Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON], накладений постановою відділу ДВС від 30 серпня 2007 року (А.С. 3). Позивач або його представник в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який є правонаступником всіх прав та обовязків відділу державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Харківської області, (далі відділ ДВС) в судове засідання не прибув, надав суду правову позиції без заперечень на позов, в яких просить позов вирішити на розсуд суду, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (Із наступними змінами), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Статтею 57 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (Із наступними змінами) передбачено арешт і вилучення майна боржника, а саме: 1. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 2. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Як установлено судом і не заперечується сторонами, відомостями з єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 15.08.2016 підтверджено факт арешту нерухомого майна на підставі постанови без номеру від 30.08.2007 відділу ДВС відносно власника [PERSON], [INFO], Харківська область, м. Ізюм, пров. Бірюзовий, 4-а. Згідно листа відділу ДВС від 17.08.2016 № 8418 станом на 17.08.2016 року згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні відділу ДВС не перебуває виконавчих документів, за якими [PERSON] є боржником. Відповідно до пояснення відділу ДВС на позов зазначено, що при перевірці журналу реєстрації вхідних документів відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження та даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі документи, де стороною є [PERSON] (Харківська область, м. Ізюм, пров. Бірюзовий, 4-а) станом на 01.09.2016 на виконанні у відділі не перебувають, надати більш детальної інформації стосовно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.08.2007 відділ ДВС не має можливості, у звязку з тим, що справи знищені із закінченням строку зберігання. (а.с. 4-8, 14) Оскільки, станом на теперішній час на виконанні у відділі ДВС не перебувають виконавчих проваджень по виконанню виконавчих документів щодо [PERSON], позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які документально підтверджуються квитанцією в сумі 551,20 грн, позивач просив залишити за ним і не відшкодовувати з відповідача (а.с. 2).

Outcome: approved