Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

у січні 2019 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1464994980000); вселити [PERSON] , до квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1464994980000); зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , у користуванні квартирою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1464994980000) шляхом надання їй вільного доступу до приміщення квартири з наданням ключів від всіх вхідних дверей вказаної квартири; встановити між співвласниками квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1464994980000) порядок користування наступним чином: у користування [PERSON] , виділити житлову кімнату, площею 14,7 кв.м., а у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 14,9 кв.м, у загальному користуванні залишити: коридор - 5,0 кв.м, ванна - 2,0 кв.м., кухня - 7,8 кв.м, вбиральня - 0,9 кв.м. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , коменсацію1/2 частини вартості «Opel Astra» сірого кольору, д..з. [NUMBER] у розмірі 6480 грн 15 коп. судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2002, який 30.12.2016 було розірвано, під час перебування у шлюбі 09.04.2003 ними було придбано квартиру [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві часткової власності, в кінці 2016 р. відповідач вигнав позивача зі спірної квартири та змінив замки, що було зафіксовано відповідною заявою поданою позивачем до правоохоронних органів Святошинського району м. Києва за фактом чого було проведено перевірку та встановлено вчинення перешкод відповідачем у користуванні квартирою шляхом не допуску до житла, тому позивач позбавлена можливості виділити свою частку спірного майна, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які відповідач відмовляється віддати позивачеві або зробити із них копії, а тому через небажання відповідача продати спільно даний об`єкт та поділивши кошти, позивач бажає встановити порядок користування квартирою зі збереженням балансу інтересів кожного із співвласників. 22.01.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі (а.с. 16). 22.01.2019 ухвалою суду витребувано у [PERSON] ( [ADDRESS] ) оригінал нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 09.04.2003 та оригінал технічного паспорту на зазначену квартиру (а.с. 19). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити з підстав необґрунтованості. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.04.2003 [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі №1731 посвідченого ПН КМНО Меліховою О.В. (а.с. 7). Згідно висновку оцінювача про вартості об`єкта оцінки від 26.12.2018 квартира [ADDRESS] становить 834990 грн 00 коп. без ПДВ (а.с. 8). 27.12.2018 дільничим офіцером поліції Святошинського УП ГУ НП у м. Києві було розглянуто матеріали зареєстровані до ЄО №109775 від 25.12.2018, та складено висновок згідно якого встановлено, що гр. [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом не допуску до квартири та заміни замків (а.с. 9, 10). Згідно відповідді Святошинської РДА у м. Києві від 20.06.2019 №107-26/4825 на запит від 13.06.2019 б/н стосовно надання інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб за вказаною вище адресою, встановлено, що неможливо задати таку інформацію без надання підтверджуючих документів згодою на обробку персональних даних, так як ця інформація перебувала в обмеженому доступу (а.с. 34, 35). У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У даному випадку право власності на квартиру виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідач є співвласником вказаної квартири та має право користування житловим приміщенням в цій квартирі та право проживання в ній. Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідач не допускає до неї позивача. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, позивач як співвласник спірної квартири має право на користування нею і тому її позовні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою та її вселення у спірне жиле приміщення підлягають задоволенню. Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Так, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб. Одночасно слід зазначити, що право власності на Ѕ частину спірної квартири існує згідно договору купівлі-продажу, а докази того, що вказане право кимось оспорюється позивачем не надано, а тому в даній частині необхідно відмовити. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. 319, 358 ЦК України. Однак звертаючись до суду про встановлення порядку користування квартирою, представником позивача в судовому засіданні не належних доказів, скільки осіб зареєстровано та хто проживає у спірній квартирі, а тому порядок користування на даній стадії неможливо встановити, що є підставою для відмовити в даній частині позовних вимог. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги немайнового характеру, судовий збір слід стягнути з відповідача за кожну задоволену позовну вимогу немайнового характеру, у розмірі 768 грн 40 коп., що загалом складає 1536 (тисячу п`ятсот тридцять шість гривень) 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial