overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] посилаючись на те, що спільне життя в них не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003 /актовий запис №1470/ (а. с. 4), від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], тривалий час не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та фактично проживають окремо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 17 березня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], 2010 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності між ними взаємопорозуміння, втрати любові та інтересу до спільного життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Тривалий час про-живають окремо. Шлюб носить формальний характер і сім'я розпалася. Суперечностей від-носно спільного майна немає. Просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій на вимогах наполягала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 15). Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи належним чином сповіщений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило (а.с. 12, 13, 14). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в шлюбі з 17 березня 2010 р. (а.с.5). від шлюбу ма-ють сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Однак подальше їхнє су-місне проживання неможливо, внаслідок втрати почуттів любові, взаємопорозуміння та взає-моповаги, сім'я носить формальний характер і примирення не можливе. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задово-лення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити дру-жню та стійку сім'ю. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у зв'язку з розпадом сім'ї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 17 жовтня 2009 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну дитину, доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося в наслі-док несумісностей характерів, втрати почуття любові. Подружнє життя припинено внаслідок зневажливого ставлення відповідача до сім'ї. Шлюб носить формальний характер і сім'я розпа-лася, примирення неможливе, оскільки проживають окремо. Просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, наполяга-ла на їх задоволенні. Розгляд справи просила проводити за її відсутністю (а.с. 16). Відповідач в судове засідання також надав заяву, в якій проти задоволення позову не за-перечує, справу просить слухати за його відсутністю (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторо-ни по справі дійсно з 17 жовтня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO](а.с.9). Примиритися не бажають. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтере-сам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст. 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, ос-кільки подружжю не вдалося створити дружню та стійку сім'ю. Тривалий час шлюбні відно-сини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. За вказаних обставин подальше су-місне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у зв'язку з розпадом сім'ї, тому шлюб слід розірвати. Ст.113 СК України вказує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазна-чається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що роз-ривається. Як вбачається із свідоцтва про одруження, дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». Тому за наведених обставин, суд вважає вимоги позивачки стосовно відновлення дошлюбного прізвища такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судові витрати у вигляді судового збору у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК Украї-ни підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 р.[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 24 жовтня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу ма-ють доньок - [PERSON] та [PERSON], 2009 р.н.. Спільне життя з відповідачем не склалося вна-слідок несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, втрати почуття любові. Подружнє життя припинено внаслідок зневажливого ставлення відповідача до сім'ї. Шлюб носить формальний характер, примирення неможливе. Просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, пояснивши, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, близько двох років проживають окремо. Строк для примирення просила не надавати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно з 24 жовтня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають доньок - [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст. 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки подружжю не вдалося створити дружню та стійку сім'ю. Тривалий час шлюбні відносини не під-тримуються, спільне господарство не ведеться. За вказаних обставин подальше сумісне про-живання та збереження шлюбу є недоцільним у зв'язку з розпадом сім'ї, тому шлюб слід розір-вати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що в трудовій книжці, виданої 20 грудня 1975 року в написанні її дівочого прізвища зроблена помилка, замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». До теперішнього часу не звертала уваги на своє дівоче прізвище, вписане до трудової книжки. При зверненні до Пенсійного фонду для нарахування пенсії за віком, було встановлено факт розбіжності в написанні дівочого прізвища. В зв'язку з тим, що виправити дану помилку можливості не має, змушена звертатися до суду для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. В судовому засіданні заявниця вимоги підтримала, пояснивши, що оскільки вона наро-дилася в Білорусії, то в свідоцтві про її народження прізвище зазначено двома мовами: біло-руською та російською - «[PERSON]». При оформлені трудової книжки, в 1975 році, не звернула уваги на неправильна написання прізвища. Встановлення факту належності трудової книжки необхідний їй для оформлення пенсії. Представник заінтересованої особи до суду не з'явилася, надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви, справу просила розглядати у її відсутності (а.с. 18). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював з заявницею, ще до її заміжжя та знає, що вона народилася в Білорусії і її дівоче прізвище було «[PERSON]». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявниця є його близькою родич-кою, та до заміжжя її було [PERSON], а не [PERSON]. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши дока-зи у сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження заявниці вбачається, що її дівоче прізвище на білоруській та російській мовах записано «[PERSON]» (а.с.9). Трудова книжка від 20 грудня 1975 року видана на прізвище [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 09 квітня 1977 року [PERSON], після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 10). Про що зроблені відповідні зміни в трудовій книжці. У відповідності до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фі-зичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вка-зують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності право-встановлюючого документу, що передбачено ст.256 ЦПК України і сумніву у суду не викликає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину: [PERSON], [INFO]. Добровільно матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач (а.с.3). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.4). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину: [PERSON], [INFO]. Добровільно матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач (а.с.8). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.9). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Добровільно матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.12), батьком якої є відповідач. Згідно довідки (а.с.13), дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Добровільно матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.7), батьком якої є відповідач. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просила визнати дійсним договір, укладений на товарній біржі, за яким вониа купила квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що усі умови цього договору виконані. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, підтримку позовних вимог та погодження на заочний розгляд справи. Відповідачі та представник біржі у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися. Суд, заслухавши, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 5585, оформленого 09 жовтня 1996 року на Південній Товарній Біржі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Договір нотаріально не посвідчувався, але сторонами фактично виконаний і право власності [PERSON] на дану квартиру зареєстровано БТІ 14 листопада 1996 р. згідно реєстраційного посвідчення до договору купівлі-продажу /а.с. 4/. Позивачка [PERSON], згідно копії паспорту має зареєстроване місце проживання в даній квартирі (а.с. 10). Відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомості, що не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним, якщо однією стороною він виконаний повністю або частково, а друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. З наведених обставин вбачається, що договір виконано повністю, претензій одна до одної з приводу його виконання сторони не мають, а тому,позов можливо задовольнити.

Outcome: approved