Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У серпні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Запорізького районного округу Запорізької області [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.10.2016 померла [PERSON], яка була позивачу рідною бабусею. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6,22 га, розташованої на території Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При житті, 20.06.2015 [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала позивачу. [PERSON], яка є матірю позивача та рідною донькою померлої [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після померлої, до нотаріальної контори не зверталась. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. На протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак у прийнятті заяви йому відмовлено у звязку з тим, що померла [PERSON] не мала зареєстрованого місця проживання. З 2015 року по день смерті [PERSON] проживала без реєстрації з позивачем однією сімєю в належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку за адресою: с. Наталівка, вул. 8 березня, буд. 24, Запорізького району Запорізької області. Позивач зазначив, що разом з бабусею вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він доглядав та лікував [PERSON], купував продукти та ліки, одяг та все інше. Вони були обєднані спільним побутом; [PERSON] забезпечував її всім необхідним; займався її похованням. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав зі спадкодавцем однією сімєю. На теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право на отримання спадщини в нотаріальній конторі, тому звернувся до суду з позовною заявою. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Надали до суду оригінал довідки про місце проживання померлої [PERSON] Відповідачка у судовому засіданні вказала, що доводи, викладені позивачем в заяві, відповідають дійсності; позов визнає, проти його задоволення не заперечує. На спадкове майно після смерті [PERSON] не претендує. Третя особа приватний нотаріус Запорізького районного округу Запорізької області [PERSON] до суду не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 36). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 05 жовтня 2016 року померла [PERSON], яка була бабусею позивача. Факт смерті підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 365284, виданим 06.10.2016, актовий запис №\~1018 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку площею 6,22 га, розташовану на території Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 011726, виданого на імя [PERSON] (а.с. 14). Зміна прізвища померлої підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 029625, виданого 19.12.2005, відповідно до якого, після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище «Гуледза» (а.с. 16). Після смерті [PERSON] залишився заповіт, складений 20 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 491. Відповідно до заповіту, [PERSON] все належне їй майно заповідала [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 11) Позивач є спадкоємцем за заповітом. Окрім позивача, спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON], є її донька [PERSON], яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Спадщину, відкриту після смерті бабусі, позивач у встановленому законодавством порядку, а саме: на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори, не прийняв у звязку з тим, що померла на час смерті не мала зареєстрованого місця проживання, через що нотаріальна контора не прийняла заяву позивача про прийняття спадщини. Згідно з листом приватного нотаріуса Запорізького районного округу Запорізької області [PERSON] від 28.08.2018 № 1179/01-16, спадкова справа після [PERSON], померлої 05.10.2016, не заводилась (а.с. 36). Відповідно до довідки сільського голови Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] № 2042 від 19.11.2018, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований з бабусею [PERSON], яка померла 05 жовтня 2016 року, за однією адресою: с. Наталівка, вул. 8 Березня, буд. 24, Запорізького району Запорізької області, та вели з нею спільне господарство. Згідно з копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 15.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1332, 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: с. Наталівка, вул. 8 Березня, буд. 24, Запорізького району Запорізької області, належить [PERSON] (а.с. 17-18). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], надали аналогічні пояснення, підтвердивши, що померла [PERSON] з 2015 року по день смерті дійсно постійно проживала з [PERSON] в належному йому житловому будинку за адресою: с. Наталівка, вул. 8 Березня, буд. 24, Запорізького району Запорізької області, та знаходилась на його утриманні. [PERSON] забезпечував [PERSON] всім необхідним; займався її похованням. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 по справі № 505/2085/14-ц, встановлено: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України №\~6-7165св09 від 03.11.2010, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11.11.2015, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21.10.2015. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Отже, всі наявні докази свідчать про те, що позивач [PERSON] дійсно постійного проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та є підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно після померлої [PERSON] Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved