Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він і третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], кожному з них належить по ? частині квартири. За згоди позивача відповідач був зареєстрований 05.02.2013р. за даною адресою, однак з часу реєстрації відповідач не проживає за цією адресою, через декілька місяців виїхав з м. Запоріжжя і не бажає у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Зазначене вище негативно відображається на праві позивача володіти, користуватися майном, ускладнює можливість отримання довідок та субсидій на комунальні послуги, змушує власників квартири нести додаткові витрати на утримання житлового приміщення. З урахуванням наведеного в позовній заяві позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, та виселити його. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти постановлення заочного рішення у справі. Оскільки, відповідач в судове засідання не з'явився повторно, тому за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] і [PERSON], по ? частині кожному. Це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Наданими суду доказами підтверджується, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 05.02.2013р., родинні стосунки з власниками квартири відсутні (а.с.6, 9). [PERSON] не проживає за вказаною адресою, однак залишається зареєстрованим у квартирі, що завдає позивачу труднощі матеріального характеру, пов'язані з оплатою комунальних послуг та позбавляє його права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, що тягне за собою порушення вимог ст.150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб визначений ст.41 Конституції України. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки відповідач не є членом сім'ї власників житлового приміщення, і зареєстрований без згоди власника на його реєстрацію, між ними відсутні будь-які інші правовідносини з приводу користування відповідачем жилим приміщенням, позивач має право вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належному йому на праві приватної власності житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved