Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Фірми «Т.М.М.»-ТОВ про захист прав споживача та повернення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що між нею та відповідачем Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ укладено договір про надання житлово-комунальних послуг від 02 липня 2012 року, з відповідними додатками до договору № 1 та № 2. Позивач зазначає про те, що свої зобов'язання за договором, у тому числі щодо сплати рахунків за житлово-комунальні послуги, виконує вчасно та в повному обсязі. В той же час як відповідач Фірма «Т.М.М.»-ТОВ систематично порушує норми законодавства України та власні зобов'язання за вищезазначеним договором, щомісячно стягуючи з Позивача кошти на оплату додаткових послуг, які не передбачені договором а саме: обслуговування системи обмеження доступу в будинок, утримання охоронного відеоспостереження, обслуговування системи будинкового зв'язку та утримання служби охорони. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог, неодноразово збільшував заявлений розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 1244,56 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач, Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, є балансоутримувачем та обслуговуючою компанією багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Ломоносова, 75, що у місті Києві. Також встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №4466 від 30.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В.. В зазначеній квартирі позивач проживає разом з чоловіком, [PERSON], з яким перебуваю у зареєстрованому шлюбі. 02 липня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. На момент укладання договору, додаткові безпекові послуги відповідачем не надавалися, у зв'язку з чим, зазначені послуги відсутні у договорі про надання житлово-комунальних послуг. Проте, відповідачем було запропоновано погодити безпекову систему житлового комплексу, у зв'язку з чим складено Таблицю з пропозиціями, щодо покращання системи безпеки багатоквартирного житлового будинку №75-А по вул. Ломоносова у м. Києві. Особистим підписом чоловіка позивачки - [PERSON] від квартири [NUMBER] було погоджено встановлення домофонного зв'язку, системи контролю доступу, камери відео нагляду і організація поста охорони. 24 серпня 2013 року [PERSON], звернувся до відповідача з заявою про видачу картки доступу в будинок, для себе та дружини - [PERSON]. [PERSON], згідно власноруч оформленої і підписаної заяви, Акту приймання-передачі персональних карт доступу від 24.08.2013 року і Актом приймання-передачі персональних карток доступу від 24.08.2013 року отримав дві магнітних карти: №228. 036227 та № 228. 028618 на себе і свою дружину - [PERSON], якими згадані особи користуються і по теперішній час. Система будинкового зв'язку (аудіопристрій) була передана по Акту прийнята в експлуатацію від 05 серпня 2014 року [PERSON]. У відповідності до пункту 4 Акту прийнята в експлуатацію від 05 серпня 2014 року, даний Акт є підставою для складення документів по взаєморозрахунках між Сторонами, а отже і нарахуванню суми за надані послуги. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У відповідності до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до частина 5 статті 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Позивач, з моменту надання послуг, постійно користувалася замовленими своїм чоловіком послугами, що надавалися відповідачем, та сплачувала виставлені на її квартиру рахунки не маючи претензій до якості та умов наданих послуг. Ч. 2 ст. 628 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Враховуючи зазначене, доводи позивача про те, що надані послуги не передбачені договором спростовуються відповідачем, оскільки оплата зазначених послуги передбачається Актом прийняття в експлуатацію, підписаного чоловіком позивачки - [PERSON], що діяв в інтересах сім'ї, при отримання карток доступу до будинку та облаштуванню системи будинкового зв'язку. Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність посилання позивача на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення коштів на підставі ст.ст 1166, 1212 ЦК України. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed