Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 2020 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір на виготовлення та постачання продукції № 95, загальна вартість замовлення складає 14 336 грн. У відповідності до вказаного договору, 06 жовтня 2021 року було здійснено передплату за товар в розмірі 10000 грн. Пунктами 10.2, 10.3 визначено, що завдаток на виготовлення продукції вказаної в договорі перераховується у розмірі 70% від загальної суми продукції на корпоративний картковий рахунок на ім`я [PERSON] . Остаточний розрахунок за продукцію в розмірі 30% передається працівнику компанії після підписання акту виконаних робіт або в пункті видачі компанії перевізника наложеним платежем. Відповідно до п. 15.2 договору термін виготовлення продукції складає 14 днів (+3 дні) з моменту оплати. Таким чином товар мав бути виготовлений в строк до 23 жовтня 2020 року включно, проте виконавець не виготовив товар в обумовлені строки. На її (позивача) вимогу повернути кошти, було отримано розписку від [PERSON] від 09 листопада 2020 року, в якій він зобов`язався повернути передплату в розмірі 10000 грн на картку її чоловіка [PERSON] . Однак станом на 25 серпня 2021 року кошти так і не повернуто, а основне зобов`язання за договором не виконано. Відповідно до п. 13.3 договору неустойку визначено в розмірі 0,2% від суми договору за кожен день затримки. Оскільки відповідач прострочив виготовлення та поставку продукції вона (позивач) нараховує штрафні санкції за весь час прострочення починаючи з 24 жовтня 2020 року на всю суму простроченого зобов`язання. Крім того, зазначила, що невиконання відповідачем умов договору призвело до того, що вона фактично втратила кошти, зібрані на придбання дитячого ліжка та була позбавлена можливості в короткі терміни придбати аналогічне ліжко в іншого продавця. Вказане призвело до того, що дитина тривалий час була вимушена спати в ліжку та виконувати домашні завдання за столом, з яких вона виросла. Такі умови для дитини, шкодять її здоров`ю і можуть призвести до викривлення осанки. Дані обставини призвели до сімейних сварок, нервових переживань у неї (позивача) та її чоловіка, та погіршення їхніх стосунків в цілому. Вона була змушена витрачати власний час та сімейний бюджет на звернення до юристів, правоохоронців, суду, пошук інших організацій, які могли б виготовити інше ліжко, що зайняло багато часу, який не можливо повернути, а лише відшкодувати. Оскільки неправомірними діями відповідача, пов`язаними з не виконанням умов укладеного договору та неповерненням коштів, їй (позивачу) було завдано майнової шкоди та збитків, та заподіяно душевних страждань, просила стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти в розмірі 17498,71 грн, в тому числі: суму передплати за договором - 10000,00 грн, неустойку - 874,50 грн, інфляційні втрати - 1263,87 грн, 3% річних - 360,34 грн та суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 12 жовтня 2021 року, про що відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке було розміщене 20 вересня 2021 року, а також, шляхом направлення відповідачу судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 12 жовтня 2021 року, розгляд справи було відкладено на 03 листопада 2021 року, про що відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 12 жовтня 2021 року, а також, шляхом направлення відповідачу судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача просив справу розглядати без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у сьогоднішнє судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2020 року між ФОП [PERSON] , в особі директора [PERSON] , та [PERSON] укладено договір на виготовлення та постачання продукції № 95 (а.с. 8-13). Специфікацією № 95 до договору затверджено характеристики, кількість, номенклатуру та загальну вартість партії товару, що становить 14336,00 гривень (а.с. 14). Згідно квитанції № 0.0.1860318045.1 та п. 10.4 договору завдаток на виготовлення продукції отриманий в розмірі 10000 гривень (а.с. 15). Відповідно до розписки № 10 від 09 листопада 2020 року фізична особа-підприємець « [PERSON] » зобов`язався повернути кошти в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень згідно договору № 95 від 6 жовтня 2020 року, у зв`язку з невиконанням договірних обов`язків (затримки доставки ліжка), не пізніше 7 робочих днів на карту [PERSON] (а.с. 18). Згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 16). Згідно з п. 10.3 договору остаточний розрахунок за продукцію у розмірі 30% передається працівнику компанії при отриманні товару покупцем в момент його доставки, або у пункті видачі компаній перевізника наложеним платежем (а.с. 11). Відповідно до п. п. 15.1, 15.2 договору (а.с. 12) строки на виконання робіт вступають в силу на наступний день з моменту отримання передоплати продукції. Термін виготовлення продукції 14 робочих днів (+ 3 дні) з дня оплати. Доставка згідно внутрішньому графіку відправок. Згідно з вимогами п. 13.3 договору за порушення сторонами строків виконання зобов`язань за договором, винна сторона виплачує іншій стороні неустойку в розмірі 0,02% від суми договору за кожен день затримки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суду боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з умов договору термін виготовлення продукції 14 робочих днів (+ 3 дні) з дня оплати. Строки на виконання робіт вступають в силу на наступний день з моменту отримання передоплати продукції. Позивачем здійснено передоплату на виготовлення продукції у розмірі визначеному договором 06 жовтня 2020 року. Враховуючи наведене, останнім днем виконання робіт є 30 жовтня 2020 року, а тому з наступного дня (31 жовтня 2020 року) відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань просить стягнути з останнього за період з 24 жовтня 2020 року до 25 серпня 2021 року грошові кошти у розмірі 874,50 грн неустойки, 1263,87 грн індексу інфляції та 360,34 грн три відсотки річних. Проте, суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми позивачем було частково враховано період погодженого сторонами виконання робіт, а саме період з 24 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року. За таких обставин, оскільки відповідач умови договору не виконав, докази, що підтверджують виконання договору суду не надав, суд вважає за необхідне задовольняючи частково в цій частині позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача грошові кошти в розмірі 12442,07 грн, з яких: 10000,00 грн - сума передплати за договором; 857,29 грн - неустойка за період з 31 жовтня 2020 року по 25 серпня 2021 року; 1232,67 грн - інфляційні втрати за період з 31 жовтня 2020 року по 25 серпня 2021 року; 352,11 грн - 3% річних за період з 31 жовтня 2020 року по 25 серпня 2021 року. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23 та 1167 ЦК України. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Частиною 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс19). Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Оскільки неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial