Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики № 1-29/08 від 29.08.2018 року у розмірі 104 532,41 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 29 серпня 2018 року він уклав з відповідачем договір позики № 1-29/08, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 490,00 грн. зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 5% від суми позики щомісячно з умовою їх повернення у строк до 30.09.2018 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак у визначений договором строк [PERSON] грошові кошти не повернув. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 50 490,00 грн., проценти за користування грошовими коштами за період з 29 серпня 2018 року по 29 липня 2019 складають 22 233,71 грн., неустойка складає 31 808,70 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 29 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1-29/08, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 490 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму у строк до 30.09.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору [PERSON] надав розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 50 490,00 грн. Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 2 договору позики № 1-29/08 від 29.08.2018 року за користування позикою позичальник повинен сплачувати позикодавцю проценти за позикою по цьому договору в розмірі 5% від суми позики, кожен місяць, але не пізніше останнього дня відповідного місяця до дня виконання зобов`язань по цьому договору, шляхом видачі готівки. Відповідач не виконав умови договору позики. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 50 490,00 грн. залишається неповернутою [PERSON] , проценти за користування позикою за період з 29 серпня 2018 року по 29 липня 2019 складають 22 233,71 грн., неустойка - 31 808,70 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved