Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У серпні 2020 року до суду надійшов вищевказаний позов, який позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , з яким він постійно проживав без реєстрації за однієї адресою. Крім позивача, інших спадкоємців за законом та заповітом немає. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 9,23 га (кадастровий номер 2322181300:01:002:0049) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широківської (Веселівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області. Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину фактично тому, що проживав зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою. Встановлення юридичного факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем рідним братом [PERSON] на момент його смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті брата має для позивача юридичне значення та дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Заярна\~М.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Крім того, просила не стягувати судовий збір з відповідача. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства та без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 січня 2020 року Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 137 (а.с. 6). Факт родинних відносин між позивачем і померлим підтверджується копією Свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 07 жовтня 1958 року Веселівською сільською радою Верхньо-Хортицького району Запорізької області, актовий запис № 25, де матір`ю вказана [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с. 9) та копією Свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 17 січня 1958 року Веселівською сільською радою Верхньо-Хортицького району Запорізької області, актовий запис № 1, де матір`ю вказана [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку, кадастровий номер 2322181300:01:002:0049, площею 9,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широківської (Веселівської) сільської ради Запорізького району Запорізької області. Згідно з відповіддю від 20.08.2020 № 835, наданої на запит суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась (а.с. 21). Позивач є спадкоємцем за законом другої черги, як рідний брат померлого. Спадщину, відкриту після смерті рідного брата, позивач прийняв (фактично) у встановленому законодавством порядку, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме: як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 4248 від 05.08.2020, виданої адміністратором відділу «ЦНАП» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 10). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як наголошується у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Окрім позивача, спадкоємців за законом/заповітом після померлого [INFO] [PERSON] немає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] , який в установленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Згідно з п. 10 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності померлого [PERSON] на земельну ділянку підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 061387, виданого 18 жовтня 2004 року, відповідно до якого [PERSON] на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 02 жовтня 2003 року № 4/144 є власником земельної ділянки площею 9,23 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 212 (а.с. 11). Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 року № 868. правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, всі наявні докази свідчать про те, що позивач [PERSON] дійсно постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та є підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved