Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON], в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON], звернулася до суду із даним позовом, який в подальшому уточнила (в ред. від 01.04.2019) та в якому зазначила, що вона з 07.07.1977 року по 08.07.2005 року перебувала у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») та працювала машиністом шламових насосів та за іншими професіями. 08.07.2005 року позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. У 2018 році вона дізналась, що при звільненні у звязку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити їй вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки вона пропрацювала на підприємстві відповідача більше 20 років та була звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені,\~просила стягнути з відповідача невиплачену вихідну допомогу у розмірі 3 645,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.07.2005р. по 31.05.2009р. у розмірі 60 182,72 грн. 30 січня 2019 року ухвалою суду позовна заява [PERSON] залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. 08 лютого 2019 року на виконання ухвали суду від 30.01.2019 позивачем надана уточнена позовна заява. 11 лютого 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та витребувано у відповідача за клопотанням позивача довідку про середньомісячну заробітну плату на день звільнення позивача, розрахунковий лист за липень 2005 року. 28 лютого 2019 року відповідач, не погодившись із позовом подав до суду письмовий відзив у якому зазначив, що нормами [PERSON] угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій. Вказав, що п.6.1 [PERSON] угоди на 2005-2006 роки передбачена гарантія виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 7,5 до 15 років у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника; від 15-20 років двомісячної середньої заробітної плати та від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати. Зазначає, що для визначення порядку такої виплати слід звернутись до положень Колективного договору між адміністрацією підприємства та профсоюзним комітетом, що діяв на час звільнення позивача. Однак, нормами Колективного договору ВАТ «ЦГЗК» на 2005 рік не визначено порядок проведення даної виплати. 12 квітня 2019 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на уточнену позовну заяву та крім викладених у попередньому відзиві обґрунтування своїх заперечень щодо позову, просить застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої одноразової вихідної допомоги та зменшити невиплачену суму середнього заробітку до суми за 1 рік, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених в уточненій позовній заяві від 01.04.2019. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглянути справу її відсутність, просила відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на уточнену позовну заяву. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась 11 вересня 1950 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії АЕ 040625.(а.с. 4) В судовому засіданні встановлено, що позивач у період з 07.07.1977 року по 08.07.2005 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працювала машиністом шламових насосів та на інших посадах, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 5-6). Згідно копії Наказу про припинення трудового договору від 11.07.2005 за № 108к-876 [PERSON] була звільнена з роботи 08.07.2005 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 37). У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за липень 2005 року [PERSON] при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 36). Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» від 06.12.2018 року № 1390/1 середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням травень-червень 2005 року склала: 1215,12 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 7,82 грн. (а.с. 35). Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. [PERSON] Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки (далі [PERSON] Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2005 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.12) Відповідно до п.6.1\~[PERSON] Угоди,\~встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову\~допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20\~років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 8-10). Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги [PERSON] угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Статтею 16 КЗпП України\~встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так\~\~ [PERSON] Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію\~\~ працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір\~\~ погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова [PERSON] Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги. У звязку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме [PERSON] Угоди, виконання якої є обовязком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] безперервно відпрацювала на підприємстві відповідача 28 років та була звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Таким чином, суд приходить до висновку, що на [PERSON] розповсюджується дія п.6.1\~[PERSON] Угоди гірничо-металургійного комплексу України\~та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньої заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Так, позивач була звільнена з підприємства відповідача 08 липня 2005 року, тому розрахунковим періодом є два попередні перед звільненням повні місяці травень та червень 2005 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача складала 1215,12 грн. Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3645,36 грн. Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі не проведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при\~виборі і\~застосуванні\~норми права до спірних правовідносин. Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 09.07.2006р. по 31.05.2009р. становить 7696 робочих годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 7,82 грн., тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 60 182,72 грн. (7696 год. х 7,82 грн.) При цьому суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України розяснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня\~\~2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення\~працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved