Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

у серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогам, просить суд встановити порядок користування користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування [PERSON] та її сину [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,4 кв.м; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату площею 17,3 кв.м, у загальному користуванні залишити: кухню площею 8,3 кв.м, ванну кімнату площею 3,0 кв.м, поєднану вбиральню площею 13,3 кв.м, коридор загальною площею 8,2 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2013 рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний, а місце проживання дитини [PERSON] було визначено проживати разом з матір`ю, після чого 27.04.2016 рішенням Святошинського районного суду м. Києва визнано право користування квартирою [ADDRESS] та усунено перешкоди відповідачу та неповнолітньому синові у праві користування вказаним житловим приміщенням шляхом вселення, тому у присутності державного виконавця Кочеровець Ю.Я. частково виконано рішення суду добровільно надав доступ до квартири та передав [PERSON] ключі від вхідних дверей, але добровільно встановити порядок користування житловим приміщенням відмовився, про що було складено акт. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 19). Ухвалою суду від 11.09.2018 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 31). 24.10.2018 відповідачем [PERSON] по справі надіслано відзив в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач залишила спірну квартиру добровільно, також вона була ініціатором розірвання шлюбу та за її бажанням суд вирішив залишити сина проживати з нею після чого вона переїхала жити в інший район та не мала на меті повертатися, при цьому у [PERSON] є вже інша сім`я з якою він проживає у спірній квартирі та займає кімнату площею 17,3 км. м, а [PERSON] займає 12,4 кв.м, крім цього відповідачі є співвласниками квартири та несуть всі витрати за комунальні послуги та здійсненню інших платежів (а.с. 36, 37). 24.10.2018 відповідач [PERSON] подав до суду відзив в якому зазначив, що не визнає пред`явлений позов, а тому просив відмовити (а.с. 45, 46). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, просили перенести розгляд справи у зв`язку із хворобою [PERSON] (а.с. 79, 80). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 01.04.2019 від якої надійшов лист в якому просить слухати справу у відсутності адміністрації та ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини (а.с. 59, 60). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2016 визнано за [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та усунено перешкоди у користуванні спірним майном шляхом вселення (а.с. 7, 8). Актом державного виконавця від 10.07.2019 складеного під час виходу за адресою: [ADDRESS] , яким було вивлено, що встановити порядок користування житловим приміщенням не вдалося (а.с. 9). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1999 виданого Ленінградською районною радою народних депутатів встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині (а.с. 10). Згідно технічного паспорта спірна квартира складається із 2-х кімнат житловою площею 29, 7 кв.м, загальна площа якої складає 50,5 +1,05 +1,05 балк. = 52,6 кв.м. (а.с. 69-71). Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У матеріалах справи відсутня інформація, щодо кола осіб, які зареєстровані у спірній квартирі, а також хто проживає за вказаною адресою. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 386, 391 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із поданих до суду доказів не встановлено, що хто у спірній квартирі зареєстрований та скільки осіб у ній проживає, а тому позивачем не доведено належним чином позовні вимоги. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок відшкодувати позивачеві суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed