Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником на праві приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] . З початку вересня 2018 року відбувалося залиття належної йому квартири, зі стелі в кімнатах, ванній та кухні почала поступати вода; з 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбувалося з вище розташованої квартири [ADDRESS] з вини власника вказаної квартири, власником якої є [PERSON] . 10.10.2018 року КП «Жилкомсервіо» було складено акт, згідно з яким «з початку вересня 2018 року зі стелі в приміщеннях ванної, кухні і кімнати почала поступати вода; жителі квартири [ADDRESS] повідомили, що залиття відбулося в результаті неякісної установки фільтра на введення холодної води. З 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбувалося залиття з вище розташованої квартири». У зв`язку з залиттям належної йому на праві приватної власності квартири позивачу було завдано майнової шкоди, розмір майнового збитку становить 53816 грн. 00 коп. Крім того, у зв`язку з залиттям квартири було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, розмір якої позивач оцінив у 10000 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 53816 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн., витрати на проведення оцінки в розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лебединська І. С. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Макарова О. В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні. Також у матеріалах справи міститься відзив, згідно якого відповідач наголошує, що доданий позивачем до позовної заяви акт обстеження не відповідає вимогам п. 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76. Зі змісту акту обстеження від 10.10.2018 року не зрозуміло якої саме квартири здійснювався огляд. Позивачем додано звіт про оцінку майна від 27.10.2018 року, проте даний документ не може слугувати доказом по даній справі, адже, по-перше, він ґрунтується та посилається на акт огляду КП «Жилкомсервіс» від 10.10.2018 року, який є неналежним та недопустимим доказом, по-друге, у звіті відсутні передбачені чинним законодавством застереження, що оцінювач попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, по-третє, відповідно до резолютивної частини звіту оцінювачем зроблено висновок, ґрунтуючись на фактах та припущеннях. Долучений акт не містить ані даних власника квартири, що зазнала шкоди, ані даних власника квартири, з вини якого сталося залиття, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, відсутня дата залиття, та зі змісту акту неможливо встановити коли та якої саме квартири здійснювалось обстеження. Всупереч вимогам закону обстеження квартири [ADDRESS] та її внутрішніх комунікацій не здійснювалось, представники КП «Жилкомсервіс» до відповідача не звертались, та про факт складення будь-яких документів її не повідомляли. Позивачем не надано жодних доказів, що свідчили б про наявність вини власників квартири [ADDRESS] у завданні шкоди майну позивача в квартирі [ADDRESS] , у позовній заяві відсутні відомості, що підтверджують факт неправомірних дій власників квартири [ADDRESS] та наявність безпосереднього причинного зв`язку між ними та шкодою завданою квартирі [ADDRESS] . Суд, дослідивши доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.11.2017 року, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О. М., та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №152102703 від 09.01.2019 року (а. с. 10-11). Власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №152106518 від 09.01.2019 року (а. с. 12). На початку вересня 2018 року, а також з 25.09.2018 року по 01.10.2018 року відбулися залиття квартири [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] , з вище розташованої квартири [ADDRESS] . Факти даних залитів підтверджено актом обстеження, складеного 10.10.2018 року у складі комісії: начальника дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіним С. А., інженером дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстром дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіним В. Е. Зокрема, за даного акту вбачається, що на початку вересня 2018 року зі стелі у приміщенні ванної, кухні та кімнати почала надходити вода, над квартирою [ADDRESS] , при зверненні до власників квартири [ADDRESS] виявилось, що квартира [ADDRESS] залита із вищерозташованої квартири [ADDRESS] з третього поверху, жителі квартири [ADDRESS] повідомили, що залиття відбулось в результаті неякісної установки фільтру на ввід холодної води, залиття квартири [ADDRESS] по 25.09.2018 року не відбувалось. З 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбулося залиття з вищерозташованої квартири. Даний акт містить висновок, згідно якого залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вищерозташованої квартири на третьому поверсі №107 з початку вересня, власник [PERSON] . На момент перевірки течі немає, жителі квартири [ADDRESS] повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі (а. с. 13-14). Також матеріали справи містять акт обстеження від 02.10.2018 року, з якого вбачається, що комісія у складі начальника дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіна С. А., інженера дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстра дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіна В. Е. провела також обстеження квартири [ADDRESS] , та зробила висновок, що залиття квартири [ADDRESS] проходило з вищерозташованої квартири на третьому поверсі №107 з початку вересня, власник [PERSON] , на момент перевірки течі немає, жителі квартири [ADDRESS] повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі (а. с. 130). Судом задоволено клопотанням сторони позивача про виклик та допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , які судом були попереджені про кримінальну відповідальності, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Показами свідка [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, встановлено, що вона навідувала квартиру позивача у зв`язку з його тимчасовою відсутністю у місті Харкові, у неї є ключі від квартири. Одного дня їй зателефонували з першого поверху та повідомили про затоплення. Коли вона прийшла до квартири, то побачила, що в кімнаті було повністю зруйновано стелю, на паркеті, який повністю піднявся, було по щиколотку води, а з люстри капала вода. Вона тут же почала телефонувати власниці квартири, яка знаходиться над квартирою [ADDRESS] , однак вона не брала слухавку, після чого свідок піднялась на поверх вище та їй відкрив хлопець, що повідомив про проведення ремонтних робіт перед даним залиттям та що причиною залиття є неякісна установка фільтру води. Також їй відомо, що власник квартири, яка спричинила залиття, відшкодував суму матеріального збитку квартирі [ADDRESS] , а їм сказали звертатися до суду. При складенні акту були присутні сусіди. Свідок [PERSON] , який проживає у будинку [ADDRESS] , пояснив суду, що до нього зайшла [PERSON] та сказала, що їх затопило, він відправився у їхню квартиру та дійсно побачив факт залиття квартири [ADDRESS] , крім того внаслідок залиття було видно пошкодження квартири. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну внаслідок неправомірних дій відповідача щодо самостійного проведення ремонтних робіт, пов`язаних з неякісною установкою фільтру, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність його вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір. Вказані обставини є підставою для обґрунтованого висновку про покладення на відповідача, власника квартири з якої відбулося залиття, обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки власність зобов`язує (статті 319 ЦК України). Посилання сторони відповідача на те, що акт від 10.10.2018 року не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними, виходячи з наступного. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими вМіністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку №4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вбачається з акту від 10.10.2018 року він відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначені конкретні причини залиття приміщень та особу, яка допустила таке залиття, наявний висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Більш того, акт є первинним документом, який засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вищерозташованої квартири на третьому поверсі №107 з початку вересня, власник [PERSON] , що підтверджено актом обстеження, який не скасований, ніким не оспорений та є дійсним. Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини. Крім того, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи. Згідно зі звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексперт» про оцінку майна (про розмір відновлювального ремонту та майнового збитку) від 27.10.2018 року, вартість відновлювального ремонту внутрішньої обробки кімнат та приміщень квартири [ADDRESS] , складає 64546, 00 грн., а розмір майнового збитку, спричиненого власнику квартири становить 53816 грн. 00 коп. (а. с. 15-44) З приводу відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем, суд зазначає наступне. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої - 10000 грн. жодним чином не обґрунтований, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач у позові наголосив, що зазнав негативних емоцій та переживань з приводу пошкодження майна, його звичний спосіб життя був порушений, він вживав додаткових зусиль для його нормалізації, однак жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наведеного позивач не надав, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо завдання йому матеріальної шкоди, підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 53816 грн. 00 коп. за його доведеністю, та відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., адже ці вимоги є належним чином не доведеними. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову, а тому витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 08.01.2019 року між позивачем та адвокатом Лебединською Інесою Сергіївною, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу протягом розгляду в суді цивільної справи за позовом [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої залиття квартири [ADDRESS] , а клієнт зобов`язується оплатити адвокату зазначені послуги в порядку та на умовах, визначеним цим договором (а. с. 137). Також матеріали справи містять додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 08.01.2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08.01.2019 року про сплату [PERSON] 8000 грн. за договором про надання правової допомоги від 08.01.2019 року, розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката (а. с. 135-136, 139-141). Тобто, оскільки позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп. Матеріали справи містять і відомості про оплату позивачем витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у сумі 2000 грн. (а. с. 46), а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача і вказаних судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial