Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 30.05.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS20201555, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 5816,27 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 73298,49 грн., яка складається з: 4724,69 грн. заборгованості за кредитом; 35292,91 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 33280,89 грн. заборгованості за пенею; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 1343,94 грн. процентної складової. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 49240,75 грн. Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на його користь із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 28722,67 грн. та судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданій на адресу суду заяві просив розглядати справу без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів (а.с. 42). Відповідач в судове засідання двічі поспіль не зявилася, на адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 41, 42). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2006 року сторони уклали кредитний договір № DNH4KS20201555. Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 5816,27 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-12). Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 07.12.2016 року виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-6). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS20201555 від 30.05.2006 року у розмірі 49240,75 грн. (а.с. 4). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів (фіксованої та процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобовязання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобовязання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України, та співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 1343,94 грн. процентної складової та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26878,73 грн., яка складається з: 17774,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 9104,45 грн. заборгованості за пенею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial