Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11.06.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є фізично здоровою і працездатною людиною, інших дітей та утриманців немає, офіційно працевлаштований з квітня 2019 року та отримує стабільну заробітну плату. Просить суд ухвалити рішення, на підставі якого стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також понесенні судові витрати. 11 вересня 2019 року, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає частково. Свою позицію мотивує тим, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Він має стабільну заробітну плату в сумі 4173 грн., однак з цієї суми він оплачує орендоване житло, частково допомагає батькам пенсіонерам. Крім того, він в добровільному порядку забезпечує свою дочку. Просив суд стягувати з нього аліменти в сумі 1059 грн. на утримання доньки [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.32-36) В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.62-63). Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив (а.с.65-66). Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2010 року, який між ними розірвано на підставі рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11.06.2015 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яку залишено проживати з матір`ю. (а.с.6) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.03.2013 року, відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) Згідно довідки №637 від 15.07.2019 року, виданої Владиславівським старостинським округом [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на утриманні матері. (а.с.8). Відповідно до довідки про доходи від 15 липня 2019 року загальна сума доходу позивача за період з січня 2019 року по червень 2019 року без урахування аліментів становить 72961,92 грн. (а.с.9) З довідки про заробітну плату №678 від 29.07.2019 року, виданої ТзОВ «Північ-Центр ЛТД» [PERSON] вбачається, що місячна заробітна плата відповідача становить 4 173,00 грн. (а.с.13) Копіями виписок з медичних документів підтверджується факт звернення відповідача [PERSON] до медичних установ з приводу наявних у нього захворювань. (а.с.32-43) Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Так, згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 липня 2019 року 2118 гривень, тобто мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, становить 1 059, 00 гривень. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, частково, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Цей обов`язок є особистим та індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини відповідного віку, враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований, розмір його заробітної плати та реальну можливость відповідача сплачувати такий розмір аліментів щомісячно, не порушуючи прав останнього, вважає, що стягненню підлягають аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Зідно квитанції до прибуткового касового ордера №129 від 29.07.2019 року витрати за надання правничої допомоги складають 1500 гривень (а.с.18). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial