Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 30.10.2012 між сторонами було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № [NUMBER] , відповідно до п.6.1 якого кожному абоненту надається один особистий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента номерами телефонів. Відповідачу було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на [NUMBER]. Позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок № [NUMBER] від 31.07.2014 на суму 6 436,88 грн. нараховану за послуги міжнародного роумінгу. На адресу відповідача позивачем була надіслана претензія №С295375978897/07 з проханням сплатити суму заборгованості, проте, відповідач залишив її без задоволення. Оскільки, відповідач зобов`язання за договором не виконує, сума заборгованості, яка виникла з 16.08.2014 складає 6436,88 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року позовну заяву представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю (а.с.26-27). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.32). 09 квітня 2020 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачем подано відзив в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Як зазначає відповідач, з доданої позивачем довідки про платежі та баланс абонента за період з 01.07.2014 по 08.08.2017 вбачається, що відповідачу не надавалися послуги зв`язку з вересня 2014 року, тобто, зазначена довідка є підтвердженим фактом припинення Договору з жовтня 2014 року саме позивачем. Відповідач, в свою чергу, не вчинила жодної дії для продовження цього Договору та не заперечувала щодо його припинення, а тому він є розірваним за згодою сторін. Також представником позивача не надано жодного підтвердження надання послуг. Позовна заява та додатки не містять факту розрахунку з іноземним оператором за надані послуги, їх обсягу та вартості отриманих послуг, яким саме оператором та якої країни. Відповідач зазначає, що представником позивача належним чином не підтверджено повноваження діяти від імені юридичної особи та підписувати позови, оскільки до позовної заяви не додано документу, що підтверджує наявність трудових відносин представника з позивачем та відповідних повноважень за трудовим договором. У відзиві відповідач також зазначає, що позивач звернувся з позовом до суду поза межами позовної давності. Крім того, судом у 2018 році було видано судовий наказ по заяві позивача, яка подана була ним поза межами строку позовної давності, на що суд не звернув уваги видаючи судовий наказ, який в подальшому було скасовано. На підставі викладеного, [PERSON] просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та сторонами не заперечується факт, що 30.10.2012 між ПрАТ «ВФ Україна» ( 23.05.2017 перейменовано із ПрАТ «МТС Україна») та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № [NUMBER] (а.с.10-12). З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку, [PERSON] було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгву систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було змінено на [NUMBER]. Відповідно до умов договору та Умов користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна», що є невід`ємною частиною договору, згоду з якими підтверджено підписом відповідача, [PERSON] взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі ПрАТ «МТС Україна», особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги. За змістом рахунку за телекомунікаційні послуги ПрАТ «МТС Україна» відповідачу за розрахунковий період з 01.07.2014 по 08.08.2017 нараховано за послуги мобільного зв`язку та доступу до інтернет, а саме за послуги міжнародного роумінгу; збір в Пенсійний фонд та інші, всього заборгованість станом на 08.08.2017 дорівнює 6 436,88 грн. (а.с.16). Згідно деталізованої інформації про розрахунки за телекомунікаційні послуги ПрАТ «МТС Україна» заборгованість відповідача виникла за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 (а.с.17). 27.07.2016 позивачем на адресу відповідача надіслана Претензія, за змістом якої відповідачем порушені умови Договору за номером № [NUMBER] , дія якого припинена з 29.09.2015, вартість наданих позивачем послуг в розмірі 6 436,88 грн. до 27.07.2016 відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач просив відповідача терміново погасити прострочену заборгованість (а.с.7). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] виникла у період з 01.07.2014 по 31.07.2014. Відповідно до п. 6.3 Договору рахунки повинні бути сплачено до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Виходячи з викладеного, строк позовної давності сплинув 16.08.2017. Відповідно до п.п. 8.4, 9.1 Договір припиняється, якщо абонент має несплачені рахунки та не погасив наявну заборгованість протягом трьох місяців після відправлення йому письмового повідомлення, а також у випадках, передбачених Умовами користування. Таким чином, починаючи з 16.11.2014 договір №6000124 від 30.10.2012 є припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимули суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист пре установленого строку. Відповідно до частин 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі та є підставою для відмови у позові. Суд не може погодитися з посиланнями позивача щодо подання позову в межах строку позовної давності, оскільки заборгованість за договором у відповідача виникла з 16.08.2014, тобто строк звернення до суду сплив 16.08.2017. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року скасовано судовий наказ по справі №199/299/18 від 01 лютого 2018 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» за надані телекомунікаційні послуги (а.с.6). З огляду на зазначене, позивачем не доведено, що заява про видачу судового наказу була подана в межах строку позовної давності, тобто в строк з 16.08.2014 по 16.08.2017, а з вищезазначеної ухвали суду від 30.03.2018 вбачається, що судовий наказ було видано у лютому 2018 року, тобто після встановленого чинним законодавством строку звернення до суду у 3 роки. Тобто, на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, у позивача було відсутнє право грошової вимоги у зв`язку з пропуском позовної давності. Відповідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, правило ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особа стало чи могло стати відомо про порушення права, покладається на позивача. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14. З наданих позивачем документів, в тому числі і довідки про платежі та баланс абонента за період з 01.07.2014 по 08.08.2017, вбачається, що йому достеменно було відомо про порушення його права на стягнення заборгованості за надані послуги, адже відповідачем продовж трьох місяців не сплачувалися рахунки, а позивачем припинено надання послуг та нарахування абонентської плати за надання послуг мобільного зв`язку. Тобто, при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 16.08.2017. У своєму позові позивач зазначає, що ним не порушено строки позовної давності у зв`язку з тим, що подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Водночас, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. З урахуванням викладеного, позивачу ПАТ «ВФ Україна» слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском звернення до суду. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed