Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У серпні 2016 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду із даним позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON], в його обґрунтування посилаючись на те, що батько [PERSON] [PERSON] працював у ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» машиністом електровоза підземним і був звільнений з підприємства відповідно до ст. 40 п. 2 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоровя (стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля складає 26 років), та що [PERSON] на підставі наказу №75 від 11.08.2015 р. зарахований з 01.09.2015 р. до складу учнів, прийнятих на навчання за напрямами (спеціальностями) за державним замовленням до Дніпропетровського монтажного технікуму, та в силу ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» має право на отримання стипендії у встановленому законом порядку з моменту зарахування в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, за весь період навчання (з 01.09.2015 р.), утім, наказом Директора монтажного технікуму №108 від 01.09.2015 р. та №2 про призначення стипендії неповнолітньому [PERSON] призначено стипендію в розмірі 550,00 грн., та наказом директора №2 від 04.04.2016 р. в розмірі 622,00 грн. Посилаючись у позові на те, що навчальному закладу відомо, що неповнолітній має право на отримання стипендії відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», що підтверджується довідкою дніпропетровського монтажного технікуму №01-11/20 від 16.06.2016 р., позивач просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6\~804,00 грн. недоплаченої стипендії за період з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р., визнати за [PERSON] право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, починаючи з 01.07.2016 р. до закінчення ним навчання у Дніпропетровському монтажному технікумі або до внесення змін у чинне законодавство, що регулює вказані правовідносини, зобовязати відповідача виплачувати [PERSON] стипендію за наявності підстав для її нарахування в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, починаючи з 01.07.2016 р. до закінчення ним навчання або до внесення змін в чинне законодавство, що регулює вказані правовідносини, про вирішення питання про стягнення судових витрат. Відповідач позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на відсутність бюджетного призначення на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на законодавчому рівні та у звязку з відсутністю порядку застосування такого виду забезпечення, який має затвердити КМУ. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, виходячи з таких встановлених судом обставин. Як встановлено судом, наказом №75 від 11.08.2015 р. [PERSON] зараховано з 01.09.2015 р. студентом першого курсу навчання денної форма навчання за напрямами (спеціальностями) за державним замовленням до Дніпропетровського монтажного технікуму. Наказом Директора монтажного технікуму №108 від 01.09.2015 р. та №2 про призначення стипендії неповнолітньому [PERSON] призначено стипендію в розмірі 550,00 грн., та наказом директора №2 від 04.04.2016 р. в розмірі 622,00 грн. [PERSON] є студентом, який належить до дітей шахтарів. Мати неповнолітнього, як законний представник [PERSON], звернулася до прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 стосовно неотримання [PERSON] передбаченого законом розміру стипендії в прожитковий мінімум для працездатної особи відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», чим порушуються її права. Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою\~виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Частиною 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державних та місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендії у встановленому законом порядку з моменту зарахування. Таким чином, з огляду на зазначені вище правові норми [PERSON], вступив на навчання до Дніпропетровського монтажного технікуму, набув право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено: з 01.01.2015 р. по 31.08.2015 р. 1\~218,00 грн., з 01.09.2015 р. по 31.12.2015 р. 1\~378,00 грн. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» з 01.01.2016 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений у 1\~378,00 грн. Відтак, доводи позивача в частині отримання [PERSON] стипендії в меншому розмірі ніж той, що передбачений законом, є слушними, та сума недоплаченої стипендії становить 6\~804,00 грн. Суд не погоджується із запереченням відповідача щодо відсутності бюджетного призначення на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на законодавчому рівні, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, передбачених чинним законодавством, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Право на звернення до суду гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України, та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. В даній справі обраний спосіб захисту порушеного права позивача в частині позовних вимог про зобовязання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України, тому вимога про зобов?язання Дніпропетровський монтажний технікум виплачувати [PERSON] з 01 липня 2016 року стипендію відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення ним навчання за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії, є такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про визнання за [PERSON] права на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, починаючи з 01.07.2016 р. до закінчення навчання у Дніпропетровському монтажному технікумі або до внесення змін в чинне законодавство, що регулює вказані відносини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа \~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Втім, суду не було надано доказів (ст.ст. 10, 60 ЦПК України) щодо невизнання відповідачем права [PERSON] на отримання стипендії в розмірі, який передбачений на законодавчому рівні ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і додаткового визнання по суду не вимагає; навпаки, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність бюджетного фінансування для виконання з його боку вимог ст. 5 зазначеного вище закону, що вочевидь свідчить про визнання відповідачем права позивача на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, тому в задоволенні даної вимоги позову має бути відмовлено. Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial