Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Банк Форум» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 02 червня 2008 року між ним та ТОВ «Київський завод дверних систем» був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 300 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01 червня 2009 року. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за належне виконання умов договору. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим ТОВ «Київський завод дверних систем» станом на 27 липня 2015 року має заборгованість 454 974,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 154 974,23 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 454 974,23 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував в частині стягнення заборгованості з поручителя, посилаючись на припинення договору поруки. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 02 червня 2008 року між АКБ «Форум» та ТОВ «Київський завод дверних систем» був укладений кредитний договір №0030/08/01-КL. У п.1.1-1.3 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 300 000 грн., з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 21% та кінцевим терміном повернення до 01 червня 2009 року. 01 червня 2009 року між АКБ «Форум» та ТОВ «Київський завод дверних систем» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0030/08/01-КL від 02 червня 2008 року. Пп.1.1-1.3 викладено в новій редакції, а саме сторони погодили, що банк надає позичальникові кредитні кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 300 000 грн., зі встановленням графіку зменшення ліміту кредитної заборгованості, з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 27% та кінцевим терміном повернення до 21 травня 2010 року. 29 січня 2010 року між АКБ «Форум» та ТОВ «Київський завод дверних систем» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №0030/08/01-КL від 02 червня 2008 року. Пп.1.1-1.3 викладено в новій редакції, а саме сторони погодили, що банк надає позичальникові кредитні кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 300 000 грн., зі встановленням графіку зменшення ліміту кредитної заборгованості, з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 27% та кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2010 року. 26 лютого 2010 року між АКБ «Форум» та ТОВ «Київський завод дверних систем» був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №0030/08/01-КL від 02 червня 2008 року. Даним договором був викладений в новій редакції п.2.6 кредитного договору щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору ТОВ «Київський завод дверних систем» мав вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. З поданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що товариством порушено строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом, а саме останній раз погашення кредиту здійснювалось у серпні 2011року; погашення по тілу кредиту позичальником не здійснювалось. Так, згідно розрахунку ТОВ «Київський завод дверних систем» станом на 27 липня 2015 року має заборгованість 454974,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 154 974,23 грн. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. 02 жовтня 2009 року між АКБ «Форум» та [PERSON] був укладений договір поруки. У п.2.1 договору поруки зазначено, що поручитель зобовязується перед кредитором за невиконання боржником ТОВ «Київський завод дверних систем» зобовязань, а саме суму кредиту, нараховані проценти по простроченому кредиту (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені кредитним договором. П.3.1 договору поруки встановлено, що поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ТОВ «Київський завод дверних систем» зобовязань у повному обсязі. 29 січня 2010 року між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору поруки від 02 жовтня 2009 року. При цьому сторони погодили, що основне зобовязання ТОВ «Київський завод дверних систем» становить 300 000 грн., зі встановленням графіку зменшення ліміту кредитної заборгованості, з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 27% та кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2010 року. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що термін повернення кредиту в повному обсязі ТОВ «Київський завод дверних систем» встановлений кредитним договором та додатковими договорами та угодами, а саме до 31 грудня 2010 року. Після закінчення даного строку позивачем 11 грудня 2014 року направлено вимогу до поручителя - [PERSON] щодо виконання умов договору як поручителя ТОВ «Київський завод дверних систем» Пояснення представника позивача, що грошове зобовязання чинне до повного виконання сторонами умов договору, суд до уваги не бере, оскільки доказів предявлення вимоги до поручителя після настання терміну виконання основного зобовязання суду не подано. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. П. 24 даної постанови також передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Оскільки строк виконання основного зобовязання настав 31 грудня 2010 року, вимоги до поручителя [PERSON] банк не предявив протягом шести місяців, вимогу направив лише 11 грудня 2014 року, до суду звернувся з позовом лише у серпні 2015 року, тому суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed