Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 24 428 грн. 75 коп., судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 175 грн., витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 6 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк», найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк», та [PERSON] було укладено Договір № 6722634 про встановлення ліміту кредитування, згідно з яким відповідачу було встановлено максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі в 30 000 грн. Договору № 6722634 про встановлення ліміту кредитування від 06.03.2017 року, в банківській системі було присвоєно № 6722634 від 10.04.2017 року - це номер який знаходиться в електронній системі банку з моменту коли позичальник знімає перший раз зі свого рахунку гроші. Згідно з умовами договору, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30 % річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Взяті на себе зобов`язання за договором, щодо надання відповідачу грошових коштів були виконані у повному обсязі. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. 15 жовтня 2019 року на адресу відповідача було направлено повідомлення вимогу вих. № 1315806 від 09.10.2019 року щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована та повернулась на адресу відправника. 30 жовтня 2019 року на адресу відповідача було повторно направлено повідомлення-вимогу вих. № 1315806/2 від 28.10.2019 року щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована та повернулась на адресу відправника. Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за договором відповідачем не погашена, тому загальне сума заборгованості становить 24 428 грн. 75 коп., яка складається з: неповернутої суми кредиту у розмірі 20 613 грн. 26 коп., прострочених відсотків у розмірі 3 219 грн. 29 коп., пені у розмірі 596 грн. 20 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судовому засіданні встановлено, що 6 березня 2017 року між ПАТ «Кредобанк», найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк», та [PERSON] було укладено Договір № 6722634 про встановлення ліміту кредитування, згідно з яким відповідачу було встановлено максимальну суму ліміту кредитування по рахунку в розмірі в 30 000 грн. Договору № 6722634 про встановлення ліміту кредитування від 06.03.2017 року, в банківській системі було присвоєно № 6722634 від 10.04.2017 року - це номер який знаходиться в електронній системі банку з моменту коли позичальник знімає перший раз зі свого рахунку гроші. Згідно з умовами договору, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30 % річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Взяті на себе зобов`язання за договором, щодо надання відповідачу грошових коштів були виконані у повному обсязі. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. 15 жовтня 2019 року на адресу відповідача було направлено повідомлення вимогу вих. № 1315806 від 09.10.2019 року щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована та повернулась на адресу відправника. 30 жовтня 2019 року на адресу відповідача було повторно направлено повідомлення-вимогу вих. № 1315806/2 від 28.10.2019 року щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована та повернулась на адресу відправника. Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за договором відповідачем не погашена, тому загальне сума заборгованості становить 24 428 грн. 75 коп., яка складається з: неповернутої суми кредиту у розмірі 20 613 грн. 26 коп., прострочених відсотків у розмірі 3 219 грн. 29 коп., пені у розмірі 596 грн. 20 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 175 грн. та витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5 000 грн., то дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу не надано жодного розрахунку таких витрат із зазначенням виду послуги, часу, необхідного для її виконання та вартості послуги, квитанцій про оплату послуг та акту прийому виконаних робіт, а надано лише довіреність на представництво інтересів банку у суді, у зв`язку з чим, за наявності досліджених в судовому засіданні документів, не можна достовірно встановити, що фактично позивачу була надана правова допомога. Крім того, дана справа розглядала у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, у зв`язку з чим представник позивача до суду не викликався. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 1 921 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial