Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому вказала, що з 21 липня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2014 року і до тепер відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, у звязку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму та [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву за якою просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав суду письмові пояснення, у яких просить справу розглядати без його участі, та зазначив, що дійсно не сплачував аліменти на утримання дітей у звязку зі скрутним матеріальним становищем. Окрім того на його утриманні знаходиться непрацездатний батько. Також надав довідку з ВАТ [PERSON] «Троянда» від 10 жовтня 2016 року, у якій зазначено, що [PERSON] працює в ВАТ [PERSON] «Троянда» на посаді комерційного директора та має сталий дохід. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що з 21 липня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопад 2013 року. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №226661, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська 28 жовтня 2003 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №456586, виданий Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 10 вересня 2013 року. На даний час неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей, є працездатним, має офіційну роботу та стабільний дохід, може надавати допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial