Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У серпні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором банківського обслуговування № BL-КГ100091453 від 17.01.2012 року (надалі Кредитний договір) станом на 04.08.2015 року в розмірі 52722,06 грн., в тому числі 7111,33 грн. тіла кредиту, 0,46 грн. процентів за користування кредитом, 8897,93 грн. заборгованості по сплаті комісії за обслуговування кредиту, 36712,34 грн. штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов зазначеного Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 17500,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит в обумовлені договором строки та сплатити проценти за користування ним за ставкою 0,01% річних. Отримавши суму кредиту, відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 04.08.2015 року виникла заборгованість на зазначену в позові суму. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позову повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, на суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 7111,33 грн., та пояснила, що дійсно уклала з позивачем зазначений Кредитний договір, отримала зазначену в позові суму кредиту, та сплачувала щомісячні платежі до кінця 2013 року, всього повернувши позивачу суму в розмірі 10388,67 грн. Після цього, у звязку з втратою роботи та регулярного доходу відповідач в усному порядку звернулась до позивача з проханням реструктурувати заборгованість, однак отримала відповідь. З січня 2014 року відповідач припинила вносити чергові платежі з погашення кредиту. Також відповідач просила зменшити суму штрафу за невиконання нею договірних зобовязань, пославшись на поважність причин цього, та встановити розстрочку погашення заборгованості за рішенням суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. Судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. 17.01.2012 року сторонами був укладений Договір банківського обслуговування № BL-КГ100091453 (Кредитний договір), згідно якого позивач зобовязався надав у власність відповідачу грошові кошти (надалі - кредит) в сумі 17500,00 грн. на споживчі потреби, з умовою сплати процентів за користування кредитом за ставкою 0,01% річних та кінцевим строком повернення не пізніше 17.01.2015 року. Відповідач свої зобовязання за Кредитним договором належним чином не виконала, Кредит в порядку і термін передбачений Кредитним договором не повернула, проценти за користування Кредитом не сплатила, у звязку з чим станом на 04.08.2015 р. виникла прострочена заборгованість в розмірі 7111,79 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 7111,33 грн., прострочених процентів по кредиту в розмірі 0,46 грн. Відповідно до п. 2.7.1 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній ним частині, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином позовні вимоги щодо повернення основної суми кредиту та процентів за користування ним ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про інші вимоги позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1.6 Загальної частини Кредитного договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої визначається в п. Спеціальної частини Кредитного договору. Відповідно до п. 4 Спеціальної частини Кредитного договору сторони узгодили комісію за управління кредитом в розмірі три проценти від суми кредиту. Сторони також узгодили відповідний детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, яким передбачено щомісячно сплату комісії в розмірі 525,00 грн. Частиною першою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ці обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 ЦПК України. На підтвердження вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитом в розмірі 8897,93 грн. позивач надав лише довідку про заборгованість відповідача. В силу вимог 59\~ЦПК України ця довідка не є допустимим доказом і не може бути взята судом до уваги, оскільки первісних документів на підтвердження руху коштів за кредитним рахунком відповідача позивач не надав. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача комісії в розмірі 8897,93 грн. суд вважає недоведеними. Крім того, відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини цього договору, та перевищення періоду прострочення виконання боргових зобовязань за Кредитним договором перевищило 60 днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф в розмірі. Зазначеному в п. 8 Спеціальної частини договору. При цьому, згідно п. 4.4 Кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити нараховану йому суму штрафів на першу письмову вимогу банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі. Дослідивши у системному звязку умови Спеціальної та Загальної частин Кредитного договору, суд приходить до висновку, що п. 4.2 помилково відсилає до п. 8 Спеціальної частини Кредитного договору, а насправді мається на увазі п. 9 Спеціальної частини, якою встановлений штраф в розмірі 25 процентів від суми кредиту. З огляду на це, позовні вимоги про сплату штрафу в розмірі 36712,34 грн. не відповідають умовам Кредитного договору, оскільки сума штрафу в грошовому еквіваленті має складати 4375,00 грн. (25% суми кредиту). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми штрафу, суд бере до уваги те, що причиною порушення відповідачем зобовязань за Кредитним договором стала втрата нею роботи та стабільного заробітку, а сума штрафу перевищує половину суми заборгованості з повернення самого кредиту, що не узгоджується із засадами розумності, добросовісності та справедливості. Враховуючи це, суд вважає за можливе, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, обмежитись стягненням з відповідача штрафу в розмірі 500,00 грн. З тих же підстав суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача щодо встановлення розстрочки виконання рішення суду. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 3, 6, 551, 626-629, 610, 611, 617, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial