Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У серпні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 3146 грн. 63 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп., витрати на аварійного комісара у розмірі 690 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача на користь МТСБУ понесені судові витрати, посилаючись на ті підстави, що 10.10.2014 трапилася ДТП з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Сітроен», номерний знак [NUMBER], його вина підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2014 в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Форд», номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], оскільки на час ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу [PERSON] звернулася до позивача із заявою про відшкодування шкоди до МТСБУ, в результаті чого особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, в якому також зазначено, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 34, 43, 46, 56, 59). Відповідач у судові засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень щодо предмету позову не надавав (а.с. 40, 41-42, 54-55, 66). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 10.10.2014 о 20 год. 30 хв. рухаючись автодорогою Київ-Фастів, керуючи автомобілем «Сітроен», номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. На підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2014 відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6-7). Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7330533 строк дії якого з 18.11.2013 по 17.11.2014 (а.с. 4, 5). Внаслідок проведення звіту №9987 про оцінку автомобіля «Форд», номерний знак [NUMBER] [PERSON] виплачено суму завданої шкоди, внаслідок ДТП у розмірі 3146 грн. 63 коп. згідно платіжного доручення №8748 від 16.12.2014 (а.с. 8, 13-23). Судом також встановлено, що позивачем було сплачено ТОВ «ЕАК «Довіра» за послуги аварійного комісару за огляд авто та збір документів у розмірі 690 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №8409 від 02.12.2014 (а.с. 10). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий. На підставі викладеного,

Outcome: approved