Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулося до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк»), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку. 15 липня 2011 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір банківського обслуговування № ВLКГ100052675, відповідно до умов якого [PERSON] надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 18000,00 грн. шляхом відкриття поточного рахунку № 2625450010/040000105230 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а остання зобовязується повернути кредитні кошти та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 0,01% річних. Кредитні кошти надаються строком до 15 липня 2014 року. Цільове використання кредитних коштів поточні потреби. За управління кредитом встановлюється плата у розмірі 0,0% від суми кредиту. Банк свої зобовязання за Договором банківського обслуговування виконав в повному обсязі, відкривши [PERSON] поточний рахунок та встановивши відкличну не відновлювальну кредитну лінію на суму 18000,00 грн., але остання умови зазначеного договору порушила, надані в кредит грошові кошти не повернула. Згідно пункту 4.3 Договору у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини договору. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачки станом на 06 серпня 2015 року становить 68750,93 грн. з них: -прострочена до повернення сума кредиту 8\~382,12 грн.; -прострочені проценти за користування кредитом 0,00 грн.; -прострочена комісія за управління кредитом 7\~580,62 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення кредиту 52\~788,19 грн.; -штраф за несвоєчасне погашення кредиту 0,00 грн. З урахуванням наведеного позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] 68\~750,93 грн. заборгованості за кредитним договором. Представник позивача ПАТ «Всеукраїнський[PERSON]» в судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглянути справу у її відсутності та без застосування фіксуючих засобів, а також застосувати строки спеціальної позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2011 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір банківського обслуговування № ВLКГ100052675, відповідно до умов якого [PERSON] надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 18000,00 грн. шляхом відкриття поточного рахунку № 2625450010/040000105230 та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Відповідачка [PERSON] порушила умови укладеного договору. Станом на 06 серпня 2015 року загальна сума заборгованості відповідачки становить 68750,93 грн. з них: -прострочена до повернення сума кредиту 8\~382,12 грн.; -прострочені проценти за користування кредитом 0,00 грн.; -прострочена комісія за управління кредитом 7\~580,62 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення кредиту 52\~788,19 грн.; -штраф за несвоєчасне погашення кредиту 0,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № ВLКГ100052675. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, та сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня прострочення платежу. За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору в повному обсязі, а відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконувала у звязку з чим утворилась заборгованісь, однак відповідачка звернулась до суду з заявою про застосування строку спеціальної позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1,2 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Нормою частини третьої\~статті 267 ЦК України\~встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої\~статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. В матеріалах справи міститься заява відповідачки про застосування спеціальної позовної давності, яка підлягає задоволенню, оскільки позивачем при зверненні до суду дійсно не дотримано строку, у межах одного року, коли позивач мав право звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, а саме стягнення з відповідачки пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 52\~788,19 грн., що суперечить вимогам ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки: прострочена до повернення сума кредиту 8\~382,12 грн.; прострочена комісія за управління кредитом 7\~580, 65 грн., що разом складає 15\~962,74 грн., оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідачки про застосування загальної позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: partial