Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У серпні 2015 року прокурор Макарівського району Київської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , (далі - відповідачі), в якому просив визнати недійсними державний акт на право власності на землю серії ЯЕ № 608431 від 13.06.2007 року, виданий [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером 3222755102:00:001:0247, і державний акт на право власності на землю серії ЯЕ № 609429 від 13.06.2007 року, виданий [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером 3222755102:00:001:0249, а також витребувати вказані земельні ділянки з незаконного володіння [PERSON] , та [PERSON] , на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що в ході досудового розслідування кримінального провадження стало відомо, що [PERSON] , та [PERSON] , отримали державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,151 га та 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу відповідачам у власність вказаних земельних ділянок. Оскільки Макарівська селищна рада Київської області рішення щодо відведення земельних ділянок [PERSON] , та [PERSON] , у власність не приймала, то відповідні державні акти на право власності на землю є незаконними, а земельні ділянки перебувають у власності відповідачів без достатніх правових підстав і підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння. Підставою представництва прокурором інтересів держави в особі Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області прокурор вказував ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» а також неналежне виконання службовими особами Макарівської селищної ради своїх обов`язків, тобто бездіяльність щодо невжиття заходів з повернення незаконно вилучених з власності територіальної громади земельних ділянок. Крім того, прокурор зазначав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а тому строк позовної давності починається в даному випадку з часу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а саме в 2015 році. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі в особі їх представника адвоката Баци К.В., подали відзив на позов, у якому вказали, що позовні вимоги є безпідставними. Так відповідачі вказували, що вони є законними власниками земельних ділянок та отримали їх у встановленому законом порядку. Приблизно у жовтні місяці 2005 року [PERSON] , та [PERSON] , було подано до Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області заяви про надання їм у власність земельних ділянок у Макарівському районі Київської області с. Калинівка. 29.11.2005 року Макарівською селищною радою Макарівського району Київської області видано [PERSON] , дозвіл № 516-33-IV на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Також 29.11.2005 року Макарівською селищною радою Макарівського району Київської області видано [PERSON] , дозвіл № [NUMBER] на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). У подальшому технічна документація на приватизацію земельних ділянок розроблялася землевпорядною організацією ПП «Ресурс» СПД [PERSON] . В подальшому Макарівською селищною радою Київської області було ухвалено рішення від 17.03.2006 року № 570-37-IV про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для безоплатної передачі у власність громадянам України, технічної документації із землеустрою та надання їх у власність громадянам України, в тому числі [PERSON] , та [PERSON] . На підставі вказаних рішень відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, які були зареєстровані у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою 13.06.2007 року за №010733000368 та №010733000370, що підтверджується листом відділу Держземагенства Макарівського району у Київській області. Відомості про межі земельних ділянок [PERSON] , та [PERSON] , було внесено до державного земельного кадастру. [PERSON] , як законним власником земельної ділянки, сплачувався земельний податок з фізичних осіб за 2007 - 2011 р.р., підтвердженням чого є квитанції про сплату податку. Також відповідачі вказували на відсутність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів селищної ради, оскільки ним не надано доказів того, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 року по справі № 372/404/17; від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 року у справі № 687/379/17, від 31.10.2018 року у справі №911/360/17. Крім того, відповідачі вказували на пропуск прокурором строку позовної давності. Як вказували відповідачі, позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17, а також в аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 619/738/17. Також Верховним судом зроблено висновок, що обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку право на позов у прокурора виникло не з часу ухвалення рішень в рамках досудового розслідування кримінального провадження, а з часу державної реєстрації за відповідачами права на земельну ділянку, про що прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірної земельної ділянки у власність та звернутися до суду. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , позов прокурора підтримала та подала письмові пояснення щодо даного спору в яких вказала, що селищною радою не ухвалювалося рішення а ні про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок відповідачам, а ні про передачу їх у власність. Крім того, вказувала, що про порушення права територіальної громади на вказані земельні ділянки селищна рада могла довідатися лише у 2012 році, а саме 07.11.2012 року, після звернення [PERSON] , з позовом до Макарівської селищної ради, предметом якого була законність отримання [PERSON] , та [PERSON] , земельних ділянок. Справа вже розглядалась судами, постановою Верховного суду від 01.08.2019 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 20.09.2016 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.08.2019 року дану справу прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалося. Ухвалою суду від 18.10.2019 року із занесенням до протоколу судового засідання в порядку процесуального правонаступництва замінено прокурора Макарівського району Київської області на прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області. Ухвалою суду від 19.11.2019 року із занесенням до протоколу судового засідання до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 13.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 12.03.2020 року, яке неодноразово відкладалося, останній раз на 23.12.2020 року. У судовому засіданні прокурор вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав. Макарівська селищна рада у судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, що не перешкоджає розглядові справи. Вимоги задовольнити просив у судовому засіданні і представник третьої особи [PERSON] . Представник відповідачів адвокат Баца К.В., просила суду відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково вказала, що оригінали рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2016 року, в яких ніби-то відсутні прізвища відповідачів, у архівному відділі Макарівської РДА відсутні і прокурором суду не надані, а тому доводи прокурора що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок відповідачам не ухвалювалося не підтверджується доказами. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали, суд встановив наступне. Рішенням №570-37-IУ Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року, а саме п. 2 передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам України згідно додатків №1, №2, що підтверджується копією протоколу сесії Макарівської селищної ради IУ скликання від 17.03.2006 року (т. 1 а.с. 7-13), копією рішення №570-37-IУ Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року (т. 1 а.с. 14, т. 1 а.с. 102). Пунктом 4 рішення наданий дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам згідно додатку. Як вбачається з додатків №1 та №2 «Список громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність в межах Макарівської селищної ради» в них відсутні прізвища відповідачів (т. 1 а.с. 15-18). 13.06.2007 року [PERSON] , отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608431,\~ який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000370, на земельну ділянку площею 0,151 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ (т. 1 а.с. 19). Також 13.06.2007 року [PERSON] , отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000368, на земельну ділянку площею 0,152 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ (т. 1 а.с. 20). 04.08.2015 року до ЄРДР за №42015110210000027 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України щодо можливого підроблення рішення Макарівської селищної ради (т. 1 а.с. 21). Відповідно до відповіді відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 08.04.2013 року №01-12/671, у архіві відділу відсутня технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] , та [PERSON] (т. 1 а.с. 40). Відповідно до відповіді відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 31.12.2015 року №29-28-99.4-1963/15-15 державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608431\~ був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000370, а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733000368 (т. 1 а.с. 133). Як вбачається з відповіді Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області від 16.02.2016 року №29-1013-99.2-818/2-16 в архіві Управління наявна технічна документація із землеустрою на земельні ділянки, які передавались у власність громадянам згідно рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ, і серед них відсутні прізвища відповідачів (т. 1 а.с. 155). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від\~ 19.09.2013 року у справі №1016/2776/12 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Макарівська селищна рада Київської області, Управління Держкомзему у Макарівському районі про визнання державних актів на право власності на земельну\~ ділянку недійсними та їх скасування та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про знесення самовільно збудованого об`єкту та приведення земельних ділянок у придатний для користування стан,\~ позовні вимоги за первісним позовом залишені без задоволення, зустрічні позовні вимоги також залишені без задоволення. З вказаного рішення вбачається, що [PERSON] , звернулася до суду із позовом 07.11.2012 року (т. 1 а.с. 45-49). Рішенням Апеляційного суду Київської області від\~ 09.12.2013 року вказане вище рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] , задоволені частково, визнані недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки\~ серії ЯЕ №608429 від 13.06.2007 року, виданий на ім`я [PERSON] , серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року, виданий\~ на ім`я [PERSON] . В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року залишено без змін (т. 1 а.с. 50-54). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.06.2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від\~ 09.12.2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429 від 13.06.2007 року, та державного акту серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року скасовано, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року в цій частині залишено в силі. У іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 року залишено без змін\~\~ (т. 1 а.с. 55-57). Як вбачається із відповіді Макарівської селищної ради №30 від 14.01.2016 року, акту приймання-передачі документів на постійне зберігання від 24.11.2011 року рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками у вигляді Списків громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність в межах Макарівської селищної ради передані на зберігання до архівного відділу Макарівської РДА (т. 1 а.с. 99-100). Вказана обставина також підтверджується відповіддю на адвокатський запит представника відповідачів від 02.12.2019 року №1328 (т. 2 а.с. 236). При цьому належним чином засвідчена копія вказаного рішення та додатків була надана архівним відділом Макарівської РДА Макарівській селищній раді (т. 1 а.с. 101-106), а в подальшому, представником селищної ради було надано суду аналогічні копії рішення та додатків, що засвідчені належним чином (т. 1 .а.с. 166-169). Як вбачається з акту видавання справ у тимчасове користування від 27.04.2016 року №01, архівний відділ Макарівської РДА на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2016 року передавав суду для огляду оригінали рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з додатками на 5 аркушах терміном до 30.06.2016 року (т. 1 а.с. 198-204, 248). Як вбачається з відповідей № 05-06/634 від 28.11.2019 року та № 05-06/635 від 28.11.2019 року архівного відділу Макарівської РДА, в протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Макарівської селищної ради, смт. Макарів, Київської області за 1994 - 2001 роки, в протоколах сесій Макарівської селищної ради за 2002 - 2006 роки, не виявлено рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для безоплатної передачі земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,152 га, що розташована по [ADDRESS] - гр. [PERSON] та площею 0,151 га, що розташована по [ADDRESS] - гр. [PERSON] (т. 2 а.с. 218-223). Судом також встановлено, що 15.06.2007 року Макарівською селищною радою [PERSON] , видавалась довідка № 2714 про відсутність забудови та будівель і споруд на земельній ділянці, що підлягає відчуженню, площею 0,151 га по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі державного акту на право власності серії ЯЕ №608431 (т. 1 а.с. 41, 227).\~\~ Як вбачається з квитанції (т. 1 а.с. 226) [PERSON] , сплачувала земельний податок 2007-2011 роки у розмірі 64,58 грн. З відповіді архівного відділу Макарівської РДА від 28.11.2019 року №05-06/628 вбачається, що в архіві відсутній оригінал рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками, а у справі зберігається незасвідчена копія з копії вказаного рішення (т. 2 а.с. 237). Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) у редакції станом на 17.03.2006 року, тобто на момент ухвалення селищною радою рішення, яке вказане як підстава видачі державних актів відповідачем (далі у відповідній редакції) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України (у відповідній редакції) громадяни України набувають права\~ власності\~ на\~ земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Частиною 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення селищною радою рішення від 17.03.2006 року) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України (у відповідній редакції) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Наведені положення Закону узгоджуються зі ст. 12 ЗК України (у відповідній редакції) щодо повноважень органу місцевого самоврядування на розпорядження землями територіальної громади. Таким чином, підстави, порядок набуття права власності на земельні ділянки, момент виникнення права власності, чітко визначаються законодавством. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого юридичного оформлення відповідних прав на земельну ділянку. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Таким чином, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Письмовими доказами відповідно до ст. 95 ЦПК України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Так, у матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам України згідно додатків №1, №2, і в них відсутні прізвища відповідачів (т. 1 а.с. 7-13), (т. 1 а.с. 14, т. 1 а.с. 102), (т. 1 а.с. 15-18). Таким чином суд приходить до висновку, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок відповідачам не ухвалювалось. Наведений висновок узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема, щодо реєстрації кримінального провадження щодо можливого підроблення рішення Макарівської селищної ради (т. 1 а.с. 21); відсутності в архіві відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області технічних документацій із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів (т. 1 а.с. 40); наявності в Управлінні Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області технічних документацій із землеустрою на земельні ділянки, які передавались у власність іншим громадянам згідно рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ, окрім відповідачів (т. 1 а.с. 155); переданням Макарівською селищною радою згідно акту приймання-передачі документів на постійне зберігання від 24.11.2011 року рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками у вигляді Списків громадян, до архівного відділу Макарівської РДА (т. 1 а.с. 99-100); наданням належним чином засвідченої копії вказаного рішення та додатків архівним відділом Макарівської РДА Макарівській селищній раді (т. 1 а.с. 101-106), а в подальшому і суду (т. 1 .а.с. 166-169); наданням архівним відділом Макарівської РДА суду на виконання вимог ухвали від 22.04.2016 року для огляду оригіналів рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з додатками на 5 аркушах терміном до 30.06.2016 року (т. 1 а.с. 198-204, 248); відсутністю в архівному відділі Макарівської РДА, в протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Макарівської селищної ради протягом 1994 - 2006 років рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для безоплатної передачі земельних ділянок у власність відповідачам (т. 2 а.с. 218-223). З огляду на вимоги ст. 95 ЦПК України засвідчені в установленому порядку рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ з додатками визнаються судом належними та допустимими доказами. Їх зміст відповідачами не спростовано. Відсутність на час розгляду справи оригіналу вказаного рішення не спростовує вищевикладені висновки суду. При цьому відповідачі не надали будь-яких доказів існування рішень селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи передачу їм у власність спірних земельних ділянок. Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач [PERSON] , сплачувала земельний податок 2007-2011 роки у розмірі 64,58 грн., не спростовує висновку суду про незаконність її перебування у власності відповідача. Наявність у матеріалах справи копій рішень Макарівської селищної ради № 516-33-ІУ від 29.11.2005 року про надання дозволу [PERSON] , та [PERSON] , на проведення інвентаризації земельних ділянок для їх безоплатної передачі у власність (т. 1 а.с. 38-39) судом до уваги не приймаються, оскільки копії вказаних рішень не засвідчені в установленому законом порядку, не містять площі земельних ділянок. Крім того, згідно відповідей архівного відділу РДА такі рішення не ухвалювались (т. 2 а.с. 218-223)\~ а тому їх справжність є сумнівною. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо). Незаконними володільцями в розумінні ст. 387 ЦК України вважаються особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном. Як було встановлено судом, рішення про передачу у власність відповідачам спірних земельних ділянок селищна рада не ухвалювала, а тому відповідачі незаконно ними заволоділи та є незаконними володільцями цих ділянок у розумінні ст. 387 ЦК України, тому спосіб захисту порушеного права визнається належним, а позовні вимоги в частині витребування ділянок підлягають задоволенню задоволенню. При цьому суд зазначає, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою як для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, так і підставою для скасування попередньої реєстрації права власності на таке майно. Згідно ж із ч. 3 ст. 152 ЗК України (у редакції на час звернення до суду) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як передбачено ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування, яке вказано як підстава видачі державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів не ухвалювалося, їх слід визнати недійними, що також в даному випадку є належним способом захисту порушеного права.\~ Залишення чинними державних актів відповідачів порушить принцип правової визначеності, оскільки на підставі судово рішення про витребування ділянок з чужого незаконного володіння селищна рада поверне у власність земельні ділянки, на які одночасно з цим відповідачі матимуть чинні правовстановлюючі документи. Повернення спірних земельних ділянок органу місцевого самоврядування на думку суду є правомірним втручанням у право мирного володіння спірними земельними ділянками, переслідує легітимну мету такого втручання та пропорційність цій меті, оскільки земельні ділянки вибули з власності територіальної громади протиправно та без волі власника\~ (пункти 125-128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункти 125-126 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Доводи відповідача на відсутність повноважень прокурора на звернення до суду із даним позовом не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. При цьому слід зазначити, що направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний суд у своїй постанові від 01.08.2019 року обґрунтованість підстав звернення прокурора з даним позовом під сумнів не ставив, порушень норм процесуального права в цій частині не вбачав. Щодо застосування позовної давності до вимог прокурора у даному спорі слід зазначити наступне. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна тривалість позовної давності встановлена у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Як у разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, так і в разі подачі позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17). Визначаючи час, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, в даному випадку Макарівська селищна рада, суд відзначає, що Наказом № 43 від 04.05.1999 року Державного комітету України по земельних ресурсах була затверджена Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі. Відповідно до п. 1.15 вказаної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб`єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Згідно п. 1.19 зазначеної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що технічна документація зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт. Відповідно до п. 1.21 зазначеної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що реєстрація землеволодінь та землекористувань - це складова частина автоматизованої системи державного земельного кадастру, яка складається з комп`ютерної бази даних, що містить відомості про складання та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, порядок, функціонування і ведення якої встановлює Держкомзем України. Пунктом 2.9 вказаної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації. Згідно п. 2.14. даної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року), державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів. Відповідно до п. 3.1. Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Згідно п. 3.2. Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що державна реєстрація актів на право власності на земельну ділянку, на право користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Враховуючи викладене вбачається, що голова органу місцевого самоврядування, не був наділений повноваженнями та (або) обов`язком, а ні перевіряти достовірність викладеної в державних актах інформації, а ні перевіряти законність складання та видачі цих актів, а був наділений виключно повноваженнями щодо його підпису. Враховуючи викладене, посилання відповідачів на той факт, що Макарівська селищна рада про порушення свого права дізналася з моменту підписання селищним головою оспорюваних державних актів судом відхиляється. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Макарівського районного суду Київської області від\~ 19.09.2013 року у справі №1016/2776/12 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Макарівська селищна рада Київської області, Управління Держкомзему у Макарівському районі про визнання державних актів на право власності на земельну\~ ділянку недійсними та їх скасування та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про знесення самовільно збудованого об`єкту та приведення земельних ділянок у придатний для користування стан,\~ що [PERSON] , звернулася до суду із позовом 07.11.2012 року (т. 1 а.с. 45-49), а тому суд приходить до висновку, що саме з цього часу Макарівська рада мала б дізнатися про порушення свого права на спірні земельні ділянки. З даним позовом прокурор звернувся 25.08.2015 року, тобто у межах встановленого законом загального строку позовної давності. Крім того, з огляду на вимоги ст. 264 ЦК України, загальний строк позовної давності щодо визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів переривався у зв`язку зі зверненням до суду [PERSON] , оскільки такі вимоги були предметом розгляду суду у вказаній справі. Посилання відповідачів на те, що строк позовної давності для селищної ради слід обраховувати з 15.06.2007 року, а саме коли Макарівською селищною радою була видана довідка [PERSON] , про відсутність забудови та будівель і споруд на земельній ділянці, що підлягає відчуженню, площею 0,151 га по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 41, 227), судом відхиляється, оскільки дійсність даної довідки, враховуючи досліджені докази у справі, судом обґрунтовано ставиться під сумнів.\~

Outcome: approved