Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 23.11.2012 року вона стала власником квартири [ADDRESS] , придбавши квартиру за договором купівлі-продажу. Право власності на придбану квартиру було зареєстроване в КП НМР «БТІ» 27.11.2012 року за реєстраційним номером 9831481. В грудні 2015 року у відповідачки [PERSON] в черговий раз виникли проблеми в сім`ї і вона попросила здати їй в найм кімнату в її квартирі. Вказує, що вона погодилась і вони уклали договір найму житлового приміщення, а відповідачка отримала в користування одну із кімнат в квартирі та зареєструвалась у ній. Стверджує, що у зв`язку із тим, що у неї виникла необхідність розпоряджатися її квартирою вона попередила відповідачку про розірвання договору найму житлового приміщення з 01.06.2019 року. Отримавши попередження про розірвання договору, відповідачка кімнату в квартирі звільнила, ключі від квартири віддала, проте продовжує бути зареєстрованою в квартирі. Вважає, що право відповідачки на користування квартирою припинилось в зв`язку із розірванням договору житлового найму, а вона має право користуватись та розпоряджатись квартирою на власний розсуд , тому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачку такою, що втратила право користування її квартирою. Ухвалою суду від 06.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а справу розглядати без її участі. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить його задовольнити, а справу слухати за відсутності відповідачки та її представника. У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з відсутністю сторін. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського нотаріального округу Хмельницької області Ковальчук Л.Я. за №2430 від 27.11.2012 року та витягу про державну реєстрацію №36423877 від 27.11.2012 року комунального підприємства Нетішинської міської ради «БТІ», квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] , на праві приватної власності належить для [PERSON] 25.12.2015 року позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали договір найму житлового приміщення. Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 договору, позивачка [PERSON] передає за договором найму кімнату розміром 11.5 кв.м. в квартирі за адресою: по [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] приймає в тимчасове користування вказану кімнату на умовах узгоджених сторонами в даному договорі. Згідно з пунктом 4.3. договору, в разі вручення попередження про розірвання договору, договір втрачає силу з дня наступного за днем вказаним в попередженні. Відповідно до листа-попередження від 01.03.2019 року, адресованого відповідачці [PERSON] , представник відповідачки за довіреністю [PERSON] отримала його 01.03.2019 року. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Згідно з ч.1 ст.822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Відповідно до ч.3 ст.825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, позивачка попередила відповідачку про розірвання договору найму житлового приміщення 01.03.2019 року. Згідно зі ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина 4 статті 9 ЖК України). Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судового збору вирішити відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved