Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 29 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON]. було укладено договір №053-2008-485 про отримання позивачем кредиту у розмірі 120 000, 00 дол. США виходячи із 11, 95 % річних, для придбання нерухомого майна. Позивач зазначив, він не має жодного документу (меморіального ордеру, заяви про видачу готівки, платіжного доручення, тощо), які б підтверджували перехід права власності на 120 000, 00 дол. США від банку до нього. Позивач стверджує, що право власності на 120 000, 00 дол. США від банку до ньогоне перейшло, валютний рахунок на який 120 000, 00 дол. США б поступали на його ім'я не відкрився, заявки на конвертацію 120 000, 00 дол. США в грошову одиницю України позивач не подавав, заяви про перерахування цих коштів в оплатунерухомості не подавалась. Згідно Постанови № 527 від 18 грудня 1998 року НБУ та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 24 грудня 1998 р. за N 819/3259 «Про затвердження Інструкції про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті» (що діяла в той час) банк зобов'язаний повідомити податкові органи на протязі трьох днів про відкриття валютного рахунку клієнту. Облік рахунків платників податків у податкових органах здійснювався у відповідності до нормативно-правових актів чинних на той період: - наказ ДПА України від 01.07.2002 року № 301 «Про затвердження Порядку подання фінансовими установами органам державної податкової служби повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків і зборів (обов'язкових платежів) та заповнення розрахункових документів у разі сплати (стягнення платежів до бюджету або повернення платежів з бюджету», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 06.09.2002 № 735/7023). В цьому порядку встановлено послідовність дій фінансових установ при наданні повідомлень про операції відкриття/закриття рахунків. Враховуючи дані обставини і той факт, що банк стверджує, що право власності перейшло на валюту шляхом конвертації даної суми в національну грошову одиницю, й позивач та його представник надіслали запит позивачу від 12 серпня 2015 року, де просили надати наступну інформацію: 1. повідомити, чи подавалась заява на міжбанківську валютну біржу від Публічного акціонерного товаристова «Універсал Банк» - від 29 лютого 2015 року конвертацію в сумі 120 000, 00 дол. США від заявника через банк і купівлю української гривні; 2. повідомити, чи направлялась заявка 29 лютого 2008 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 120 000, 00 дол. США від позичальником через Банк на купівлю української гривні. 2.1. Якщо направлялась заявка, про продаж на Міжбанківській валютні біржі валюти то прошу вказати по якому курсу була проведена продаж валюти' на гривню, яка була знята комісії і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти. 2.2.Повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 120 000, 00 дол. США кредитних коштів. 2.3.Надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 120 000, 00 дол. США - на споживчі цілі. 3. Надати такі розрахунки: - суму погашеного кредиту; - сума нарахованих відсотків (комісії); - сума сплачених відсотків (комісії); - сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених, штрафних санкцій. - сальдо розрахунків на дату надання інформації. 4. Підтвердити повноваження: - керуючого відділення №17 Київської філії №2 ВАТ «Універсал Банк» [PERSON]. 17 січня 2015 року надійшла відповідь Банку №22069, згідно якої відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або письмового дозволу власника інформації. Згідно положень п. 3.1. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою Правління НБУ від 14.07.2006 року на письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю, або з письмового дозволу банк розкриває таку інформацію в повному обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Позивач не погоджується з такою відповіддю банку, вважає дану відповідь незаконною, такою, що порушує його інтереси - тому оскаржує її в судовому порядку передбаченому діючим законодавством. Позивач вважає, що відповідач як сторона договірних відносин не співпрацює з позивачем та «ігнорує» його звернення не бажаючи надавати інформацію стосовно їх же відносин. Позивач зазначає, що в даному спорі порушується його право на отримання інформації від банку, як зберігача такої інформації при наявності особливих договірних відносин між ними. НБУ в даних відносинах виступає регулятором «арбітром» у відносинах між банком та його клієнтом. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача випливає з наступного: По-перше: позивач обрав належний спосіб захисту своїх прав та інтересів передбачений діючим законодавством. Відповідач зазначає, що запитувана інформація відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» належить до банківської таємниці.Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 Закону. Отже, позивач прийшов до висновку, що він обрав належний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки відповідач зазначає, що зможе надати запитувану інформацію лише на вимогу або за рішенням суду. По-друге: порядок розкриття інформації яку банк вважає таємною чітко регламентовано. Згідно постанови правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267: 3. Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю: «3.1. Письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноважною ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Письмовии запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладаються між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. 3.2. Банки зобов'язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду». Відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»: Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1)розпорядник-інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4)не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 Закону. Позивач вважає, що відповідач відмовив у наданні інформації невмотивовано пославшись на банківську таємницю, що не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації». Згідно Закону до інформації з обмеженим доступом належать: - конфіденційна інформація; - таємна інформація; - службова інформація. Позивач зазначив, що інформація, яку він запитував не відноситься до обмеженої, оскільки стосуєтьсяйого як сторони правочину. По-третє: законодавством чітко визначені підстави і правила розкриття банківської таємниці. На сьогоднішній день правовий режим банківської таємниці визначається Цивільнимкодексом України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, а також Законом України «Пробанки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року (Закон № 2121-ІІІ), який є основним нормативно-правовим актом, що визначає правовий режим банківської таємниці в Україні. Цим Законом окреслено обсяг поняття банківської таємниці, встановлено механізм її збереження і порядок її розкриття. Разом з тим встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки ним передбачаються правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації. Аналіз чинного законодавства дає підстави вказати, що банківська таємниця належить до такого виду інформації з обмеженим доступом, як і таємна інформація (різновид комерційної таємниці). Позивач звертає увагу суду на те, що згідно зі статтею 1076 ЦК, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їх посадовим та службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом № 2121-ІІІ. Письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, Банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Банки зобов'язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. Позивач зазначає, що ст. 61 Закону № 2121-III, «Банк має право надавати інформацію, якамістить банківську таємницю,приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених міжтакими особами та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону». У свою чергу ст. 47 Закону № 2121-ІИ зазначає: «Банк має право надавати своїм клієнтам фінансові послуги, у тому числі... Банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність щодо надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансовихпослуг. Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності». Позивач через неправомірні дії банку потрапив в незручну ситуацію. Апріорі не можливо такого, що банківською таємницею є інформація стосовно особи про себе самого, яка сучасником цих же «таємних» правовідносин. Отже, згідно системного аналізу, позивач прийшов до висновку, що відповідач забов'язаний надати запитану інформацію згідно ст. 1076 ЦК відомості про операції та рахунки тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації. Також, відповідь банку є одним з його обов'язків перед клієнтом відповідно до ст. ст. 61,47 Закону № 2121-ІІІ. У зв'язку з наведеними міркуваннями позивач вважає, що суд повинен зобов'язати відповідача надати запитувану інформацію. По-четверте: відповідач при виконанні свої повноважень керується також Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 47 та Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 47 зазначає: «Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням -безпосередньо до суду». Також, згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: -об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; -скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; -забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, шо їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. - та інші. ст. 24 Закону України «Про звернення громадян»: особи, винні у порушенні цього закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI. Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; Розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця. Суб'єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються. Ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» передбачає права суб'єкта персональних даних: « - отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; -отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні, дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; -вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди...» В даному випадку відповідач є розпорядником персональних даних, а позивачсуб'єктом персональних даних. Позивач зазначив, що відповідач наділений повноваженнями, щодо надання запитуваної інформації та з невідомих на те причин приховує її. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати бездіяльність ПАТ «Універсал Банк» протиправною та зобов»язати відповідача надати інформацію на запит [PERSON] від 23 грудня 2014 року та стягнути з відповідача судові витрати. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №053-2008-485 про отримання позивачем кредиту в сумі 120000,00 доларів США. 23.12.2014 року представник позивача [PERSON] від імені [PERSON] надіслав поштовим відправленням до ПАТ «Універсал Банк» запит та просив надати наступну інформацію: 1. повідомити, чи подавалась заява на міжбанківську валютну біржу від Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - у лютому (без вказівки) року про конвертацію в сумі 120000,00 дол. США від заявника через банк і купівлю української гривні; 2. повідомити, чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 120000,00 дол. США від позичальника через банк на купівлю української гривні. 2.1. Якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти то вказати, по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти. 2.2.Повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 120000,00 дол. США кредитних коштів. 2.3.Надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 120000,00 дол. США - на споживчі цілі. 3. Надати такі розрахунки: - суму погашеного кредиту; - суму нарахованих відсотків (комісії); - суму сплачених відсотків (комісії); - суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених, штрафних санкцій. - сальдо розрахунків на дату надання інформації. 4. Підтвердити повноваження: - керуючого відділення №17 Київської філії №2 ВАТ «Універсал Банк» [PERSON] Листом від 17.01.2015 року банком відмовлено в наданні зазначеної ним інформації з посиланням на вимоги законодавства. Згідно з вимогами ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Запитувана інформація відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» належить до банківської таємниці.Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 зазначеного Закону, зокрема, на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про стан рахунків, у тому числі стан кореспондентських рахунків у Національному Банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнтів, здійснені ним угоди. Згідно постанови правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267 Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці існує відповідна процедура розкриття банківської таємниці. П. 3.1.передбачено, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Судом встановлено, що запит [PERSON] від імені позивача здійснений поштовим відправленням до банку про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, від 23.12.2014 року не відповідає умовам діючого законодавства України та з метою нерозповсюдження та захисту інформації, яка становить банківську таємницю, банком правомірно було відмовлено у наданні інформації, зазначеної у запиті. У зв»язку з викладеним суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed