Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS]. З метою відчуження даної частини будинку вона звернулася до нотаріуса, проте нотаріусом їй було повідомлено, що на її нерухоме майно накладено арешт, 04 листопада 2008 року. Позивач зазначає, що при зверненні до відділу ДВС, їх було повідомлено, що згідно відомостей АСВП «Державний виконавець» виконавчі провадження щодо неї відсутні. Тому, з метою захисту свого права на вільне розпорядження своїм майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду клопотання в якому просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що [PERSON] на підставі мирової угоди у справі № 2-1343/11 від 18 серпня 2011 року, Фастівського міськрайонного суду, на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 року, Витягом про державну реєстрацію прав № 37079077 від 30 грудня 2012 року та Довідкою № 93 від 26 липня 2017 року, виданою КП Фастівської міської ради «Фастівське БТІ». (а.с.9-14). Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як стверджує позивач, факт накладення арешту порушує її права на вільне розпорядження та користування власним майном. З довідки № 15.28-22/2294-10 від 11 вересня 2017 р. наданої відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що станом на день відповіді, згідно відомостей програмного забезпечення АСВП «Державний виконавець» відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] на виконанні Фастівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області не перебуває та не перебували. (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог, ніяких законних підстав для обмеження права користування і розпорядження частиною будинку позивача не має, а тому суд вважає за можливе позов в цій частині задовольнити та зняти арешт і заборону відчуження з 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Що ж стосується позовної вимоги про виключення нерухомого майна позивача з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, то суд вважає таку вимогу позивача передчасною, оскільки задоволена частина позовних вимог є підставою для виключення нерухомого майна з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна в органах державної виконавчої служби.

Outcome: partial