Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У серпні 2015 року Київський пансіонат ветеранів праці звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 12 березня 2014 року між ним та [PERSON] (далі відповідач-1) укладено договір № 01, згідно якого позивач приймає на постійне місце проживання [PERSON] (далі відповідач-2), а [PERSON] зобовязується сплачувати витрати на її утримання у повному обсязі, щомісячно, шляхом внесення готівки на розрахунковий рахунок до 15 числа поточного місяця. Починаючи з січня 2015 року, відповідач-1 належним чином не виконує умови вказаного договору: не сплачує кошти в повному обсязі, у звязку з чим станом на 01 грудня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 35437 грн. Умовами договору ( п.п. 3.2, 4.2) передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за проживання в пансіонаті [PERSON] підлягає виселенню. У звязку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 35437 грн, виселити [PERSON] з пансіонату, зобовязавши [PERSON] забрати її за попереднім місцем проживання. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що строк дії договору закінчився 31 грудня 2014 року, оскільки він не був продовжений, про що він повідомив позивача заявою 10 грудня 2014 року, а тому в звязку з відсутністю договірних зобовязань вимоги про сплату боргу безпідставні, враховуючи, що в період дії договору він сплатив кошти на утримання в повному обсязі. Також вважає, що з встановленням йому з 05 листопада 2014 року третьої групи інвалідності, мати має право на державне утримання на загальних підставах. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2014 року між Київським пансіонатом ветеранів праці та [PERSON] укладено договір № 01, згідно якого позивач приймає на постійне місце проживання [PERSON], а [PERSON] зобовязується сплачувати витрати на її утримання у повному обсязі (п.1.1). Пунктом 2 договору встановлено, що сума щомісячної плати складає 100% від фактичних витрат на утримання [PERSON] Оплата здійснюється щомісячно, шляхом внесення готівки на розрахунковий рахунок виконавця до 15 числа поточного місяця. Згідно п. 5 договору, договір вступає в силу з моменту підписання і діє по 31 грудня поточного року. Якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим на наступний рік. 10 грудня 2014 року [PERSON] подав на імя директора Київського пансіонату ветеранів праці заяву, у якій повідомив про відсутність можливості продовжити дію вищевказаного договору на наступний рік, у звязку з скрутним майновим станом та встановленням йому з 05.11.2014 року третьої групи інвалідності. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що станом на 01 січня 2015 року заборгованість по оплаті витрат на утримання [PERSON] відсутня. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Згідно ч. 2 ст. 598 ЦК України, припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. З огляду на наведене та враховуючи заяву [PERSON] від 10.12.2014 року про відмову від договору, що передбачено п. 5 договору № 01, суд вважає, що строк дії цього договору на 2015 рік не продовжено, а тому відсутні правові підстави для стягнення коштів з [PERSON] на утримання [PERSON] за період з січня по листопад 2015 року. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 549 від 2912.2011 року затверджено Типове положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці (далі Типове положення). Згідно п.п. 1.1 Типового положення, будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Згідно п.п. 2.1 Типового положення, основним завданням будинку-інтернату є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку та інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги. Згідно п.п. 3.1 Типового положення, до будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші 18 років, які за станом здоровя потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобовязаних їх утримувати за законом. Згідно п.п. 3.21 Типового положення, відрахування підопічного з будинку-інтеранту здійснюється згідно з наказом по установі: - за особистою заявою підопічного і на підставі довідки про наявність у нього житлової площі або письмової згоди родичів про можливість його утримувати і забезпечувати їх догляд; - при встановленні інвалідам першої або другої груп, які не досягли загальновстановленого пенсійного віку, третьої групи інвалідності. Положення про Київський пансіонат ветеранів праці (далі Положення) містить аналогічні норми, які викладені у п.п. 1.1, 2.1, 3.1, 3.21. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідно до зазначених норм [PERSON] має право на державне утримання, оскільки є особою похилого віку, яка за станом здоровя потребує стороннього догляду, медичної допомоги, та не має працездатних родичів, у звязку з встановленням її сину [PERSON] третьої групи інвалідності, суд вважає, що позовні вимоги про виселення [PERSON] з пансіонату та зобовязання [PERSON] забрати її за попереднім місцем проживання не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed