Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2012р. померла її баба [PERSON], після якої вона прийняла спадщину як спадкоємець за законом на частку свого батька [PERSON], який помер 08.07.1988р. За життя її бабуся володіла земельною ділянкою площею 5, 16 га на території Ряськівської сільської ради, а також успадкувала земельну ділянку площею 4, 61 га на території цієї ж ради після померлого 02.09.2010р. [PERSON], з яким вона проживала однією сімєю протягом тридцяти років, а відтак фактично прийняла після нього спадщину. Іншим спадкоємцем після померлої баби є її дядько [PERSON], житель РФ, який забрав правовстановлюючі документи на землю з собою, де і втратив. А тому державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналів державних актів. У звязку з наведеним, позивач просить встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 1985 року по день його смерті 02.09.2010р., визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 5, 16 га та 4, 61 га в порядку спадкування після померлої баби. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали та просять їх задовільнити з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом звернення до компетентного суду РФ, але в судове засідання не зявився, оскільки в зазначеній ним адреса нотаріусу не існує. Виходячи з викладеного, судом вичерпані всі можливі засоби для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, а відтак суд визнає його неявку не поважною (а.с. 50-59). Третя особа в засідання не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с. 111). Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 02 вересня 2010 року помер [PERSON] (а.с. 142), який був власником земельної ділянки площею 4, 61 га на території Ряськівської сільської ради, кадастровий номер 5323085600000050036, що вбачається з довідки Відділу Держгеокадастру у Машівському районі № 29-1619-41.3-159/2-16 від 29.02.2016р. (а.с. 17). Відповідно до ст. 1264 ЦК України його спадкоємцем за законом четвертої черги є [PERSON], оскільки вони проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, що вбачається з рішення Машівського районного суду від 02.03.2011р. (а.с. 144-146, 155). 29.03.2011р. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому земельну ділянку площею 4, 61 га кадастровий номер 5323085600:00:005:0036 на території Ряськівської сільської ради (а.с. 147). 22 березня 2012 року [PERSON] померла (а.с. 44-а, 141) та як убачається з довідки Відділу Держгеокадастру у Машівському районі АЗ-26 від 16.09.2015р. вона була власником земельної ділянки площею 5, 16 га на території Ряськівської сільської ради, кадастровий номер 5323085600000050037 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13). Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що батько позивачки - [PERSON], син [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] помер 08.07.1988 року (а.с. 9-11, 44-б). Таким чином, вказані обставини свідчать, що позивач [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги за законом після померлої баби за правом представлення. З копії документів зі спадкової справи вбачається, що спадкоємцями за законом першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України після померлої [PERSON] є її онука [PERSON] позивач у справі та син [PERSON] відповідач, які належним чином прийняли спадщину шляхом подачі заяв до Машівської державної нотаріальної контори, що вбачається з копій їх заяв зареєстрованих в ДНК 31.08.2010р. Крім цього, відповідач [PERSON] згідно ст. 1235 ЦК України відносився до спадкоємців за заповітом, оскільки [PERSON] 19.03.2002р. заповіла все майно саме йому, але він від вказаного права відмовився. Інші спадкоємці відсутні, що також вбачається з довідки Ряськівської сільської ради № 477 від 22.08.2012р. згідно якої спадкодавець на день смерті в будинку мешкала сама (а.с. 40-44). В той час, за постановою нотаріуса від 06.06.2016р. представнику позивача відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки жодного документа надано не було, а з запитами про розшук цих документів спадкоємці не зверталися. Також спадкоємці не надали документів, які підтверджують факт родинних відносин (а.с. 19). У газеті «Промінь» від 24.06.2017р. опубліковане оголошення про те, що Державні акти про право власності на землю площею 5, 16 га на території Ряськівської сільської ради, кадастровий номер 5323085600000050037 належний [PERSON], а також Державний акт про право власно на землю площею 4, 61 га на території Ряськівської сільської ради, кадастровий номер 5323085600000050037 належний [PERSON] втрачені (а.с. 156-161). Таким чином, вказані обставини свідчать про наявність у позивача перешкод для оформлення спадщини на земельні ділянки в нотаріальному порядку. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки позивач належним чином прийняла спадщину після померлої 22 березня 2012 року баби [PERSON] за правом представлення, але іншим її спадкоємцем є син [PERSON], а відтак вони мають рівні права на спадщину в розмірі ? частки кожен, в той час, оскільки [PERSON] прийняла у спадщину після померлого [PERSON] земельну ділянку площею 4, 61 га кадастровий номер 5323085600:00:005:0036, але право власності за собою не зареєструвала, після її смерті було втрачено як правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку так і правовстановлюючий документа на належну їй земельну ділянку площею 5, 16 га кадастровий номер 5323085600000050037 на території Ряськівської сільської ради, у звязку з чим нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відтак суд приходить до висновку, що позов в частині визнання за позивачем права власності на ці земельні ділянки підлягає частковому задоволенню в розмірі ? частки, оскільки частки спадкоємців за законом є рівними. Посилання позивача у позові, що відповідач в телефонній розмові зазначив, що не претендує на земельні ділянки та запропонував оформити їй їх на себе правового значення не мають, оскільки згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а таких дій протягом 6-місячного строку після смерті матері відповідач не вчиняв. Крім цього, суд вважає, що у задоволенні позову у в частині встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, оскільки ці обставини встановлені судовим рішенням, хоча і з іншим складом учасників. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed