Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та передати малолітню дитину на постійне місце проживання їй - бабі [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідачка є її донькою та матір»ю малолітнього [PERSON] Батько дитини [PERSON] помер [INFO]. З грудня 2012 року і по даний час дитина постійно проживає разом із нею та її чоловіком [PERSON] у трикімнатній квартирі, де для дитини є окрема кімната. З початку 2013 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина та тривалий час перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «опійна наркоманія», що носить хронічний характер, проживає з таким самим хворим чоловіком. Вважає, що поведінка відповідачки створює загрозу для дитини, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав та передати їй онука на постійне місце проживання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задоволити, посилаючись на те, що онук проживає разом із нею близько трьох місяців, до того вона з чоловіком проживали в приватному будинку разом із донькою [PERSON] та її сином [PERSON] по [ADDRESS]. Після сварки, яка мала місце між нею та відповідачкою, вона забрала онука та переїхала проживати у квартиру [ADDRESS]. Зазначає, що [PERSON] з 15 років вживає наркотики, ніде не працює, не піклується про сина та не утримує його, проживає із таким самим як вона чоловіком, а тому це створює загрозу для дитини. Відповідачка [PERSON] проти позову категорично заперечила, посилаючись на те, що вона любить сина та нікому його не віддасть. Зазначає, що з самого народження сина опікується ним та утримує його. Після смерті чоловіка вона запросила до себе проживати свою матір [PERSON] та вітчима [PERSON] Однак, після чергової сварки 3 місяці назад її матір забрала дитину та переїхала проживати на квартиру, не допускає її у квартиру та не віддає їй дитину. Вказує, що після смерті чоловіка вона успадкувала житловий будинок, автомобіль, грошові кошти, за рахунок яких утримує дитину, свою матір та вітчима. На даний час її матір має кредитні зобов»язання й пропонувала їй відмовитись від сина, щоб вона могла отримувати соціальну допомогу в розмірі 2000 грн., а коли вона не погодилась, то [PERSON] звернулась в суд даним позовом. Зазначає, що купує для сина одежу, продукти, оплачує послуги дитячого садочку, купила сину на день народження планшет. Щодо вживання наркотиків, то на даний час вона близько 8 місяців проходить метадонову терапію та не вживає наркотиків. Вказала, що любить сина та бажає виховувати його сама. Представник відповідачки - адвокат Марисюк С.Д. проти позову також заперечив, посилаючись на те, що позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов»язків, оскільки [PERSON] забрала дитину та не допускає відповідачку до сина. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Дерун А.І. підтримав письмовий висновок та не заперечує проти позбавлення відповідачки батьківських прав, посилаючись на те, що вона самоусунулась від виконання батьківських обов»язків. Прокурор Стефанський С.М. просить позов задоволити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.2 та п.4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини або ж є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров»я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до проз»ясень, даних в пунктах 16 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов»язків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON], який [INFO] помер. Позивачка [PERSON] є матір»ю відповідачки [PERSON] та бабою малолітнього [PERSON]. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №5 «Чебурашка» м. Старокостянтинів. Близько трьох місяців малолітній [PERSON] проживає разом із бабою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Перед цим дитина проживала разом із матір»ю [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS]. Разом з ними проживали також матір відповідачки [PERSON] та її чоловік [PERSON] Біля трьох місяців назад між сторонами виникла сварка, після чого [PERSON] та її чоловік забрали малолітнього [PERSON] та переїхали проживати у квартиру [ADDRESS]. На даний час сторони перебувають у вкрай неприязних відносинах. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження відповідачки. Судом також встановлено і ці обставини підтвердила в судовому засіданні позивачка [PERSON], що з часу, як малолітній [PERSON] проживає разом із бабою [PERSON], відповідачка відвідувала сина, брала його на прогулянки, провідувала сина у дитячому садку, подарувала на день народження сину [INFO] планшет. В судовому засіданні [PERSON] неодноразово наголошувала, що вона весь час виховувала сина та має бажання в подальшому приймати участь у його вихованні, хоче забрати сина, однак через конфлікт, який виник між нею та позивачкою, остання перешкоджає їй бачитись із сином та не віддає дитину. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON], який є вітчимом для відповідачки, та [PERSON] - сестри відповідачки, які вказували, що [PERSON] не займається вихованням сина та не утримує його, є поганою матір»ю, постійно вживає наркотики, займається виготовленням наркотичних засобів, оскільки зазначені свідки перебувають у вкрай неприязних відносинах із [PERSON] та зацікавлені у позбавленні її батьківських прав. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], складеного 16 вересня 2014 року комісією органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, [PERSON] проживає у житловому будинку по [ADDRESS], який складається із трьох кімнат з усіма зручностями, вмебльованому, є уся необхідна побутова техніка, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Як пояснив в судовому засіданні представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Дерун А.І. при неодноразовому спілкуванні з матір»ю та дитиною вбачається як прихильність [PERSON] то матері [PERSON] так і прихильність [PERSON] до сина, в ході проведення соціального супроводу цієї родини не було виявлено жодних фактів застосування матір»ю насильства по відношенню до [PERSON]. Опитана в судовому засіданні практичний психолог ДНЗ №5 «Чебурашка» [PERSON] пояснила, що малолітній [PERSON] піддається впливу й прихильний до того хто більше його пожаліє, однак в ході занять виявила прихильність дитини як до матері так і до баби. Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім»ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає з бабусею [PERSON], сумує трохи за мамою, а також, що мама нещодавно навідувала його у садочку та принесла шоколадку. При цьому при опитуванні дитини стало зрозуміло, що силу свого малолітнього віку він не взмозі висловити свою думку з приводу даного спору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано жодних доказів того, що [PERSON] є хронічною наркоманкою. Навпаки, згідно довідки Старокостянтинівської ЦРЛ №1323 від 16 вересня 2014 року [PERSON] на обліку у лікарів психіатра та невропатолога не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом наркоманія (психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів), однак її залежність є контрольованою. Зі слів самої [PERSON], а також це підтвердила і позивачка, близько 8 місяців вона проходить метадонову терапію, що є одним із способів лікування наркоманів, який виключає стихійне вживання наркотиків. Відповідно до положень ч.4 та 5 ст. 19 СК України у справах про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У своєму висновку від 18 вересня 2014 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], оскільки матір самоусунулась від виконання своїх батьківських обов»язків. При вирішенні даного спору суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є неконкретним й у ньому не має чіткої відповіді щодо доцільності чи не доцільності позбавлення матері батьківських прав з врахуванням інтересів дитини. Оцінюючи усі досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що останніх три місяці [PERSON] в певній мірі нехтує своїми батьківськими обов»язками щодо свого сина [PERSON], не вживає заходів щодо повернення сина, виправдовуючись тим, що позивачка його силоміць утримує у себе, однак вживає заходів щодо спілкування з сином та щодо його утримання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, однак її залежність носить контрольований характер, має установку на здоровий спосіб життя, має намір та бажання в подальшому виконувати свої батьківські обов»язки належним чином, про що свідчить її категоричне заперечення проти позову. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, враховуючи конкретні обставини справи, відомості про особу відповідачки, прихильність до неї дитини, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав є передчасним, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При цьому [PERSON] слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а на орган опіки і піклування слід покласти контроль за виконанням нею своїх батьківських обов»язків. Що стосується позовних вимог [PERSON] про передачу їй на підставі ч.4 ст.167 СК України на постійне проживання малолітнього [PERSON], то ці вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 167 СК України врегульовує питання влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Частиною 4 вищезазначеної статті передбачено переважне право, зокрема баби перед іншими особами на передачу їй дитини у разі, коли дитина не може бути передана другому з батьків. Аналіз вищезазначених нормативних положень свідчить про те, що дитину може бути передано бабі лише у тому випадку, коли один із батьків дитини позбавлений відносно неї батьківських прав, а другому з батьків дитину передати не можна. Оскільки відповідачка [PERSON] не позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], тому у суду відсутні правові підстави, передбачені ч.4 ст.167 СК України, для передачі дитини на постійне місце проживання позивачці.

Outcome: dismissed