Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері та до [PERSON] про збільшення розміру стягнутих аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що вона є матір`ю відповідачів та з 2011 року є інвалідом 2-ї групи загального захворювання безстроково. Її чоловік, який є батьком відповідачів, [PERSON] також є непрацездатним та отримує мінімальну пенсію, має онкологічне захворювання та потребує матеріальної допомоги на побутові потреби та лікування. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2013 року з відповідача [PERSON] на її користь вже стягуються аліменти у розмірі 350,00 грн. Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області. Станом на теперішній час стягувана сума аліментів не відповідає економічній ситуації в Україні, прожитковому мінімуму, рівню споживчих цін та стану здоров`я позивачки, який за останні роки тільки погіршився. З відповідача [PERSON] аліменти не стягувались, а в добровільному порядку він допомоги не надає. Відповідачі мають кожен по двоє неповнолітніх дітей, є працездатними та повнолітніми, працюють. Інших дітей, окрім відповідачів, позивачка не має. В добровільному порядку відповідачі відмовляються надавати позивачці матеріальну допомогу, у зв`язку з чим остання звернулась з відповідним позовом до суду, в якому просить з [PERSON] стягнути на своє утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно та збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на свою користь з 350,00 грн. до 1000,00 грн. щомісячно. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Її представник адвокат Желєзняк Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі 06.02.2020 в судове засідання не з`явилися. [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. [PERSON] заперечення та відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. В ході судового розгляду справи заперечень проти позову матері не висловив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується долученими до позову відповідними копіями свідоцтв про народження. Позивачці [PERSON] з 2011 року встановлена 2-га група інвалідності за загальним захворюванням, безстроково, що підтверджується копією Довідки до Акту огляду МСЕК, серії [NUMBER] від 22.06.2011 року та пенсійного посвідчення, серії ААЄ № [NUMBER] , виданого 12.08.2011 року Пенсійним фондом України. Крім того, [PERSON] отримує пенсію в органах ПФУ, розмір якої у листопаді 2019 року, грудні 2019 року та січні 2020 року становив 2000,00 грн. кожного місяця, що підтверджується копією Довідки про доходи № [NUMBER] , наданої Правобережним об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області. Стан здоров`я позивачки та перелік рекомендованих [PERSON] ліків підтверджується виписками із медичних карток стаціонарного хворого, та недостатність для цього пенсії, яку отримує позивачка, не заперечувалося відповідачами. Суд не має сумніву щодо достовірності визнаних учасниками справи обставин або добровільності їх визнання і, з огляду на наведені вище приписи закону, приходить до висновку про те, що позивачка [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2013 року (справа №0814/13358/2012) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання матері [PERSON] у розмірі 350,00 грн. щомісячно. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. За ч.1 ст.10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю(договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у разі зміни матеріального або сімейного стану одержувача аліментів або платника аліментів, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за позовом одержувача аліментів шляхом їх присудження у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Погіршення стану здоров`я позивачки підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: Випискою з медичної картки ТОВ «Vitacenter» від 06.11.2017 року, Випискою з медичної картки ТОВ «Vitacenter» від 17.11.2017 року, Випискою з медичної картки КУ ЗЦРЛ від 05.01.2018 року, Випискою з медичної картки ТОВ «Vitacenter» від 30.01.2018 року, Виписним епікризом до історії хвороби № 3689 КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 28.03.2018 року, Випискою з медичної картки КУ «Міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» від 11.10.2019 року. З огляду на викладене, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2013 року на користь [PERSON] з 350,00 грн. до 1000,00 грн. щомісячно. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь аліментів з [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Відповідно до ч.1,3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або)у частці від заробітку(доходу)з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Повнолітні дочка, син зобов`язані, відповідно до ст. 202 СК України, утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених статтею 204 СК України, для звільнення відповідача [PERSON] від сплати аліментів на утримання позивачки. [PERSON] є особою похилого віку, непрацездатною, інвалідом 2-ї групи безстроково, та отримує пенсію, яка є єдиним джерелом її доходу, потребує лікування, вона не може себе обслуговувати, тому потребує допомоги своїх синів; відсутні відомості, що вона ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей; інших дітей, крім відповідачів, вона не має, відповідачі є працездатними. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки, яка є його матір`ю [PERSON] аліменти у розмірі 1000,00 щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. При цьому суд зауважує, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved