Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Посилається на те, що 28 жовтня 2019 року вона звернулась за послугами шиномонтажу до відповідача, який провів роботи з заміни алюмінієвих коліс з шинами для літньої пори року на алюмінієві колеса з шинами для зимньої пори року. Після цього відповідач запропонував їй послуги зі зберігання знятих коліс до 28 квітня 2020 року. Вона прийняла цю пропозицію та майно було передано на зберігання відповідачу, а саме: диски у кількості 4 штук, ковпаки коліс у кількості 4 штук та шини у кількості 4 штук. Вона сплатила відповідачу вартість зберігання у розмірі 500 гривень. Підтвердженням прийняття майна та оплати відповідач надав їй «Талон на зберігання майна № СТ» від 28 жовтня 2019 року. На початку квітня 2020 року вона звернулась до відповідача з приводу повернення коліс, проте останній повідомив її про те, що їх вкрали. Відповідач обіцяв їй повернути вартість майна, проте борг не повертає. Відповідно до рахунку за технічне обслуговування № 123000372 від 16 квітня 2020 року, виданого продавцем втраченого майна ТОВ «ТД Укрлада» вартість 4 коліс з ковпаками, тотожних втраченим, становить 82682 гривні 04 копійки. Відповідно до рахунку на оплату № 22 від 09 липня 2020 року вартість 4 автошин, тотожних втраченим, становить 10036 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь суму завданих збитків у розмірі 92682 гривні 04 копійки (82682,04 + 10036 = 92682,04). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась за послугами шиномонтажу до [PERSON] , який провів роботи з заміни алюмінієвих коліс з шинами для літньої пори року на алюмінієві колеса з шинами для зимньої пори року. З позову вбачається, що відповідач запропонував позивачу послуги зі зберігання знятих коліс до 28 квітня 2020 року. Позивач прийняла цю пропозицію та передала належне їй майно на зберігання відповідачу, а саме: диски у кількості 4 штук, ковпаки коліс у кількості 4 штук та шини у кількості 4 штук. За зберігання майна позивач сплатила відповідачу 500 гривень. Підтвердженням прийняття відповідачем майна позивача на зберігання є Талон на зберігання майна № СТ від 28 жовтня 2019 року (а.с. 4). З цього Талону вбачається, що строк зберігання становить з 28 жовтня 2019 року по 28 квітня 2020 року. З позову вбачається, [PERSON] у квітні 2020 року звернулась до відповідача з приводу повернення коліс, проте останній повідомив її про те, що їх вкрали. Відповідач обіцяв їй повернути вартість майна, проте борг не повертає. По факту крадіжки коліс відкрито кримінальне провадження № 12019100090011998 від 08 грудня 2019 року (а.с. 5). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, кошти за втрачене майно не повертає. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 950 ЦК України визначено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Відповідно до рахунку за технічне обслуговування № 123000372 від 16 квітня 2020 року, виданого продавцем втраченого майна ТОВ «ТД Укрлада» вартість 4 коліс з ковпаками, тотожних втраченим, становить 82682 гривні 04 копійки (а.с. 6). Відповідно до рахунку на оплату № 22 від 09 липня 2020 року вартість 4 автошин, тотожних втраченим, становить 10036 гривень (а.с. 7). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за договором зберігання. Таким чином, враховуючи положення ст. 951 ЦК України у разі втрати майна позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані поклажодавцеві втратою її майна, яке знаходилось у [PERSON] на зберіганні. За таких обставин, стягненню з відповідача підлягають завдані позивачу втратою майна збитки у розмірі 92682 гривні 04 копійки (82682,04 + 10036 = 92682,04). З урахуванням задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір у розмірі 926 гривень 82 копійки.

Outcome: approved