Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав і встановлення піклування. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач є жінкою, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з її сином [PERSON] з 2002 року по день його смерті [INFO] [INFO] відповідач народила доньку [PERSON], в свідоцтві про народження якої батьком дитини був записаний [PERSON], так як відповідач з 24.12.1988 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Дитина періодично проживала у її сім'ї, так як відповідач пожала зловживати алкоголем, в стані сп'яніння вела себе агресивно, про дитину не піклувалась. В 2014 р. позивачка забрала дитини у свою сім'ю, з цього часу вона проживає з нею, позивачка забезпечує її житлом, харчування, одягом і всім необхідним для її розвитку. Відповідач зовсім не піклується про свою дитину та не займається її вихованням. Грошову допомогу, яка була призначена [PERSON] в зв'язку із втратою годувальника [PERSON], померлого [INFO], вона витрачає на свої потреби та придбання спиртних напоїв. Просила суд: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]; призначити її піклувальником [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі. Суд, заслухавши позивачку, представника позивача, неповнолітню [PERSON], оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 31.10.2012 року. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 червня 2009 року. Згідно з висновком виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 13.03.2018 року за № 18/5-121 «Про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON]», зробленого за результатом розгляду документів, що підтверджують обставини з приводу того, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої [PERSON], [INFO], Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини, [PERSON], [INFO] Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Судом встановлено, що відповідач тривалий час не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, розвитком і вихованням, дитина проживає разом зі своєю бабусею, яка займається її вихованням та утриманням, про що в судовому засідання особисто зазначила неповнолітня [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її матір'ю підтверджено в ході судового розгляду, доказів щодо не виконання батьківських обов'язків [PERSON] з не залежних від неї причин суду не надано, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення матері від виконання своїх обов'язків, вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, до моменту зміни відповідачем свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, тому доходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про встановлення піклування над неповнолітньою, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 243 Сімейного Кодексу опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає піклувальником за поданням органу опіки та піклування. На даний час неповнолітній [PERSON] Органом опіки та піклування не надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Статтею 61 ЦК України передбачено, що орган опіки і піклування встановлює піклування над неповнолітньою особою. Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial