Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» про витребування майна з чужого незаконного володіння належної позивачу земельної ділянки площею 3,7357 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Джугастрянської сільської ради Крижопільського району та повернути вказану ділянку позивачу. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,7357 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Джугастрянської сільської ради Крижопільського району, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного між позивачем та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля» 26 жовтня 2005 року, земельна ділянка була передана в оренду ЗАТ ПК «Поділля» терміном на 10 років, тобто до 26 жовтня 2015 року. 03 жовтня 2015 року позивачем до ПрАТ ПК «Поділля» було подано заяву про відмову про продовження терміну дії договору та повернення землі. Після закінчення строку договору оренди орендарем земельна ділянка не використовувалась. Відповідно до розпорядження Крижопільської РДА № 226 від 15.12.2015 року відповідними спеціалістами проведено роботи по виносу меж земельної ділянки в натурі та 17 грудня 2015 року складено акт про перенесення меж земельних ділянок та передачу на зберігання межевих знаків. В березні 2016 року отримано лист ПрАТ ПК «Поділля», в якому зазначено про те, що заява не підлягає задоволенню і запропоновано переукласти договір оренди. Повторно заявою від 22.03.2016 року [PERSON] підтвердив намір не продовжувати договір оренди і попросив не проводити будь-яких робіт на належній йому земельній ділянці та забезпечити недоторканість встановлених межевих знаків, оскільки мав намір самостійно обробляти землю і підготував для цього необхідні засоби. Однак, ПрАТ ПК «Поділля», не зважаючи на його заяву, використовує його земельну ділянку без належних підстав, тобто самовільно, чим обмежено його право власника на використання землі. 20 жовтня 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 10000 гривень завданої моральної шкоди, а загальну суму позову, яка підлягає стягненню з відповідача оцінює в 129390 гривень. Вказану заяву мотивував тим, що оскільки ніяких законних прав на посів та збір врожаю з його земельної ділянки у ПрАТ ПК «Поділля» не було, то їхні дії розцінює як крадіжку врожаю з його поля, тому вимагає від ПрАТ ПК «Поділля» компенсувати йому втрату врожаю в повному обсязі. Позивач вказав свій розрахунок завданих йому збитків: 8т з 1 га Х на 3,75 га= 105000 грн. Крім цього, ПрАТ ПК «Поділля» переорала й знешкодила межеві знаки на місцевості, які встановила фірма «Гео-вектор» за 1200 грн., і які знову потрібно відновити за 1200 грн. Його поїздки з Києва в Крижопіль за період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року були вимушеними через незаконні дії ПрАТ ПК «Поділля» і склали за 3 рази автомобілем та5 разів потягом 4850 грн. Також просив перерахувати і виплатити йому недонараховану орендну плату за 3 останні роки (2013, 2014, 2015). Розрахунок: різниця в площі складає 0,34 га на 3 роки = 1 га. По теперішнім розцінкам оренди складає 1500 грн. З наведених підстав позивач вважає, що відповідач на даний час користується належною йому земельною ділянкою без законних підстав, тому просить суд зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку та стягнути з відповідача 12390 грн. завданої йому шкоди та не отриманої вигоди. Позивач до суду подав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача до суду подав відзив, в якому позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні повністю. В своєму відзиві посилався на те, що 26.10.2005 р. між [PERSON], як власником земельної ділянки та приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,40 га, яка знаходиться на території Джугастрянської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, строком на 10 років. Договір оренди зареєстрований в Джугастрянськіtі сільській раді, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 11.11.2005 року за №263. Земельна ділянка була передана в оренду ПрАТ «ПК «Поділля» безпосередньо їївласником. Таким чином [PERSON] передав ПрАТ «ПК «Поділля» у строкове, платне користування земельну ділянку, яка розташована на території Джугастрянської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.За час дії договору Сторонами добросовісно виконувалися зобов'язання. На дату розгляду справи земельна ділянка не перебуває в обробітку ПрАТ «ПК «Поділля», що підтверджується картою поля. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 15.07.2011 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7357 га на території Джугастрянської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER](а.с. 13). Договір оренди вказаної земельної ділянки з відповідачем позивачем був укладений 26 жовтня 2005 року, зареєстрований у Джугастрянській сільській раді 11.11.2005 року, строком на 10 років (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані). Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність договору без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Судом встановлено, що відповідно до п. 8 договору оренди землі від 26.10.2005 року між укладений між позивачем та відповідачем, договір був чинним до 26 жовтня 2015 року.Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. В п. 34 зазначеного договору вказаного, що дія договору оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, як вбачається з відзиву представника відповідача, відповідач користується земельною ділянко позивача за відсутності договору оренди, однак доказів на те, що він повернув вказану земельну ділянку, зокрема акту передачі суду не надав. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про задоволення в позову в частині повернення земельної ділянки позивачу. Суд відмовляє в задоволенні іншої частини позову [PERSON] про відшкодування відповідачем йому шкоди, оскільки вказані вище позовні вимоги в цій частині не підтверджені жодним доказом. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1110 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial