Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 року до суду з позовною заявою звернулась кредитна спілка імені о.І. Кульматицького до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 12.06.2012 року між кредитною спілкою о.І. Кульматицького та [PERSON], який є членом даної кредитної спілки, укладено кредитний договір № 129, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4500,00 грн. строком на 18 місяців, а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму, а також проценти за користування кредитом згідно з графіком розрахунків. 12.06.2012 року в забезпечення виконання зазначеного вище кредитного договору між кредитною спілкою імені о.І. Кульматицького та [PERSON] укладено договір поруки № 129, відповідно до умов якого поручитель взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] у випадку неналежного виконання останнім умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22.08.2014 року його заборгованість перед позивачем склала 3632 грн. 95 коп., яка складається з: суми кредиту - 1226 грн. 11 коп.; процентів за користування кредитом - 310 грн. 19 коп. та нарахованої пені - 2096 грн. 65 коп. Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашають, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2012 року між кредитною спілкою о.І. Кульматицького та [PERSON], який є членом даної кредитної спілки, укладено кредитний договір № 129 (а.с. 4-5). У відповідності до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 4 500, 00 на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54 відсотків річних. Строк дії договору 18 місяців з 12.06.2012 року до 12.12.2013року (п. 1.4. кредитного договору). Позичальник зобов'язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному цим договором (п.п. 2. п. 2.2.2. кредитного договору). Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків (а.с. 5), що є невід'ємною частиною цього договору (п. 3.1. кредитного договору). Зі змісту п. 4.1. кредитного договору вбачається, що даний кредит забезпечується порукою. 12.06.2012 року в забезпечення виконання зазначеного вище кредитного договору між кредитною спілкою імені о.І. Кульматицького та [PERSON] укладено договір поруки № 129 (а.с. 6). Згідно з п. 2.1. договору поруки поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що випливають із кредитного договору № 129 від 12.06.2012 року. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за користування, сплату штрафних санкцій, відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору (п.3.2. договору поруки). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором № 129 від 12.06.2012 року виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 4500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.06.2012 року (а.с. 7). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22.08.2014 року його заборгованість перед позивачем склала 3 632 грн. 95 коп., яка складається з наступного: сума кредиту - 1226 грн. 11 коп.; проценти за користування кредитом - 310 грн. 19 коп. та нарахована пеня - 2096 грн. 65 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с. 8, 9). Однак суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачів, виходячи з наступного. Суд прийшов до висновку, що відносини, які виникли між сторонами, є кредитними відносинами та підлягають врегулюванню відповідно до норм 1054-1056-1 ЦК України та загальних положень про зобов'язання. Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Зі змісту кредитного договору № 129 від 12.06.2012 року вбачається, що сторонами при його укладенні обумовлено забезпечення виконання зобов'язань позичальника по даному договору шляхом поруки, а застосування неустойки, зокрема пені, даним договором не передбачено. Натомість, застосування пені передбачено у п. 3.4. договору поруки, відповідно до якого якщо поручитель протягом 5 днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення (п. 3.3.) не виконає свої зобов'язання, то він додатково сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 % від суми неоплачених зобов'язань за кожен день прострочення, а також відшкодовує кредитодавцю збитки, завдані таким невиконанням Пунктом 3.3. договору поруки визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором кредитодавець зобов'язується усно або письмово повідомити поручителя, де зазначити заборговану суму та рахунки, куди поручитель зобов'язаний перерахувати зазначені кошти. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що кредитодавець усно або письмово повідомляв поручителя про невиконання або неналежне виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, а також час такого повідомлення, що дає підстави для висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення пені. Однак, розрахунок нарахованої пені, наданий згідно договору поруки №129 від 12.06.2012 року (а.с.9). Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, утворення у зв'язку з цим заборгованості, а також враховуючи, що [PERSON] виступила поручителем [PERSON], суд вважає, що вони повинні відповідати як солідарні боржники. Заборгованість на користь позивача підлягає солідарному стягненню з них в примусовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути 103, 00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial