Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 01.10.2012 року та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2020 року належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] - відповідач по справі. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року шлюб між ними розірвано. За вказаною адресою відповідач не проживає. Її реєстрація носить формальний характер, що створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі своїх прав та охоронюваних законом інтересів власника нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити, зазначив, що відповідач не мешкає за вказаною адресою з 20.07.2020 р. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 4218, та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2020 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-7, 12-13). Відповідно до запису у технічному паспорті на житловий будинок та довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,23). Відповідно до письмових пояснень позивача, відповідач не мешкає за вказаною адресою з 20.07.2020 р. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зважаючи на норми ст. 391 ЦК України. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації позивачу слід відмовити, проте, вказане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial