Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «В-Інд» про визнання договору недійсним, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19 квітня 2016 року між ним та ТОВ «В-Інд» укладено договір № 41/1916, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобовязання надати позивачу послуги зі сприяння у працевлаштуванні на роботу за кордоном, сприяти щодо пошуку потенційного роботодавця за кордоном, сприяти в оформленні документів, необхідних для отримання вїзної візи, сприяти в укладенні трудового договору між позивачем та роботодавцем у Фінляндії. Крім того, умовами договору передбачено, що відповідач зобовязався надати [PERSON] інформаційно-консультаційні послуги з питань, що стосуються отримання тимчасової візи для іноземців, у тому числі розяснення правил та процедур Посольства Фінляндії та Посольства України у Фінляндії і т.і. На виконання умов Договору, зокрема, п. 4.1 позивач сплатив відповідну винагороду у розмір 11\~440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) грн. Як зазначає позивач, після укладення вищевказаного договору йому стало відомо, що у відповідача на момент укладення договору була відсутня ліцензія на здійснення своєї діяльності, а відтак, відповідач здійснював діяльність з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без наявності належної ліцензії, що суперечить вимогам законодавства. Таким чином, укладаючи договір, відповідач замовчував факт відсутності ліцензії та не мав права отримувати кошти від позивача. З огляду на викладені обставини, такий договір має бути визнаний нікчемним. Також, позивач просить стягнути із відповідача кошти у розмірі 11\~440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) грн., які сплачені ним на виконання вимог п. 4.1. вказаного Договору. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, оскільки при укладенні договору відповідач ввів в оману щодо наявності в нього ліцензії на працевлаштування за кордоном. У обґрунтування завданої йому моральної шкоди, позивач посилається на те, що розраховуючи на працевлаштування, він мав намір заробити грошові кошти, які йому вкрай необхідні. Не отримавши послуги, позивач не тільки втратив можливість заробити гроші, але й позбавився значної суми коштів, у звязку із оплатою послуг відповідача, які він не вправі надавати. Такі протиправні дії відповідача привели до емоційного стресу, переживань, порушень сну, душевних страждань та порушення нормального способу життя, оскільки [PERSON] змушений був докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, звертаючись до суду. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути із відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Представник ТОВ «В-Інд» у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «В-ІНД» (далі Посередник) та [PERSON] (далі Працівник) укладено Договір № 41/1916, відповідно до п. 1.1. якого Працівник доручає, а Посередник приймає на себе зобовязання надати послуги по сприянню з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, послуг щодо пошуку потенційного роботодавця закордоном, зі сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання вїзної візи та сприяння Працівнику в укладенні трудового договору між ним та роботодавцем, а саме, у країні Фінляндії (а.с. 6-8). Відповідно до п. 2.1.3. та п. 2.1.4. Договору Посередник також зобовязався надавати інформаційно-консультаційні послуги з питань, що стосуються отримання тимчасової візи для іноземців, в тому разі розяснення правил та процедур посольства Фінляндії та посольства України в Фінляндії. Сприяти у пошуку потенційного роботодавця у Фінляндії. Згідно із п. 4.1. Договору Працівник приймає на себе зобовязання сплатити Посереднику за послуги, передбачені даним Договором у розмірі 11\~440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) грн. без ПДВ в день підписання даного Договору. Оплата Посередника за даним Договором здійснюється в національній валюті України на поточний рахунок Посередника. Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаного пункту Договору 28 квітня 2016 року ТОВ «В-Інд» отримав від позивача грошові кошти у розмірі 11\~440 грн., про що свідчить копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 6 (а.с. 9). Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню також віднесено і посередництво у працевлаштуванні за кордоном. Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю . У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Так, із викладеного у позові змісту та пояснень позивача вбачається, що у переліку субєктів, які мають ліцензію з посередництва у працевлаштуванні за кордоном станом на 19.04.2016 р., який розміщений на офіційному сайті Міністерства соціальної політики України, відомості про відповідача, як субєкта господарювання, який отримав відповідну ліцензію, відсутні. Із копії Договору № 41/1916 від 19.04.2016 р., укладеного між сторонами, також не вбачається наявності у відповідача ліцензії на здійснення господарської діяльності щодо здійснення посередництва у працевлаштуванні за кордоном. З огляду на викладені обставини, та враховуючі норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку що вимога позивача про визнання недійсним Договору № 41/1916 від 19.04.2016 р., який укладений між сторонами, підлягає задоволенню. Також, задоволенню підлягає вимога щодо стягнення із ТОВ «В-Інд» грошових коштів у розмірі 11\~440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) грн., які сплачені позивачем на виконання вимог п. 4.1. вказаного Договору, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 (пять тисяч) грн. підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Як передбачено ч. 2 ст. 227 ЦК України якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. У відповідність до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, посилаючись на завдану діями відповідача моральну шкоду, позивач зазначає, що такі протиправні дії відповідача привели його до емоційного стресу, переживань, порушень сну, душевних страждань та порушення нормального способу життя. Однак, вищенаведене позивачем доведено не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі відшкодування 2\~ 000 грн. \~ Таким чином, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, виходячи із задоволеної частини позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь [PERSON] судового збору у розмірі 900 (девятсот) грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial