Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного міста Києва з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] об'єкт нерухомості у вигляді квартири № [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 29 травня 1999 року по 22 вересня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 31 травня 2011 року квартира була зареєстрована за відповідачем. [PERSON] зазначає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя у силу вимог ст. ст. 60, 112 СК України. Сторони не можуть дійти спільної згоди щодо поділу вказаного нерухомого майна. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність сторони позивача та зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив та будь-які заперечення проти позову до суду не подавала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 1999 року Козятинським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року виправлено описку, допущену у заочному рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2009 року, а саме: замінено невірно зазначену дату «22.09.2009 року» на належну «22.09.2014 року». Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно 30 червня 2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2011 року. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. Однак, у силу вимог ст. 60 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана під час перебування сторін у шлюбі. Оформлення квартири та державна реєстрація права власності на неї за одним із подружжя не позбавляє її статусу як об'єкту спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки позивач є співвласником спірної квартири, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, він має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину цієї квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на ? частину квартири підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], сплачений ним судовий збір у розмірі 8 000 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved