Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON]Є та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.11.2000 року, та договору купівлі продажу 1/3 частини квартири від 25 лютого 2015 року позивачі в справі є співвласниками квартири [ADDRESS], що розташований в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області. На даний час у квартирі зареєстровані позивачі та відповідач у справі. Фактично в спірній квартирі проживають лише позивачі. Відповідач [PERSON] з 2010 року на спірній житловій площі не проживає, що підтверджується відповідним актом депутата. Позивачі зазначають, що квартира їм необхідна для проживання, але оскільки в ній зареєстрований відповідач то вони не мають можливості в повній мірі реалізовувати свої права як власники зазначеного нерухомого майна. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону позивачі просили суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 19 в будинку № 33 по вул. Жовтневій, що розташований в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області. У судове засідання представник позивачів не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на ч. 1 ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.11.2000 року, та договору купівлі продажу 1/3 частини квартири від 25 лютого 2015 року позивачі в справі є співвласниками квартири [ADDRESS], що розташований в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області. На даний час у квартирі зареєстровані позивачі та відповідач у справі, що підтверджується довідкою ф. 3 УМГ Вишневої міської ради за № 542 від 28.07.2015 року. Фактично в спірній квартирі проживають лише позивачі. Відповідач [PERSON] з 2010 року на спірній житловій площі не проживає, що підтверджується відповідним актом депутата від 03.08.2015 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідач без поважних причин понад один рік у спірній квартирі не проживає, він вважається таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved