Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], за набувальною давністю. В подальшому позивачем подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої просила суд встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 8 грудня 1978 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., на одну четверту частину жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], як спадкоємцю після смерті [PERSON], - [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності за набувальною давністю на одну четверту частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.04.1979 р. 16 лютого 1978 року батько позивача [PERSON] було зареєстровано шлюб з [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00018416057 від 25.07.2017 р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 05.12.1978 року. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями позивач та дружина [PERSON] До складу спадщини увійшов будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину про право на спадщину за законом від 08.12.1978 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5Дн-19973, відповідно якого позивач [PERSON] успадкувала ? частини будинку, а [PERSON] - ? частини вказаного будинку. Згідно вказаного свідоцтва, житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 913 кв.м., має загальну житлову площу 13,7 кв.м. та наступні допоміжні будівлі: літня кухня під літ. Б, сарай під літ. В., сарай під літ. Г, туалет під літ. Д, сарай під літ. Е, льох. [PERSON] була зареєстрована в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] 23.03.1979 року. Однак, фактично [PERSON] проживала тільки кілька тижнів після смерті [PERSON], після чого переїхала. Подальше місце проживання [PERSON] невідоме. Разом з тим, відомо, що [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON]. В подальшому (ймовірно 06.06.1980 ) у відділі РАЦС Московського району м.Києва зареєстровано ще один шлюб з невстановленою особою (ймовірне прізвище [PERSON]). Невдовзі [PERSON]. померла під прізвищем [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадкоємців не лишилося, спадщина не відкривалася. Так, з часу смерті батька (1978 року) позивач постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком та проживає у ньому (включаючи ? частку, що належить її мачусі), сплачує податки, комунальні послуги, робить ремонт, підтримує стан усього будинку. Ще до смерті батька, місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. З 05.12.1989 р. по 20.09.2011 р. позивач була зареєстрована за адресою: реєстрації її чоловіка, однак фактично вона з сім'єю постійно проживали та користувалися будинком [ADDRESS]. Позивач зареєструвала своє місце проживання у будинку [ADDRESS]. Приблизно до 1982 року з дозволу позивача у будинку також проживали її брати з сім'єю. Таким чином, позивач майже 39 років постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком [ADDRESS], включаючи ? частку, що належить [PERSON]., яка є невідокремленою частиною будинку (адже в натурі частки не виділялися). Постійне, добросовісне, відкрите те безперервне володіння усім будинком [ADDRESS], включаючи ? частку, що належала [PERSON]., підтверджується квитанціями про оплату податків та комунальних послуг за будинок [ADDRESS], а саме: -податкові повідомлення про сплату земельного податку та квитанції про їх оплату; -заява-звернення на опломбування лічильника від 2014 року; -квитанція на одержання платежів обов'язково окладеного страхування від 23.03.1985 р. -квитанції про оплату комунальних послуг. Оскільки, на момент набуття позивача права на ? частини будинку [ADDRESS] належала [PERSON]. 1/6 частини не була у успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки та про відсутність підстав набуття права власності позивач не знала та не могла знати. Як вбачається зі свідоцтва та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00018416057 від 25.07.2017 р., у вказаних документах наявні розбіжності, у зазначенні по-батькові [PERSON]: у першому випадку вказано «[PERSON]», а у другом «[PERSON]». При цьому вказані розбіжності унеможливлюють точне визначення приналежності свідоцтва конкретні особі. Листом Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 07.08.2017 року № 5436/16.3.-09 повідомлено, що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть [PERSON] № 1151, складений 19.11.1994 року Дарницьким районним у м.Києві відділом ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві. Вказана особа померла у м.Києві 15.11.1994 року. Встановленню у судовому порядку підлягає факт щодо належності правовстановлюючого документів - свідоцтва, виданого на імя [PERSON], проживаючої в [ADDRESS] [PERSON] на підставі свідоцтва. Так, встановлення вищевказаного юридичного факту є необхідним позивачу з метою подальшого вирішення питання щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на ? частину будинку, належного [PERSON] на підставі свідоцтва. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про день розгляду справи повідомлялась належним чином. Причина її неявки суду не відома. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON]. є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.04.1979 р. 16 лютого 1978 року батько позивача [PERSON] було зареєстровано шлюб з [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00018416057 від 25.07.2017 р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 05.12.1978 року. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями позивач та дружина [PERSON] До складу спадщини увійшов будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину про право на спадщину за законом від 08.12.1978 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мельниковою Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5Дн-19973, відповідно якого позивач [PERSON] успадкувала ? частини будинку, а [PERSON] - ? частини вказаного будинку. Згідно вказаного свідоцтва, житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 913 кв.м., має загальну житлову площу 13,7 кв.м. та наступні допоміжні будівлі: літня кухня під літ. Б, сарай під літ. В., сарай під літ. Г, туалет під літ. Д, сарай під літ. Е, льох. [PERSON] була зареєстрована в будинку, що знаходиться в [ADDRESS] 23.03.1979 року. Однак, фактично [PERSON] проживала тільки кілька тижнів після смерті [PERSON], після чого переїхала. Подальше місце проживання [PERSON] невідоме. Разом з тим, відомо, що [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON]. В подальшому (ймовірно 06.06.1980 ) у відділі РАЦС Московського району м.Києва зареєстровано ще один шлюб з невстановленою особою (ймовірне прізвище [PERSON]). Невдовзі [PERSON]. померла під прізвищем [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадкоємців не лишилося, спадщина не відкривалася. Так, з часу смерті батька (1978 року) позивач постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком та проживає у ньому (включаючи ? частку, що належить її мачусі), сплачує податки, комунальні послуги, робить ремонт, підтримує стан усього будинку. Ще до смерті батька, місце проживання позивача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. З 05.12.1989 р. по 20.09.2011 р. позивач була зареєстрована за адресою: реєстрації її чоловіка, однак фактично вона з сім'єю постійно проживали та користувалися будинком [ADDRESS]. Позивач зареєструвала своє місце проживання у будинку [ADDRESS]. Приблизно до 1982 року з дозволу позивача у будинку також проживали її брати з сім'єю. Таким чином, позивач майже 39 років постійно, відкрито та безперервно володіє усім будинком [ADDRESS], включаючи ? частку, що належить [PERSON]., яка є невідокремленою частиною будинку (адже в натурі частки не виділялися). Постійне, добросовісне, відкрите те безперервне володіння усім будинком [ADDRESS], включаючи ? частку, що належала [PERSON]., підтверджується квитанціями про оплату податків та комунальних послуг за будинок [ADDRESS], а саме: - податкові повідомлення про сплату земельного податку та квитанції про їх оплату; - заява-звернення на опломбування лічильника від 2014 року; - - квитанція на одержання платежів обов'язково окладеного страхування від 23.03.1985 р. - Квитанції про оплату комунальних послуг. Оскільки, на момент набуття позивача права на ? частини будинку [ADDRESS] належала [PERSON]. 1/6 частини не була у успадкована за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки та про відсутність підстав набуття права власності позивач не знала та не могла знати. Як вбачається зі свідоцтва та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00018416057 від 25.07.2017 р., у вказаних документах наявні розбіжності, у зазначенні по-батькові [PERSON]: у першому випадку вказано «[PERSON]», а у другом «[PERSON]». При цьому вказані розбіжності унеможливлюють точне визначення приналежності свідоцтва конкретні особі. Листом Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 07.08.2017 року № 5436/16.3.-09 повідомлено, що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть [PERSON] № 1151, складений 19.11.1994 року Дарницьким районним у м.Києві відділом ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві. Вказана особа померла у м.Києві 15.11.1994 року. Свідки [PERSON], [PERSON], і сама позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач з 1978 року постійно проживає в будинку [ADDRESS] зробивши в ньому ремонт за власні кошти. За час проживання в будинку нікуди не виїздила; іншого житла не має. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Вказані вище обставини свідчать про відкритість та безперервність володіння [PERSON] чужим майном, а саме ? частиною будинку [ADDRESS] яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки на праві приватної власності не за ким зареєстрована не була, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на ? частини будинку [ADDRESS] у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved