Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, залишити проживати з нею неповнолітню дитину, її прізвище після розірвання шлюбу не змінювати, стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 лютого 1997 року. Від спільного проживання мають двоє дітей, з яких дочка [PERSON] вже повнолітня, а неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з нею. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача. Постійні сварки, що виникали через зловживання відповідачем алкоголем, призвели до втрати довіри та любові одне до одного. З листопада 2016 року вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, а тому наполягає на його розірванні. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний, підтвердив, що спільно з позивачкою не живе з осені 2016 року, причиною вважає негативну поведінку позивачки, яка зраджувала йому у подружній вірності. Категорично заперечує проти залишення позивачці його прізвища. Згідно змісту ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 7). Син [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 746 від 08 серпня 2018 року, виданою Нижньострутинською сільською радою (а. с. 8). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, тому неповнолітнього сина слід залишити проживати з позивачкою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, які з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача у зв'язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved