Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-27 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2013 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №1336. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини фактично між ними припинені, разом не проживають. Через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, постійні сварки, різні погляди на сімейні цінності та відносини подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим, а тому просить суд шлюб розірвати. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви клопоче про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 28.08.2013 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.2014 року (а.с. 5). Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами існує формально і збереження сім`ї є неможливим, а тому підлягає розірванню. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved