Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У січні 2020 року позивач через свого представника звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є інвалідом першої групи і потребує постійного стороннього догляду. З 19.12.2018 року і по теперішній час він перебуває у відділенні «хоспіс» у комунальному некомерційному підприємстві «Криворізька міська лікарня №14» КМР. Позивач давно розлучений, має двох повнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Після його соціальної госпіталізації до лікарні, рідні відмовилися його доглядати та утримувати. Його пенсія наразі становить 2761,87 грн, при цьому на його утримання у будинку-інтернаті для літніх людей необхідно 4266,64 грн на місяць. Таким чином, він потребує матеріальної допомоги, яку просить стягнути в солідарному порядку зі своїх дітей у розмірі 1504,77 грн, яких йому не вистачає для поселення у будинку-інтернаті. Після неодноразових уточнень, позивач остаточно просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) з кожного. Ухвалою судді від 18.03.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судові засідання, призначені на 14.04.2020, 15.05.2020, 24.06.2020, 06.08.2020, 21.09.2020, 19.10.2020, 26.11.2020, 23.12.2020, 11.02.2021 відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися за адресою реєстрації. Однак судові повістки повернулися до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній» та «адресат відмовився». При цьому, відзив на позов відповідачами не подано, жодних заяв та клопотань від них не надходило. Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник позивача надав суду письмову заяву, у якій зазначив про розгляд справи в його відсутність, а також про згоду на заочний розгляд справи. Представник третьої особи надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І групи з 21.11.2018 року по зору, безстроково, що підтверджується Довідкою МСЕК від 14.12.2018 року (а.с. 7). Відповідно до висновку ЛКК №278 від 27.11.2019 року [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, є немобільний, та перебуває у відділенні «хоспіс» у комунальному некомерційному підприємстві «Криворізька міська лікарня №14» КМР з 19.12.2018 року по теперішній час (а.с. 8). За висновком лікарів позивач потребує влаштування до будинку-інтернату загального типу, однак поселення туди можливе лише за умови стовідсоткового відшкодування будинку-інтернату витрат на його утримання. Згідно довідки про доходи № 1818488783089811 від 31.10.2019 року пенсія [PERSON] становить 2761,87 грн на місяць (а.с. 10). Відповідно до Розрахунку середніх витрат на утримання одного підопічного в КУ «Будинок милосердя «Затишок» КМР на 2020 рік, який було надано представником третьої особи 15.05.2020 року, середньомісячні витрати становлять 4660 грн. Як вбачається з Довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради №4131-2 від 19.09.2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з актовими записами про народження позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON] , яка змінила свою фамілію з [PERSON] після одруження (а.с. 79, 80, 91). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Суд враховує, що позивач є пенсіонером та інвалідом І групи за загальним захворюванням по зору, тобто є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги від своїх дітей. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд враховує стан здоров`я позивача, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідачів, відсутність даних про офіційне працевлаштування, сімейний стан, наявність або відсутність інших утриманців. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. За таких обставин, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідачів аліменти на утримання батька у розмірі по 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) з кожного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн з кожного. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved