Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на будинковолодіння, що знаходиться в с.Погорілець по вул.Миру,75 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що 17 жовтня 2012 року померла його мати, яка була власником будинковолодіння, яке знаходиться в с.Погорілець по вул.Миру,75 . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння. Він згідно заповіту є спадкоємцем всього майна. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, він звернувся в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій просить заслухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача Спаської сільської ради у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу заслухати без представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обємі. За таких обставин, суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копією свідоцтва про народження (а.с.6) підтверджено, що позивач доводиться сином спадкодавця. Довідкою №606 виданою 29 квітня 2013 року (а.с.10) підтверджено, що [PERSON], на день смерті була власником будинку, що знаходиться в с.Погорілець по вул.Миру,75 Рожнятівського району. Копією свідоцтва про смерть (а.с.8) підтверджено, що [PERSON], померла 17 жовтня 2012 року. Копією заповіту посвідченого секретарем Спаської сільської ради 15 березня 2012 року за реєстром № 22 (а.с.7) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження в користь позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом, на спадкове майно, що залишилося після її смерті. Постановою нотаріуса від 15 травня 2017 року № 424/02-16 (а.с.9) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Отже судом встановлено, що [PERSON], яка день смерті була власницею домоволодіння, яке знаходиться в с.Погорілець по вул.Миру,75 Рожнятівського району Івано-Франківської області, склала на користь позивача заповіт, позивач прийняв спадщину після смерті матері, інших спадкоємців не має, а тому за позивачем слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 392, 393, 1218, 1223 ЦК України,

Outcome: approved