Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», згідно якої просив: - Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328497) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], р/р 26258000080332, Одеське обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 328845) суму матеріальної шкоди в розмірі 263 165, 31 гривень. - Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328497) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], р/р 26258000080332, Одеське обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 328845) суму моральної шкоди у розмірі 3000, 00 гривень. -Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328497) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], р/р 26258000080332, Одеське обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 328845) суму судових витрат у розмірі 14 393, 66 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.06.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трамваю, бортовий номер 3293, який належить КП «Одесміськелектротранс та його автомобілем Hyundai, д/н [NUMBER]. Унаслідок зіткнення, його автомобіль отримав механічні ушкодження. Згідно Звіту №8757 про розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ у ДТП, , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Hyundai ІX35, д/н [NUMBER], станом на 14.06.2017 року становить 349 718,01 грн. Оскільки ПАТ «Страхова компанія «Провідна» відшкодувала йому збитки в розмірі 86\~552,70 гривень, то з відповідача підлягає стягненню різниця в розмірі (349\~718,01 86\~552,70) = 263\~165,31 гривень. Позивач зазначив, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 3000, 00 грн., а також, здійснено витрати на сплату судового збору та на оплату послуг з правової допомоги в розмірі 14 393, 66 гривень, у добровільному порядку відповідач зазначені суми не виплачує, у звязку із чим він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля Hyundai 2014 року випуску, модель 1X35, д/н [NUMBER] на підставі договору купівлі- продажу №1236/04/5141/2016 від 19.05.2016, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 120902. 14.06.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трамваю, бортовий номер 3293, який належить КП «Одесміськелектротранс та автомобілем Hyundai, д/н [NUMBER]. Внаслідок зіткнення, автомобіль Hyundai, д/н [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, отримав механічні ушкодження. Вина водія [PERSON] у вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року в справі № 522/11299/17, якою він визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого с.124 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті ДТП автомобіль Hyundai, д/н [NUMBER], зазнав ряд механічних пошкоджень, відповідно до акту огляду транспортного засобу 08.12.2017. (Додаток №1 до Звіту №8757). Згідно Звіту №8757 про розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ у ДТП, здійснений оцінювачем [PERSON], який має кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду Державного майна України МФ-40 від 13.06.2015 року, та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду державного майна України від 03.08.2015 року №163, оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок), який підготовлено для подання до суду, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Hyundai ІX35, д/н [NUMBER], станом на 14.06.2017 року становить 349 718,01 грн. З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність КП «Одесміськелектротранс», як власника наземного транспорту, застрахована за Генеральним договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 12/1215496/1602/17-У-2017/23 від 13.01.2017 року в ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА». Згідно з п.5.3. вищевказаного Договору, ліміт відповідальності Страховика за завдання збитку майну третіх осіб становить 66,7% від страхової суми. У звязку з цим, ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» 13.10.2017 відшкодувало позивачу за вказаним Договором збитки в розмірі 86 552, 70 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 13.09.2017 року- по 13.10.2017 року. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, який завдані збитків у результаті порушення її цивільного права, має право ні відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльність) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди): причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою. Наявність цих елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1181 Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обертом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.3 ч.1ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п. 22.1-22.2ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень\~ст.1194 Цивільного кодексу України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди в розмірі 263\~165,31 грн., що складає різницю між отриманим страховим відшкодуванням (349\~718,01 86\~552,70) = 263\~165,31 гривень. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦП України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту п.5\~Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд не приймає посилання позивача на стресовий стан здоров'я, порушенні нормального способу життя, сильні переживання, у зв'язку з відсутністю належних доказів у підтвердження зазначеного. У зв'язку із вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» витрат на правову допомогу в розмірі 8\~000,00 гривень та витрат на проведення звіту про розмір матеріального збитку в розмірі 2000,00 гривень, суд зазначає наступне. Як вже встановлено судом, розмір матеріального збитку визначено Позивачем згідно звіту № 8757 про визначення розміру матеріального збитку, виконаний оцінювачем [PERSON] У наданому Позивачем звіті № 8757, в Розділі І «Загальні положення», зазначено, що: «06.12.2017р. СПД [PERSON]В уклав з [PERSON] угоду на проведення оцінки». Про це також вказано у Висновку звіту: «Відповідно до замовлення [PERSON]С.», «Згідно договору з [PERSON] Тобто, вбачаються ініціали зовсім іншої особи, а не Позивача - власника пошкодженого КТЗ. А тому, вимога про стягнення 2000,00 грн. витрат на проведення звіту про розмір матеріального збитку є необґрунтованою. Вказане твердження, також, підтверджується наданою Позивачем квитанцією до прибуткового касового ордера від 11.12.2017р., в якій зазначено, що оплата 2000,00 грн. прийнята від [PERSON] - тобто вбачається, що не від Позивача. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано упункті 2частини третьої статті\~79,статтях\~84,88,89ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї\~постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 08.11.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Також, наявна квитанція до прибуткового касового ордеру № 22 від 08.11.2017 року на суму 8000,00 гривень. Між тим, з даних документів суд не вбачає, що кошти в сумі 8000,00 грн. були сплачені позивачем за правову допомогу, надану саме в рамках даної цивільної справи. Також, суд не вбачає з чого виходив адвокат позивача, визначаючи саме такий розмір вартості його послуг. У матеріалах справи відсутній обгрунтований розрахунок витрат на правову допомогу, у звязку із чим суд вважає дані вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч 1-3,5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial