Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, який 10.02.2014 року уточнила, та остаточно просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], встановити факт не прийняття [PERSON], померлим [INFO], спадщини після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частини домоволодіння [ADDRESS], розташованій на земельній ділянці площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER], що належало її батькові [PERSON], померлому [INFO] та набуте ним під час шлюбу з її матір'ю; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] на ? частини земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] на ? частини домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 753 кв.м.; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] на 1/4 частини земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0743 га, код земельної ділянки: 78075023, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] на 3/8 частини земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 753 кв.м., визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] на 3/8 частини земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0743 га, код земельної ділянки 78075023. В обґрунтування позову вказала, що приблизно рік до смерті її матері вона стала доглядати за нею та її батьком, оскільки її брат [PERSON] хоч і був формально зареєстрований разом з батьками, проживав зі своєю сім'єю у своєму домоволодінні [ADDRESS]. 24.03.2001 року в її матері стався інсульт і з цього дня аж до дня її смерті, [INFO], вона постійно проживала разом зі своєю матір'ю та батьком. Після її смерті вона здійснила її поховання. Приблизно місяць після смерті матері вона продовжувала проживати разом з її батьком. Протягом наступних 6 місяців так і наступних років вона підтримувала дане домоволодіння в належному стані та садила огород. Після смерті її матері відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння [ADDRESS], ? частина земельної ділянки площею 753 кв.м., ? частина домоволодіння [ADDRESS], як частка в спільному майні подружжя, що належало її батькові [PERSON], ? частини земельної ділянки [ADDRESS], як дружині, яка в порядку ст. 30 ЗК України в редакції 1991 року, яка була чинна станом на 11.01.2000 року належить їй для обслуговування належної їй 1/2 частини домоволодіння, що розташоване на цій ділянці. Інша частина всього вищевказаного майна належала її батькові [PERSON]. Її матір за життя так і не встигла зареєструвати в КП «ДМБТІ» право власності на вищезазначене домоволодіння та зареєструвати в держкомземі право власності на земельну ділянку. Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, як у її матері, так і у її батька виникло право власності на вищезазначене домоволодіння та земельну ділянку відповідно до чинного на той час законодавства, а тому таке право переходить до її спадкоємців. На день смерті її матері фактично спадщину прийняв [PERSON], тобто її батько та вона. Її брат спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки він не проживав з нею протягом 6 місяців та не вступив у володіння спадковим майном. Таким чином, кожен з них фактично прийняв по ? частині вищезазначеного домоволодіння та земельної ділянки. [INFO] помер її батько. На день смерті батька її брат також не проживав разом з батьком, проте він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з ? частини домоволодіння [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, які він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON] та ще ? частини домоволодіння [ADDRESS] та ? частина земельної ділянки, які йому належали як частка в спільному сумісному майні подружжя. Також, до складу спадщини входила ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Після смерті її батька спадщину фактично прийняли вона та її брат [PERSON] Тобто, кожному з них фактично належало по 3/8 частини домоволодіння та 3/8 частини земельної ділянки по [ADDRESS], а також по 3/8 частини домоволодіння та 3/8 частини земельної ділянки по [ADDRESS]. [INFO] помер її рідний брат [PERSON] Його дружина та син, відповідачі по справі відмовилися навіть його хоронити. Вона здійснила поховання брата за власні кошти. 15.08.2013 року вона отримала відмову нотаріуса у вдачі їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації речових прав на нерухоме майно за її матір'ю. Після цього, вона отримала відмову нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0, 0856 га, кадастровий номер [NUMBER] на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, а також на домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS], оскільки у неї була якісна кольорова ксерокопія державного акту, а оригінал державного акту на вищезазначену земельну ділянку був втрачений. Тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 10.02.2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], у якій просили визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та його батька [PERSON], померлого [INFO] по 5/16 частини домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та його батька [PERSON], померлого [INFO] по 5/16 частини земельної ділянки [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,0856 га, кадастровий номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та його батька [PERSON], померлого [INFO] по 5/16 частини домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 753 кв.м.; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка та його батька [PERSON], померлого [INFO] по 5/16 частини земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0743 га код земельної ділянки 78075023. В обґрунтування позову вказали, що [INFO] помер їх чоловік і батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 753 кв., домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0856 га. 22 березня 2013 року вони звернулися з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] і була заведена спадкова справа № 200/2013. 25 листопада 2013 року державний нотаріус третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до цієї постанови вони не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання належно оформлених правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. [PERSON] ця спадщина перейшла в спадок після смерті його батьків [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], померлого [INFO]. Житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2000 року та земельної ділянки площею 0,0753 га на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2000 року, посвідчених державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за № 2-3678 та № 2-3580 [PERSON] не встигла за життя зареєструвати в КП «ДМБТІ» право власності на вищезазначене домоволодіння та зареєструвати в Держкомземі м. Дніпропетровська право власності на земельну ділянку. Після її смерті спадкоємицями стали: її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав. Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав на підставі Договору про право забудови від 07.03.1958 року, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-388. відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,0856 га за адресою: [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд від 11 січня 2000 року за № 028413, серія [NUMBER], кадастровий номер: [NUMBER]. Після смерті [PERSON] її спадкоємцями були її чоловік [PERSON] та її син [PERSON], які відповідно до ст. 549 ЦК України, своїми діями прийняли спадщину, фактично вступили в управління або володіння спадковим майном по ? частині кожному на все майно. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели разом господарство та були прописані за однією адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті спадкоємцями стали [PERSON] та [PERSON] З дня смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям державним нотаріусом не видавалось. [INFO] помер [PERSON] після смерті [PERSON] його сестра, позивач по справі [PERSON], забрала у них ключі від будинку і деякий час разом зі своєю родиною проживала у будинку [ADDRESS]. За час проживання позивач вивезла усі цінні речі, правовстановлюючі документи, предмети домашнього вжитку, електропобутові пристрої та техніку, які належали особисто [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 5/8 частини житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] та земельних ділянок. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є [PERSON] та [PERSON] по 5/16 частині кожному з спадкового майна. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. Суду пояснив, що [PERSON] після смерті своєї матері з заявою про прийняття спадщини не звертався та фактично спадщину не прийняв. Доказом цього є свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад від 04 червня 2004 року видане на єдиного спадкоємця, чоловіка [PERSON]- [PERSON] Вважає, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняла шляхом вступу в володіння спадковим майном, оскільки вона проживала разом зі своєю матір'ю до дня її смерті. Її матір фактично померла на її руках у лікарні. Приватизаційний майновий сертифікат від 27 червня 1996 року, виданий [PERSON] взамін ощадної книжки відділенням «Ощадбанк» № 6719/0116, є беззаперечним доказом прийняття позивачкою спадщини. Тому, ще з [INFO] до позивача та її батька перейшло право власності на ? частину спадкового майна, тобто по ? частині кожному. Стосовно спадкування позивачем після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], у сторін спору немає. Спір існує тільки навколо того, яка саме частина домоволодіння належала [PERSON], адже розмір належної йому частки безпосередньо залежить від встановлення факту не прийняття [PERSON], померлим [INFO] спадщини після смерті його матері - [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала, зустрічні позовні вимоги просила задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Також, суду пояснила, що її чоловік [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] фактично вступив у спадщину, оскільки вона з чоловіком разом проживала у сусідньому домоволодінні з [PERSON], а [PERSON] мешкала окремо. [PERSON] була дуже хворою людиною, проте вона сама себе обслуговувала. Вже перед самою смертю вона не могла сама себе обслуговувати. Після її смерті вони з чоловіком мешкали однією сім'єю з його батьком [PERSON] [PERSON] постійно не мешкала у домоволодінні [ADDRESS], але вона приходила, оскільки матері потрібна була допомога. Коли помер батько чоловіка то [PERSON] та [PERSON] зверталися до Третьої нотаріальної контори. Вона з чоловіком мешкали з батьками чоловіка до останніх днів. Між смертю матері та батька вони мешкали у будинку [ADDRESS]. Їх будинок від будинку батьків чоловіка розташований поряд через два будинки. Вона знає від [PERSON] про факт того, що він возив свою матір [PERSON] до лікарні. Особисто вона не бачила, оскільки вона сама у той час знаходилась у лікарні. Домоволодіння [ADDRESS] придбали вони разом з чоловіком, як для земельної ділянки, але тоді неможливо було оформити його на одного з ним, і тому дане домоволодіння було оформлене на матір чоловіка. Домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала. Зустрічні позовні вимоги просила задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Також, суду пояснила, що коли позивачка зверталась до нотаріальної контори, нотаріус 26 листопада 2013 року видає постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії, де зазначено факт того, чому не можливо видати свідоцтво про прийняття спадщини за законом, оскільки не надано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, і тому їй було запропоновано нотаріусом звернутись до суду. Було встановлено факт надання свідоцтво про народження позивачки, свідоцтво про її шлюб, та договір про безстрокове користування земельною ділянкою від 1958 року, з якого вбачається, що ця земельна ділянка надавалась батькові який ще не був у шлюбі. Позивачка на протязі 10 років після смерті матері, коли був живий батько не ставила питання про фактичне прийняття спадщини після смерті матері. Вона не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, не оформляла і не подавала заяв до суду. На сьогоднішній день вона хоче наголосити на факті того, що земельна ділянка [PERSON] є його особистою власністю, і тому вона не розподіляється на частки. При житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON] відповідачі також звернулись до нотаріальної контори із заявою про визнання за ними спадщини, але їм також відмовили у зв'язку з тим, що не було правовстановлюючих документів і також в самій постанові зазначено що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері разом зі своїм батьком. На сьогоднішній день вона вважає, що [PERSON] вступив в спадщину після смерті матері та батька і тому просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. Також, вказала, що факти, викладені в уточненій позовній заяві, не відповідають дійсності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що сім'ю [PERSON] знає з 1973 року. Старшого [PERSON], матір, [PERSON] та [PERSON]. Вони проживали по [ADDRESS] з дитинства. Позивач перша вийшла заміж і проживала окремо. [PERSON] з самого початку, коли одружився, мешкав з жінкою по [ADDRESS]. Подружжя [PERSON] мешкало по [ADDRESS]. Він був присутнім на похованні батьків та самого [PERSON] Першою померла [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] приймали участь у похованні та були присутні на похованні. Батько після смерті дружини мешкав сам. [PERSON] та [PERSON] приходили до нього. [PERSON] приходила перед смертю матері. Зранку та ввечері він її бачив дня три. З матір'ю щось трапилось, але що саме він не знає. Після смерті матері, батьку обоє дітей допомагали. Коли в батька були останні дні то [PERSON] приходила частіше. Після смерті матері батько сам мешкав. [PERSON] з жінкою чи то розвелись чи то розстались, і [PERSON] жив сам, це було здається, після смерті матері, але точно сказати не може. По [ADDRESS], ніхто не мешкав. Після смерті [PERSON] він бачив у [PERSON] і сина, і доньку, але частіше сина, коли він йшов додому з роботи після 17 год. Кому точно належить будинок [ADDRESS] він не знає, але бачив, як [PERSON] там ставив свій автомобіль. Він знає, що [PERSON] будував сам будинок по [ADDRESS] і у той час проживав з батьками. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що за два чи три місяці до смерті [PERSON] [PERSON] почала мешкати з батьками. Похованням матері займалась позивач і вона з чоловіком допомагали їй. Вона частенько позивача там навідувала, і удень та у вечорі, приходили допомагати садити та полоти огород. [PERSON] не приходив до будинку де проживали батьки і з ними не спілкувався. З приводу чого [PERSON] багато раз плакав. Позивачка вела домашні справи. Після смерті матері позивачка деякий час мешкала разом з батьком, вона приходила і бачила її там. На сорок днів була [PERSON], а [PERSON] не було. [PERSON] мешкав за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що сім'ю [PERSON] знала - батьків та дітей. Вона була на похоронах і на усіх поминках [PERSON] та [PERSON] Вона теж знала, про те, що після поховання матері [PERSON] не ходив до батька, хоча мешкав через два будинки. Батько позивачки казав, що вони з [PERSON] посварились і не спілкувались. Позивачка [PERSON] після роботи часто заходила до батьків і тоді коли мати була жива, фарбувала в них паркан, прала, прибирала в будинку, робила ремонт. Після смерті матері [PERSON] не спілкувався зі своїм батьком, а [PERSON] казав, що не хоче його бачити. [PERSON] був складною людиною. Коли позивач йому телефонувала то [PERSON] кидав слухавку. Представник третьої особи Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав листа з проханням розглянути цивільну справу без представника нотаріальної контори, у зв'язку з виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява та зустрічна позовна заява підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 1958 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що Н-Миколаївським с/РАГЗ Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 11. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.249). У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.210) та син [PERSON], що підтверджується записом акту про народження № 7404 (а.с.229). 16 жовтня 1976 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Відділом РАГС Ленінського району м Дніпропетровська в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1576. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 6133 від 18.06.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про право забудови від 07.03.1958 року, посвідченого Першою ДДНК, за реєстром № 4-338, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 187 за реєстровим № 138 (а.с.11). 16.07.2010 року спеціалістами КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], де власником зазначений [PERSON] (а.с. 12-17). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.11.1999 року за № 2551 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0856 га, яка розташована та території Красногвардійського району [ADDRESS]. Землю передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 175). У судовому засіданні встановлено, що у домоволодіння [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою № 3 квартального комітету № 57 від 14 жовтня 2013 року ( а.с.76). 14 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про купівлю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 753 кв.м. і де знаходиться: А-1 - житловий будинок. Саман, обкладений цеглою, житловою площею 16,0 кв.м., Б-вбиральня дерев'яна, № 1-5 - огорожа та споруди, дерев'яні, металеві. Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2-3578 (а.с.67). 14 листопада 2000 року також між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 753 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2-3580 (а.с.73). Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 12434 від 29.10.2013 року станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON], а також додатково повідомлено, що [PERSON] 10.10.2000 року надавалася довідка-характеристика для продажу вищевказаного нерухомого майна (а.с. 223). Листом за № 20/20-1109 від 10.10.2013 року Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області повідомило, про те, що станом на 01.01.2013 року державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] не видавався (а.с. 222). Також, згідно Державного реєстру земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 року землевласником буд. [ADDRESS] є [PERSON] У відповідності до п.4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, [PERSON] не зареєструвала в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та в Держкомземі право власності на домоволодіння та земельну ділянку, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК в редакції 2004 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Відповідно до ст. 22 КпШС України (в редакції 19.10.2000 року, яка діяла на час придбання домоволодіння) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. [PERSON] померла [INFO], про що Міським відділом реєстрації актів громадського стану дніпропетровського обласного управління юстиції у книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 2862, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 74). Відповідно до пункту 1 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР (в редак.1963 р.), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в 21 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння [ADDRESS], ? частина земельної ділянки площею 753 кв.м., ? частина домоволодіння [ADDRESS], як частка в спільному майні подружжя, що належало її батькові [PERSON], і, як наслідок, ? частини земельної ділянки [ADDRESS], оскільки відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1991 року, яка була чинна станом на 11.01.2000 року на час отримання у власність земельної ділянки, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього кодексу і право власності, або право користування земельною ділянкою без змін її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Крім того, відповідно до п.18-2 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року зазначено, що відповідно до положень 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На відкриту частину спадщини спадкоємцями першої черги могли бути: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] 04 червня 2004 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернувся її чоловік [PERSON], де вказав, що на день її смерті залишилось спадкове майно: грошові внески в філії Червоногвардійського відділення ВАТ «Державний ощадний банк». 04 червня 2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено, що спадкоємцем грошових внесків після смерті [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим у реєстрі за № 5-3261(а.с. 250). Судом встановлено, що ані [PERSON], ані [PERSON] з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом не зверталися, що підтверджується спадковою справою № 370/2004. Проте, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] фактично без реєстрації, мешкала по [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] на день її смерті, що підтверджують і допитані у судовому засіданні свідки. З пояснення відповідачки [PERSON] вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] забрала усі цінні речі, правовстановлюючі документи, предмети домашнього вжитку, електропобутові пристрої та техніку. Також, судом було встановлено, що [PERSON] після смерті матері взяла належний останній приватизаційний майновий сертифікат від 27.06.1996 року серії [NUMBER] виданий їй взамін ощадної книжки відділенням «Ощадбанку» № 6719/0116. Відповідно до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, від 31 жовтня 1975 року за № 45/5, яка була чинна на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки. Також, у судовому засіданні було встановлено факт того, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] був зареєстрований, але не проживав, оскільки згідно договору дарування від 07 березня 1995 року, затвердженого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1572, мав власний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 739 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] (а.с.90). Згідно пояснень свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] проживав у вищезазначеному будинку, з батьками не спілкувався, оскільки був дуже конфліктною людиною, тому, суд прийшов до висновку, що він фактично не прийняв спадщину та не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України а п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачами по справі за первісним позовом не було доведено належними та допустимими доказами вступ [PERSON] у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні було доведено та підтверджено належними та допустимими доказами факт того, що позивач після смерті матері [PERSON] фактично прийняла спадщину, шляхом вступу в володіння спадковим майном, тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] підлягають задоволенню. Тобто, після смерті [PERSON] - [PERSON] переходить право власності на 3/4 частини відкритої спадщини, а [PERSON] 1/4 частина. [PERSON] помер [INFO], про що Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1910, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER](а.с. 208). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 3/4 частину домоволодіння [ADDRESS], 3/4 частина земельної ділянки площею 753 кв.м., 3/4 частина домоволодіння [ADDRESS], 3/4 частини земельної ділянки [ADDRESS]. Згідно ст. 1225 ЦК України (в редакції від 10.02.2010 року, тобто на час смерті спадкодавця), право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі спадкової справи № 372/2010 вбачається, що з заявою після смерті [PERSON] до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] З заяви вбачається, що [PERSON] зазначила, що крім неї у спадкодавця є спадкоємець за законом [PERSON] Свідки у судовому засіданні пояснили, що після смерті матері [PERSON] став мешкати у будинку [ADDRESS], оскільки на той час не проживав разом зі своєю сім'єю. Проте, спадкоємці не отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 26 листопада 2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, на момент смерті [PERSON] спадкоємицями за законом є [PERSON] та [PERSON], яким перейшло право власності по 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 753 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0856 га. Загалом після смерті [PERSON] та [PERSON] [PERSON] перейшло право власності на 5/8 частин домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 753 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0856 га. [PERSON] перейшло право власності на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 753 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0856 га. [PERSON] помер [INFO], про що Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено запис за № 397, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 212). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], тобто відповідачі по первісному позову. 22 березня 2013 року з заявами про прийняття спадщини за законом до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON], проте спадкоємці не отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки постановами державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 25 листопада 2013 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат». Оскільки, [PERSON] перейшло право власності на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 753 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0856 га. то відповідно [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності по 3/16 частини домоволодіння [ADDRESS], земельної ділянки площею 753 кв.м., домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0856 га. Що стосується позовних вимог за первісним позовом про встановлення факту не прийняття [PERSON], померлим [INFO] спадщини після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], то дані позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, і зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З огляду на зазначене, законом не передбачено встановлення факту неприйняття спадщини, як такого, з яким не пов'язано виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і захистити своє право позивачка може шляхом пред'явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial