Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Рівненського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області про звільнення майна з під арешту. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року позов повернуто позивачу для подання його за підступністю. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року ухвалу суду від 16 серпня 2017 року залишено без змін. Згідно постанови Верховного суду України від 14 листопада 2018 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року - скасовано, справу передано для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. \~ \~ \~ \~Згідно ухвали суду від 17 січня 2019 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області про звільнення майна з-під арешту в якості\~співвідповідача,\~ Перший відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Бова Є.О., в судове не з`явились, але надали на адресу суджу заяву, в якій вони прохали розглядати справу у їх відсутність, та не заперечують проти заочного розгляду справи та задоволення позову в повному обсязі. Представники відповідачів Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області, Першого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. При цьому, в ході підготовчого провадження відповідачем відзиву не було подано. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. \~ \~ \~ \~Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву. На підставі ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України суд \~вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Так, судом встановлено, що на підставі Протоколу проведення Публічних торгів (аукціону) № 20 від 23.02.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Західінкомбанк» було укладено договір купівлі продажу автомобіля від 09.04.2016 року відповідно до якого позивачка набула права власності на автомобіль SKODA, модель SUPERB CLASSIC 1,8Т, чорного кольору, 2005 року випуску, № кузова (рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( а.с.3,4,5-6,7). Так, підставою для звернення [PERSON] з даним позовом стало те, що при реєстрації даного транспортного засобу було встановлено про наявність заборони на вчинення реєстраційних дій (арешту) відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції за вих. № 15790П/10 від 14.06.2010 року. У відповідності до ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п.2 ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» примусове стягнення майна ( у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно ( у тому числі коштів) банку ( виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно ( у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Відповідно до п.7 ч.2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб)» втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження ( у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Судом встановлено, що ПАТ «Західінкомбанк» перебуває у процедурі ліквідації, будь-які обтяження майна ПАТ «Західінкомбанк» відповідно підлягають припиненню. Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 28 квітня 2017 року, вказано, що на виконанні у відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ПАТ «Західінкомбанк». 12 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та матеріали зведеного виконавчого провадження направлено для подальшого виконання до Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. У відповідності до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved