Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], 1999 року народження, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій просить [PERSON], [PERSON] визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У належному будинку зареєстровані його невістка - [PERSON] та онук - [PERSON], які після смерті його сина - [PERSON], з 01 серпня 2013 року зібрали свої речі та виїхали з вищевказаного житлового будинку, і з того часу в даному помешканні не проживають, а добровільно знятися з реєстрації не бажають. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, спираючись на доводи та підстави викладені в позовній заяві, клопотань щодо виклику в судове засіданні свідків не заявляв. Не погодившись з позовом, відповідачка надала суду письмові заперечення відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог на тих підставах, що у зв»язку з втратою годувальника, чоловіка [PERSON], складним матеріальним становищем, неможливістю оплачувати проїзд сина - [PERSON] до місця навчання у м. Павлоград, була вимушена виїхати з житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, у липні 2013 року вона влаштувалась на роботу до КЗ «Павлоградська центральна районна лікарня», яка знаходиться у м. Павлограді. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що основною причиною не проживання у житловому будинку стали неприязнені стосунки, які склалися з позивачем після смерті її чоловіка, сина позивача - [PERSON] Тоді як вона з часу одруження та до смерті чоловіка проживала 19 років у спірному житловому приміщенні однією сім»єю з позивачем, не маючи іншого житла та вела з ним спільне господарство. Просила відмовити у задоволенні позову, так як іншого житла ні вона, а ні її син не мають, тимчасово проживають в орендованій квартирі, та мають бажання повернутися у спірне житло. Представник третьої особи в судове засідання не з»явилась, відповідно до наданої заяви від 08.09.2014 року просила розглянути справу без її участі, при винесенні рішення просила врахувати інтереси дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] зі сторони відповідачки підтвердила суду, що причиною не проживання відповідачки у спірному житлі стали неприязнені стосунки, які склалися з позивачем після смерті її чоловіка, сина позивача - [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.1997 року посвідченого державним нотаріусом Другої Павлоградської держнотконтори за реєстровим № 1580 володіє житловим будинком [ADDRESS], де на даний час зареєстровані позивач по справі - [PERSON], відповідачі по справі -невістка [PERSON], онук - [PERSON], [INFO], та онука - [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження складеного комісією Межиріцької сільської ради відповідачі по справі не проживають у житловому будинку [ADDRESS] з 31 серпня 2013 року, особистого їх майна у спірному житловому приміщенні не має, спільного господарства вони з позивачем не ведуть. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що з часу смерті [PERSON], який помер [INFO] та доводився сином позивачу та чоловіком відповідачці, між сторонами склалися неприязнені стосунки, які обумовили причини не проживання відповідачів у будинку з 31 серпня 2014 року, що свідчить про їх поважність. Не заперечувались в судовому засіданні і ті факти, що відповідачка по справі [PERSON] посилилася та проживала у будинку зі згоди позивача 19 років, вела спільне господарство з власником будинку до смерті [PERSON], народила сина [PERSON], який також зі згоди власника був зареєстрований за місцем її помешкання, що свідчить про наявність ознак сім»ї відповідно до вимог ст. 3 СК України. На даний час відповідачка іншої сім»ї не має, як і не має іншого житла, проживає в орендованій квартирі. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Правовий режим права користування жилим приміщенням враховує інтереси всіх її учасників, тому суд враховує те, що відповідачі не мають іншого житлового приміщення, спірне житло було їх постійним, тривалим місцем проживання та вони вели з власником житла спільне господарство, бажають проживати з позивачем, так як раніше мали ознаки сім»ї. З урахуванням обставин справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], 1999 року народження, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням слід відмовити.

Outcome: dismissed