Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 вересня 2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем перестало складатися через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, що призвело до втрати почуття любові, поваги, припинення шлюбних відносин і спільного господарства з 2014 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16 лютого 2015 року скасоване заочне рішення, справа призначена до судового розгляду та ухвалою суду від 16 лютого 2015 року сторонам у справі наданий строк для примирення у три місяці, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 18 травня 2015 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що примирення з відповідачем не відбулося та ведення спільного господарства припинено з 01 травня 2014 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання після відновлення провадження у справі не зявився, у поданій через канцелярію суду заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 вересня 2000 року перебувають у шлюбі, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №45, та підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим повторно 05 листопада 2001 року, долученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], яка на час розгляду справи є малолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження, наявним в матеріалах справи в копії (а.с. 5). Спільне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння на ґрунті побутових проблем, сварок, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у звязку з чим з 01 травня 2014 року сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, хоч і проживають окремо. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, наявність підстав для розірвання шлюбу. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України належить покласти на відповідача.

Outcome: approved