Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 червня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання останньому кредиту в розмірі 220 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 14,95%, та кінцевим терміном повернення до 10 червня 2028 року. За умовами даного договору [PERSON] мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Свої зобовязання за договором банк виконав. У порушення вимог договору та норм кодексу відповідач перестав вносити необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не мало. За рішенням суду з відповідачів стягнено солідарно заборгованість в розмірі 2\~036\~661,22 грн. та 103\~974,65 дол. США. Але і в подальшому заборгованість не погашалась. Станом на 25 серпня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 108\~584,81 дол. США, яка складається з заборгованості по відсоткам в розмірі 40\~541,09 дол. США, заборгованість по підвищеним відсоткам в розмірі 68\~043,72 дол. США. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 108\~584,81 дол. США, яка складається з заборгованості по відсоткам в розмірі 40\~541,09 дол. США, заборгованість по підвищеним відсоткам в розмірі 68\~043,72 дол. США; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи [PERSON] подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є поручителем за належне виконання кредитного договору [PERSON] Кредитним договором було передбачено, що строк повернення всього кредиту вважається таким, що настав на 31 день з дати відправлення банком позичальнику відповідної вимоги. Вказала, що 31 березня 2009 року банк направив їй та боржнику вимоги про повернення кредиту, попередивши про зміну строку виконання основного зобовязання. Таким чином, строк повернення кредиту настав 01 травня 2009 року. Оскільки протягом шести місяців банк не звернувся до неї для виконання своїх обовязків як поручитель, тому дана порука є припинена. Просила суд визнати договір поруки від 13 червня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Універсал Банк» припиненим; судові витрати покласти на відповідача. У подальшому [PERSON] уточнила позовні вимоги. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України при розгляді справи про стягнення заборгованості з поручителів, просила суд визнати припиненою поруку за договором поруки №009-2008-2059-Р від 13 червня 2008 року, укладеним між нею та ПАТ «Універсал Банк»; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. У судове засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Подали суду письмові заперечення проти доводів позову ПАТ «Універсал Банк» та підтримали доводи за зустрічним позовом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а вимоги за зустрічним позовом задоволенню, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів (протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Відповідно до п.1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» банк є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 13 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 009-2008-2059. За даним договром [PERSON] отримав кредит в розмірі 220\~000 доларів США, з базовою процентною ставкою 14,95% річних та строком кредитування до 10 червня 2028 року включно. Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення нараховується процентна ставка в розмірів 44,85 % річних, і такий розмір підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу. Відповідно до п. 1.1.2. Договору підвищена процентна ставка не застосовується, а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001% річних, якщо погашення простроченої суми боргу відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. Відповідно до п. 2.12. банк може збільшити проценту ставку у разі зміни Національним Банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку або якщо така зміна процентної ставки відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів. Про таку зміну банк має повідомити позичальника письмово за 15 днів до дати зміни процентної ставки та протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки. Факт непогашення у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, є згодою позичальника з новим розміром процентної ставки. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору строк кредитування становить період з дати надання кредиту до 10 червня 2028 року включно, що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту, і за умовами договору таке погашення має відбуватися у валюті кредиту. Відповідно до п.1.3. вказаний кредит надається на споживчі потреби. Відповідно до вимог п.2.4. погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, що складаються з частини погашення основної суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом за попередній платіжний період, та сплачуються у встановлену дату погашення щомісячних платежів останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. За умовами договору, датою прострочення сплати суми основного боргу є перший календарний день, що слідує за датою погашення щомісячного платежу. Відповідно до п.2.7. договору нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків « 30/360» на суму фактичного залишку заборгованості, починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку зарахування на поточний рахунок до дати повного погашення кредиту. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується здійснити повне погашення процентів не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Відповідно до умов п. 5.2.5. кредитного договору, у разі прострочення сплати чергового платежу та направлення банком повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення порушень умов договору протягом 30 календарних днів з дня відправлення такого повідомлення (вимоги), слід вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 6.1. Договору за виконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та вказаним кредитним договором. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Пунктами 1.1, 2, 5.3 кредитного договору передбачено зобовязання відповідача погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобовязання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках та підвищених відсотках в повному обсязі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2011 року стягнено з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість по кредитному договору в сумі 2 036\~661.22 грн. та судові витрати. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2014 року стягнено з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість по кредитному договору за період з 19 лютого 2011 року по 25 березня 2014 року в сумі 103 974,65 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ в сумі 1 078 861,76 грн. У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З наданих представником позивача та наданими суду документів, встановлено, що [PERSON] порушив і в подальшому строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. На підставі наведеного, перевіривши подані розрахунки, суд вважає доведеними вимоги позивача про наявність заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON]: заборгованість в розмірі 108\~584,81 дол. США, яка складається з заборгованості по відсоткам в розмірі 40\~541,09 дол. США, заборгованість по підвищеним відсоткам в розмірі 68\~043,72 дол. США, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 13 червня 2008 року було укладено договір поруки № 009-2008-2059-Р.. Відповідно до п.5.2.5 Кредитного договору строк основного зобов'язання встановлений моментом пред'явлення вимоги, де термін повернення всього кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення банком позичальнику (Третій особі) повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. 31 березня 2009 року банк направив вимоги [PERSON] (позичальнику) за вих..№178-009 та [PERSON] (поручителю) за вих. №179-009 про повернення кредиту, де зазначив, що у випадку невиконання вказаних вимог термін повернення кредиту визначає таким, що настав достроково на 31 -й день з моменту отримання цієї вимоги. Таким чином, строк основного зобов'язання (Кредитного договору) був встановлений пред'явленням вимоги від 31 березня 2009 року і настав на 31-й день з дати відправлення Позивачем цієї вимоги, а саме 01 травня 2009 року. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, поручитель зобовязується перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань за кредитним договором в повному обсязі як таких, що існують на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно з умовами п. 1.2. Договору поруки, поручитель засвідчує, що йому відомі усі умови кредитного договору і він погоджується з ними, зокрема, сума основного боргу 220 000,00 (двісті двадцять тисяч) доларів США, що дорівнює еквівалентну 1 067 946,00 (один мільйон шістдесят сім тисяч девятсот сорок шість) гривень 00 копійок за курсом НБУ на день укладення кредитного договору; розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів 4,95% річних; розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів 44,85% річних; термін повного виконання зобовязань за Кредитним договором не пізніше 10 червня 2028 року; інші умови Кредитного договору. Відповідно до п. 1.3. Договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма його кредитними зобовязаннями, включно з поверненням основної суми боргу, сплатою процентів, комісій, відшкодуванням можливих збитків, сплатою пені та штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору. За умовами п.1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною, і причини невиконання боржником своїх зобовязань не можуть впливати на виконання зобовязань поручителем. Відповідно до умов п.2.2. Договору поруки у разі невиконання боржником своїх кредитних зобовязань банк має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, який зобовязаний виконати їх на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги, яка має бути відправлена рекомендованим листом з повідомленням про його вручення, шляхом перерахування коштів у сумі заборгованості боржника на рахунок, вказаний банком. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 2.6. Договору поруки моментом повного виконання поручителем своїх зобовязань є момент зарахування на рахунок банку коштів, спрямованих на погашення заборгованості, що має підтверджуватися випискою банку. У п 4.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. П. 24 даної постанови також передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Оскільки строк виконання основного зобовязання настав 01 травня 2009 року, вимоги до поручителя [PERSON] банк не предявив протягом шести місяців, до суду звернувся з позовом лише у листопаді 2010 року, тому суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з [PERSON]. заборгованості. Суд критично оцінює посилання позивача на наявність судових рішень про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки при розгляд даних справ судом не досліджувалось питання припинення поруки взагалі. Так, у правовому висновку Верховного суду України у постанові від 17.09.2014 у справі №6-53цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначено, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).». Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15 «вимогу до поручителя про виконання взятого ніш зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 9 липня 2009 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 19 липня 2009 року. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався 20 липня 2009 року та закінчився 20 січня 2010 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив. Натомість судами встановлено, а заявником доведено, що позов Банку про стягнення заборгованості із заявника подано наприкінці 2011 року, а провадження у справі відкрито 20 січня 2012 року. Отже, заявником було доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порука припинилась, тому вимоги за зустрічним позовом суд задовольняє, що в своє чергу є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з поручителя відсотків та підвищених відсотків за користування коштами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При поданні позову було сплачено судовий збір 3\~654 грн. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №1780/19 від 28 серпня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved