Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У січні 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивачі зазначили, що [PERSON] та [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкували в рівних частках належну останньому ? частину будинку [ADDRESS]. Рішенням Київської міської ради від 28 січня 1999 року «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків та господарських будівель» [PERSON] та [PERSON] передано у спільну приватну власність земельну ділнку [ADDRESS] площею 0,1000 га для обслуговування належних їм на праві спільної часткової власності житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Київської міської ради від 8 липня 2010 року «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслугоування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Дарницькому районі м. Києва» (підпункт 4.1) було внесено зміни та доповнення до додатку рішення від 28 січня 1999 року, а саме: виправлено описку в імені [PERSON] та зазначено, що земельна ділянка передається у спільну часткову власність. На підставі вищевказаного рішення Київської міської ради від 8 липня 2010 року [PERSON] та [PERSON] було видано державні акти на право власності на земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,1000 га, кадастровий [NUMBER], по ? частині кожному, а саме: [PERSON] - державний акт серії [NUMBER] від 1 квітня 2011 року, а [PERSON] - державний акт серії [NUMBER] від 4 квітня 2011 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, скасовано підпункт 4.1 пункту 4 рішення Київської міської ради від 8 липня 2010 року «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслугоування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Дарницькому районі м. Києва» та визнано недійсними і скасовано державні акти на земельні ділянки, видані [PERSON] та [PERSON] Під час ухвалення цих судових рішень судами було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] отримали земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,1000 г, у спільну сумісну власність у порядку приватизації, а їх частки у праві власності на цю земельну ділянку повинні визначатись пропорційно до їх часток у праві власності на будинок [ADDRESS], а саме: [PERSON] - ? частини, а [PERSON] - ? частина. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] заповів дочці [PERSON], а ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки за вказаною адресою - дочці [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] за життя виконав вимоги закону щодо оформлення на своє імя права власності на належну йому частку земельної ділянки, а його дочки [PERSON] і [PERSON] успадкували відповідні частки у земельній ділянці по [ADDRESS], проте скасування у судовому порядку його державного акта на землю унеможливлює видачу спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину (земельну ділянку) за законом. . Посилаючись на вказані обставини, просили визнати за [PERSON] право власності на 7/32 частин, а за [PERSON] - на 14/32 частин земельної ділянки загальною площею 0,1000 га по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER], у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У запереченнях на позов [PERSON] посилається на те, що під час ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, а також під час постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, судами було встановлено, що спірна земельна ділянка не увійшла до спадкової маси після смерті [PERSON] Відтак, на таку земельну ділянку не може бути визнано право у порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили в повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях та поясненнях наданих в судовому засіданні. Представник Відповідача Київської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, завірену копію спадкової справи № 10/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом, або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 2, 3 ст. 1225 ЦК України визначено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Із змісту вказаних статей ЦК України випливає, що право на земельну ділянку (право власності чи право користування) під житловим будинком та на земельну ділянку, необхідну для обслуговування такого житлового будинку, яке успадковують спадкоємці, має входити до спадкової маси. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадкування за законом від 19 вересня 1996 року [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах є власниками ? частини будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до заповіту [PERSON] від 31 липня 2013 року він заповів своїй дочці [PERSON] ? частину житлового будинку по [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки за вказаною адресою; своїй дочці [PERSON] - ? частину зазначеного житлового будинку та ? частину земельної ділянки. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 8 серпня 2014 року, [PERSON] є власником 7/32 частин, а [PERSON] - 7/16 частин будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що [PERSON] за життя набув права власності на ? частини земельної ділянки по [ADDRESS], тому вказана земельна ділянка підлягала спадкуванню на їхню користь. Проте із такими доводами позивачів погодитись не можна з огляду на наступне. Як випливає із рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року у незміненій апеляційним судом частині, які було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 1 квітня 2015 року, під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління Держземагентства у м. Києві, Державнга реєстраційна служба України, про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що за умови скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність та державного акта на право приватної власності землю, [PERSON] належало право користування ? частинами земельної ділянки по [ADDRESS], тому ця земельна ділянка не була частиною спадкової маси. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року (у незміненій апеляційним судом частині) обставини мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи, і вказаними рішеннями було встановлено, що ? частини земельної ділянки по [ADDRESS] не була частиною спадкової маси після смерті [PERSON], то відсутні правові підстави для визнання за його спадкоємцями права власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed