Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, мотивуючи тим, що 12 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № 381852, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на депозит в розмірі 60 000 грн. з виплатою 24,1% річних строком до 25 серпня 2015 року та розмістив їх на депозитний рахунок № [NUMBER] з правом дострокового розірвання договору. 19 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути до 20 січня 2015 року вклад, у задоволенні якої відповідачем було відмовлено. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу. До судового засідання представник позивача не з'явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відстунітсь. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між сторонами [PERSON] та КБ «Фінансова Ініціатива» укладено договір банківського вкладу № 381852, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на депозит в розмірі 60 000 грн. з виплатою 24,1% річних строком до 25 серпня 2015 року та розмістив їх на депозитний рахунок № [NUMBER] (а.с. 5-7). Внесення суми вкладу у розмірі 203 400 грн. стверджується квитанцією № 21139 (а.с. 8). Пунктом 2 договору передбачено право позивача на дострокове розірвання договору. Скориставшись цим правом позивач звернувся до відповідача 19 та січня 2015 року із заявою про розірвання договору (а.с. 9-12). Разом з тим, до даного часу договір банківського вкладу не розірвано, позивач внесені кошти не повернуто. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Оскільки відповідач не виконує умови договору щодо повернення вкладу на першу вимогу, то суд дійшов висновку про задоволення позову. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 600 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved