Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У січні 2020 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1998 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у гуртожитку в кім. [ADDRESS] . Як вказує позивач, відповідач з 31.01.2018 року у гуртожитку не проживає, що підтверджується актами від 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року, 29.06.2018 року, 31.07.2018 року, 31.08.2018 року, 28.09.2018 року, 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, 28.12.2018 року, 31.01.2019 року, 28.02.2019 року, 01.04.2019 року, 30.04.2019 року, 31.05.2019 року про відсутність за місцем проживання. Таким чином, з 2017 року відповідач перестав оплачувати житлово-комунальні послуги, оскільки фактично виїхав з кімнати [ADDRESS] , на день звернення до суду відповідач в кімнаті гуртожитку не проживає, не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.01.2020 року відрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд його задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, спірним житловим приміщенням є кімната [ADDRESS] . Вказаний гуртожиток на праві власності належить позивачу Приватному акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок Серії ЖБ №23480. Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи, у кімнаті кімнаті [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. Відповідач [PERSON] з 31.01.2018 року в даній кімнаті не проживає, не несе витрати по її утриманню, що підтверджується актами від 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року, 29.06.2018 року, 31.07.2018 року, 31.08.2018 року, 28.09.2018 року, 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, 28.12.2018 року, 31.01.2019 року, 28.02.2019 року, 01.04.2019 року, 30.04.2019 року, 31.05.2019 року про відсутність за місцем проживання. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишив місце свого проживання, у зв`язку з чим втратив право користування ним. Судом встановлено, що з 2018 року відповідач у квартирі не проживає. Той факт, що відповідач не проживає у спірній кімнаті підтверджується, крім пояснень позивача у позовній заяві, актами від 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року, 29.06.2018 року, 31.07.2018 року, 31.08.2018 року, 28.09.2018 року, 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, 28.12.2018 року, 31.01.2019 року, 28.02.2019 року, 01.04.2019 року, 30.04.2019 року, 31.05.2019 року про відсутність за місцем проживання, складеними та підписаними начальником відділу з обслуговування гуртожитків Веклинець В.Ю., охоронцем гуртожитку [PERSON] , мешканцем гуртожитку [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у справі №6-709цс16: Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час». Окрім того, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача

Outcome: approved