Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . Також у вищезазначеному будинку зареєстрований його колишній зять, [PERSON] , який з моменту своєї реєстрації у 2015 році ніколи не проживав у будинку, комунальні послуги не сплачував, участі в утриманні житла не несе. Також у спірному будинку відсутні особисті речі відповідача, однак, у добровільному порядку з реєстрації він не знявся, протягом тривалого часу позивач із [PERSON] не спілкується. У зв`язку із чим просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Тулаіновим Е.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6927, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок 13 жовтня 2006 року зареєстроване в Маріупольському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16269322. Відповідно до інформації, наданої 28.07.2021 року Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] , [INFO] , з 22.04.2015 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.03.2008 року, яке набрало законної сили 03.04.2008 року, шлюб між [PERSON] , донькою позивача, та [PERSON] розірваний. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 424 від 20.07.2021 року, складеної головою КСН МКР «Курчатово», до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входить її донька [PERSON] , 2002 року народження. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , що відповідач зареєстрований, але ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, ним при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., то у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved