Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського Анатолія Григоровича про визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 серпня 2015 року звернувся до нотаріальної контори приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. з заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна та внесенні запису про припинення обтяження іпотекою права на нерухоме майно стосовно приміщення офісу та виставкового залу, що розташований за адресою: [ADDRESS], яке належить мені на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частини приміщення офісу та виставкового залу, посвідченого Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 08.05.2002 р. за реєстровим номером № 7307, та договору купівлі-продажу частини приміщення офісу та виставкового залу, посвідченого Ганночкою О.В. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 29.05.2002 р. за реєстровим № 8320. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 19.01.2007 року за № 13272091, право власності зареєстровано в книзі: ОН-1. Номер запису: 151, реєстраційний номер: 17536336. 19 серпня 2015 р. нотаріусом Веселовсысим А.Г. було винесено Постанову за №536/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де були викладені обставини такої відмови. Зобов'язання за кредитним договором між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк») припинене на підставі належного виконання, шляхом дострокового повернення кредитних коштів згідно п.6.2 кредитного договору №11182881000. Просив визнати дію іпотечного договору б\\н від 19.07.2007 року такою, що припинена іпотека об'єкта нерухомого майна, а саме: приміщення офісу та виставкового залу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що виникла на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Ганночкою О.В. 19.07.2007 року за реєстровим №11457; внести до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про припинення обтяження іпотекою №5193483 права на нерухоме майно стосовно приміщення офісу та виставкового залу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зняти заборону відчуження нерухомого майна та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення заборони відчуження нерухомого майна за № 5193534 стосовно офісу та виставкового залу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача - Шкіря М.М. у судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовського А.Г. з заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна та внесенні запису про припинення обтяження іпотекою права на нерухоме майно стосовно приміщення офісу та виставкового залу, що розташований за адресою: [ADDRESS], яке належить мені на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частини приміщення офісу та виставкового залу, посвідченого Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 08.05.2002 р. за реєстровим номером № 7307, та договору купівлі-продажу частини приміщення офісу та виставкового залу, посвідченого Ганночкою О.В. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 29.05.2002 р. за реєстровим № 8320. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 19.01.2007 року за № 13272091, право власності зареєстровано в книзі: ОН-1. Номер запису: 151, реєстраційний номер: 17536336. 19 серпня 2015 р. нотаріусом Веселовсысим А.Г. було винесено Постанову за №536/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.2 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Відповідно до п. 2 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно з п.п. 5.1. п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції України від 30.03.2015 р. № 454/5) нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, у тому числі за вішенням суду та в інших випадках, передбачених законом. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно до ст. ст. 26, 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на підставі ст. 34 ЦПК України. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на боці однієї зі сторін з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст.35 ЦПК України). Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення». (Правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07 ). Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 постанови №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснив, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не оскаржує за правилами позовного провадження відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а фактично просить суд захистити його право власності згідно положень Конституції та положень цивільного законодавства, та своїм рішення визнати договір іпотеки припиненим у зв'язку з належним виконанням зобов'язання, внести до державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про припинення обтяження іпотекою, зняти заборону відчуження нерухомого майна та внести до державного реєстру речових права на нерухоме майно запис про припинення заборони відчуження нерухомого майна. Отже, нотаріус є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а тому суд своїм рішенням не може внести відповідні відомості до реєстру. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. Таким чином позов пред'явлений до неналежного відповідача, заяв про заміну відповідача позивачем не подавалося, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed