріус має можливість витребувати при вчиненні виконавчого напису і інші документи, окрім перелічених у переліку. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було вчинено усіх дій, передбачених законодавством та необхідних для вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, робиться висновок про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на його користь незаконно набутих грошових коштів, суд виходить з наступного. Однак, по-перше, жодного обгрунтування цієї вимоги позивачем у позові не наведено. По-друге, не надано доказів отримання відповідачем коштів за виконавчим провадженням. По-третє, не зазначено суму таких коштів. З огляду на наведене, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню як жодним чином не обгрунтована та не конкретизована стороною позивача. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача поенесені ним судові витрати. Так, згідно до вимог статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача на користь позивача. Однак, позивачем не надано жодного підтвердження щодо понесення ним судових витрат по справі (квитанцій, розрахункових документів, тощо). Враховуючи наведене, судом не вбачається підтав для задоволенні вимог позивача у цій частині. З матеріалів справи випливає, що за заявою позивача ухвалою суду від 18.06.2021 року йому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, вимоги позивача були задоволені частково, а саме з заявлених двох вимог судом задовольняється одна. Таким чином, судовий збір, що підлягає сплаті при розгляді цієї справи, у даному разі покладається на сторони у рівних частках. Згідно до Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору при поданні позову немайнового характеру становить 908,00 гривень. З огляду на наведене, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 гривень з позивача та 454,00 гривень з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial