Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи це тим, що згідно з заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 вересня 2002 року, [PERSON] заповів на її користь належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. На день складання заповіту за цією адресою знаходиться квартира [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1996 року, виданого службою приватизації Жовтневим управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації і водного господарства, квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/8 частина, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по ? частині кожному. [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер [PERSON], після смерті яких прийняв спадщину [PERSON], але не встиг оформити своїх спадкових прав. [INFO] він помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і вона у встановлений законом строк, 04.03.2003 року, звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. На день смерті [PERSON] спірна квартира належала: сину померлого [PERSON], жінці [PERSON] по ? частині кожному, а 3/16 частин померлому [PERSON]. Вважає, що за заповітом належна їй частка спадкового майна складає 3/8 частин квартири [ADDRESS]. Проте, їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з тих підстав, що у неї відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на частину квартири [ADDRESS], а також через те, що у заповіті та правовстановлюючому документі виявлені розбіжності в адресі спадкового майна, а саме: у заповіті зазначено, що померлому належить житловий будинок [ADDRESS], а в правовстановлюючому документі - квартира [ADDRESS]. Вважає, що зазначена адреса в заповіті та правовстановлюючому документі- це одна і та сама адреса. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив здійснити тлумачення вказаного заповіту. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити з мотивів, наведених в уточненому позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, направили для участі у справі свого представника. Представник відповідачів позов не визнала та суду пояснила, що позивачка вільно трактує заповіт, оскільки будинок та квартира не є одним і тим же об'єктом, однак не заперечувала, що іншої власності, крім спірної квартири у спадкодавця не має. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, судом встановлено такі обставини. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спір щодо тлумачення заповіту виник до набрання чинності ЦК 2004 року однак продовжує існувати після набрання ним чинності суд вважає, що правила ЦК України 2004 року щодо тлумачення змісту заповіту можуть бути застосовані до спірних правовідносин в цій частині. У відповідності до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумаченнями заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту, однак лише дійсного заповіту. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2013 року, яке набрало чинності 02 грудня 2013 року відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області ( а.с.30-32), у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - П'ята Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом і у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було відмовлено (а. с. 28-29). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 749 від 10.09.2002р. ( а. с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1996 року, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства та зареєстрованого КП ММБТІ 10 липня 1996р. в реєстровій книзі № 8617 (а. с. 8). За документами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1996р., виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства та зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро інвентаризації 10 липня 1996р. в реєстровій книзі за № 8617 [PERSON] належить ? частка квартири [ADDRESS]. Між тим, згідно із заповітом [PERSON] заповідано [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями [ADDRESS]. Враховуючи, що [PERSON] не надано нотаріусу правовстановлюючих документів на заповіданий будинок, останній було запропоновано вирішити питання, пов'язані із встановленням права власності на заповідане спадкове майно. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані судом, підтвердили, що [PERSON] проживав один до своєї смерті у будинку за адресою: [ADDRESS] і йому належала частка цього майна. Іншої власності померлий [PERSON] не мав. За цією адресою розташований будинок, який належав двом власникам і мав дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], тому адреса його писалася як [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1740 від 05.09.2002р., яким заповів [PERSON] належний йому житловий будинок з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових споруд та будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4). Про те, що в заповіті та в правовстановлюючому документі одна і та ж адреса підтверджується заявою відповідачки [PERSON], яка звернувшись до нотаріальної контори писала адресу: [ADDRESS], ? частини належить померлому [PERSON] ( а. с. 7 ) Згідно з довідкою № 2745 від 25.11.2011р. Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - ? ч., [PERSON]- 1/4 ч., [PERSON]- 1/4ч., [PERSON] -1/8ч. на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1996р., виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства і зареєстрованого КП ММБТІ 10 липня 1996р. в реєстровій книзі № 8617, за [PERSON] - 1/8ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-1017, № 1-1019 (а. с. 10). Після звернення позивачки до нотаріальної контори на предмет видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено на підставі того, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з ? частки квартири [ADDRESS], а не цілого жилого будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, невідомо чи є заповідальний будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, на частку якого дружина померлого має право на отримання свідоцтва про право власності, а неповнолітній син, який має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту (а. с. 11). Отже, з наведеного вбачається, що заповіт носить суперечливий характер, тому він підлягає тлумаченню. За таких обставин суд, оцінивши надані і досліджені судом докази, приходить до висновку, що волею спадкодавця було заповісти позивачці саме частку квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судовий збір по 307грн.50коп з кожного.

Outcome: partial