Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 9,16842 га, кадастровий номер 3521987500:20:00:030, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 6 жовтня 2010 року між [PERSON] та СФГ «Павел» було укладено договір оренди вищезазначеної землі на строк п'ять років. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2013 року було визнано недійсним укладений між сторонами договір оренди землі від 6 жовтня 2010 року. Позивач [PERSON] вказує, що СФГ «Павел» має невиконані зобов'язання у виді не сплати орендної плати за договором оренди землі від 6 жовтня 2010 року за 2012 рік у розмірі 4957,64 грн, за 2013 рік (за період з 1 січня 2013 року по 26 лютого 2013 року) у розмірі 774,20 грн, а всього 5731,84 грн. Крім цього, [PERSON] зазначає, що СФГ «Павел» повинно сплатити пеню за несвоєчасну виплату орендної плати, що передбачено п. 14 Договору, а саме 361,35 грн за невиплату орендної плати у 2012 році, 32,84 грн за невиплату орендної плати у 2013 році (за січень, лютий місяці), а всього 394,84 грн. Оскільки відповідач СФГ «Павел» не повернув позивачеві [PERSON] належну земельну ділянку, як останній зазначає після припинення договірних правовідносин, відповідно СФГ «Павел» у період 2013 року використовував земельну ділянку без правових підстав. За наявності цього [PERSON] не зміг обробити належну земельну ділянку, а саме засіяти її соняшником, а відповідно не одержав дохід від збору урожаю. Відповідно до № 01-34/116 від 23 липня 2014 року, станом на 1 грудня 2013 року середня урожайність соняшнику на зерно становить 24,1 центнери з 1 гектара. Згідно довідки № 01-34/117 від 23 липня 2014 року, середня ціна реалізації соняшнику за 2013 рік становить 2932 грн за тонну. Таким чином, позивач [PERSON] зазначає, що з СФГ «Павел» повинно бути стягнуто 64785,47 грн збитків, а саме суму недоотриманого доходу від реалізації продукції, внаслідок використання належної йому земельної ділянки без правових підстав. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача СФГ «Павел» за довіреністю Безпека М.І. в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що позивач [PERSON], згідно державного акта на право приватної власності на землю від 30 жовтня 1998 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,16842 га, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3521987500:20:00:030 (а. с. 8). 6 жовтня 2010 року між [PERSON] та СФГ «Павел» укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки площею 9,16842 га, що знаходиться на території Пишнянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Вказаний договір оренди землі 29 лютого 2012 року зареєстровано у відділі Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000018 (а. с. 10). Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2013 року визнано недійсним договір оренди землі від 6 жовтня 2010 року, укладений між [PERSON] та СФГ «Павел», зареєстрований у відділі Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області 29 лютого 2012 року за № 352190004000018 (а. с. 13-15). Як убачається зі змісту вищезазначеного рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2013 року, укладений між сторонами спору договір оренди землі від 6 жовтня 2010 року було визнано недійсним з тих підстав, що у власника землі на момент державної реєстрації договору оренди землі було відсутнє волевиявлення на вчинення цього правочину, тобто між сторонами був спір. З вини відповідача, договір оренди своєчасно зареєстрований не був, доказами підтверджено, що виготовлення необхідної документації взяв на себе орендар - юридична особа, яка своїх зобов'язань не виконала, допустивши, те що договір своєчасно не був зареєстрований та не набрав чинності (арк. 4 ухвали). Ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено випадки припинення договорів оренди землі. Серед цих випадків не є припиненням договору оренди землі визнання його недійсним, а відповідно доводи [PERSON] щодо припинення між ним та СФГ «Павел» договірних правовідносин та застосування у зв'язку з цим відповідних наслідків, є необґрунтованими. З огляду на вказане, положення ст. 623 ЦК України, не можуть бути застосовані, як підстава для стягнення шкоди. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, посилання [PERSON] на невиконання СФГ «Павел» умов визнаного недійсним укладеного між ними договору оренди землі від 6 жовтня 2010 року, в тому числі стягнення, згідно невиконання умов такого правочину коштів (орендної плати, пені за невиконання обов'язку сплати орендної плати), не можна визнати обґрунтованим, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином, аналізуючи зміст ч. 1 ст. 216, ст. 13 Закону України «Про оренду землі», при визнанні договору оренди землі недійсним обов'язком орендаря є повернення орендодавцю надану у строкове володіння та користування земельну ділянку. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Як установлено судом, що також сторонами визнається, після постановлення апеляційним судом Кіровоградської області рішення від 26 лютого 2013 року про визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди землі від 6 жовтня 2010 року, відповідач СФГ «Павел» не було виконано обов'язок про повернення [PERSON] отриманої за недійсним правочином земельної ділянки аж до 30 грудня 2013 року (а. с. 17). Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Позивач [PERSON] зазначає, що у зв'язку із вчиненням недійсного правочину йому було завдано збитків. Під збитками у цій конкретній ситуації він розуміє упущену вигоду, а саме кошти, які міг отримати від обробітку, вирощування та продажу отриманого внаслідок використання землі. Розмір такої шкоди ним визначено у 64785,47 грн. Однак, оскільки за вчиненим між сторонами недійсним правочином, тобто договором оренди землі від 6 жовтня 2010 року [PERSON] зобов'язався за плату передати у володіння, користування СФГ «Павел» земельну ділянку площею 9,16842 га на строк п'ять років, відповідно упущеною вигодою (збитками) в цій конкретній ситуації буде сума не отриманої ним за цим правочином суми орендної плати за 2012-2013 роки, оскільки у [PERSON] на момент укладення договору оренди землі від 6 жовтня 2010 року була воля на його укладення на момент досягнення СФГ «Павел» згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент державної реєстрації цього договору (постанова Верховного Суду України № 6-127 цс 13 від 18 грудня 2013 року). Тобто [PERSON] упустив вигоду внаслідок укладення недійсного правочину у виді не отриманої протягом строку дії договору суми орендної плати, а не вартості можливого урожаю. Розмір збитків не отриманої [PERSON] орендної плати (упущеної вигоди) за недійсним правочином у період 2012-2013 років становить 9915,28 грн, що підлягають стягненню з СФГ «Павел» на його користь. З СФГ «Павел» підлягає стягненню на користь [PERSON] 101,33 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Таким чином, позов [PERSON] до СФГ «Павел» про стягнення орендної плати та відшкодування завданих збитків внаслідок використання земельної ділянки без достатніх правових підстав, є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved