Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила користування житлом. Свої вимоги мотивувала тим, що вони перебували у шлюбі з 11.04.2004 року. 06.07.2017 за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. Сторонами в шлюбі було набуте спільне майно, яке розподілене між ними договором про поділ спільного майна подружжя від 27.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Біккінєєвою І.А. Відповідно до вказаного договору квартира [ADDRESS] переходить в особисту приватну власність [PERSON] Позивач стверджує, що проживає у вказаній квартирі разом з синами, а відповідач не проживає два роки. Просила розглянути позов у її відсутність і визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання ним позову. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При розгляді справи судом встановлено, що 11 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року шлюб був розірваний. Договором про поділ спільного майна подружжя від 27.09.2016, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Біккінєєвою І.А. за реєстровим номером 5401, розподілене майно, набуте сторонами у шлюбі. Відповідно до умов договору квартира [ADDRESS] переходить в особисту приватну власність [PERSON] Позивач проживає за вказаною адресою разом з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21.08.2008, виданого депутатом Святопетрівської сільської ради ВО № 20 Полянським П.О. та довідкою Святопетрівської сільської ради від 23.08.2018 № 02-26/903. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Відповідачі по справі не є членами сім'ї наймача. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не проживає за вказаною адресою два роки. Частиною першою ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як видно із заяви від 11.10.2018, поданої до суду, відповідач визнав позов. Судом встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], не мав перешкод в користуванні і спірним житловим приміщенням, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертавсь. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позов і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved