Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що з січня 2015 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі. Від відповідача нею у шлюбі народжено сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вважає, що сімя з відповідачем розпалася через появу різних життєвих інтересів та поглядів на життя, різних характерів у кожного з подружжя, появою непорозумінь, що переростали у постійні сварки із однократним завданням їй у квітні 2015 року легких тілесних ушкоджень, що встановлено вироком місцевого суду від 20 травня 2015 року, і це призвело до припинення спільного проживання нею однією сімєю з відповідачем протягом останніх пяти місяців 2015 року. Позивачка зазначає, що способи примирення з відповідачем вже вичерпані, збереження сімї вважає неможливим. Також наводить те, що відповідач є працезданим, є фізично здоровим чоловіком, інших стягнень за виконавчими документами не має, офіційно працевлаштований на постійну роботу, інших утриманців не має, однак отримувані позивачкою виплати від держави при народженні дитини не забезпечують належного її утримання та спільної з відповідачем малолітньої дитини. Просила суд розірвати, укладений шлюб з відповідачем до досягнення дитиною одного року, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання та утримання сина у розмірі 1/2 частини від доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позов з вищевказаних підстав підтримала повністю та додатково суду пояснила, що вона мешкає окремо від відповідача вже біля п?яти місяців, до цього вживалися заходи на примирення з відповідачем, які не призвели до фактичного примирення з ним після завдання їй легких тілесних ушкоджень; [PERSON] має можливість та здатен сукупно сплачувати аліменти у розмірі ? частини його заробітної плати. У судовому засіданні відповідач позов визнав повністю по трьом вимогам та суду пояснив про те, що він втратив почуття взаєморозуміння з позивачкою та більше п?яти місяців з нею не проживає однією сім?єю (в тому числі останніх два місяці через перебування на стаціонарному лікування у зв?язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП), намагання примиритися з позивачкою дієвих результатів не дали; він працює інженером ТОВ «Птахопродукт-2007» (смт.Липова Долина) та здатен щомісячно сплачувати дитині та дружині половину власної зарплати, на день розгляду даної справи йому не встановлена інвалідність внаслідок ДТП, проте протягом двох наступних місяців дане питання буде вирішено. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами є сімейними, вони врегульовані ст.ст. 84,85111,112, 180, 181-184 Сімейного Кодексу України. Судом установлено, що сторони по справі з 24 січня 2015 року перебувають у шлюбі, є батьками їх спільної дитини [PERSON], [INFO]. На підставі вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 травня 2015 року [PERSON] визнано винуватим у спричиненні 13 квітня 2015 року [PERSON] легких тілесних ушкоджень у виді синців на тим?яній області з права та на тильній поверхні правої кисті в основи 4 та 5 пальців, що свідчить про вчинення з боку відповідача протиправної поведінки по відношенню до позивачки в період перебування з останньою в шлюбі та в період вагітності (а.с.8-12,31). Позивачка разом із сином [PERSON] проживає окремо від відповідача в смт.Липова Долина (а.с.18). При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України обовязком батьків є утримання дитини до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.85 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, цей обовязок відповідача по даній справі не є абсолютним та він повязується із його можливістю платити цей вид аліментів. За змістом ст.ст. 110,112 вказаного закону шлюб може бути розірваний протягом одного року після народження дитини коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя. При цьому, суд враховує те, що: - позивачка не працює, отримує виплати від держави при народженні дитини, спільно проживає із новонародженим сином [PERSON]; - відповідач є працевлаштованим на офіційну основну роботу, інвалідності не має, є батьком [PERSON]. Обставиною, що має істотне значення для даної справи, суд розглядає те, що саме неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], постійно проживає та утримується його матірю (позивачкою по справі). Визнання відповідачем предявленого позову по трьом вимогам не суперечить закону, відповідає його дійсному волевиявленню, яке узгоджується із фактичними обставинам справи, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від доходу відповідача до досягнення нею повноліття, але не менше мінімального розміру аліментів, визначеного законом, а на утримання матері в розмірі ? частини його доходу до досягнення дитиною трирічного віку з розірванням укладеного між сторонами шлюбу до досягнення дитиною однорічного віку. Крім цього, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір по 487 грн. 20 коп. за дві вимоги майнового характеру по двом видам аліментів, а на користь позивачки 243 грн. 60 коп. повернення сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу, оскільки від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів у даній справі позивачка звільнена згідно з вимогами ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подачі позову до суду).

Outcome: approved