Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У серпні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просила визначити місце поживання дітей. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона в період часу з весни 2005 р. по весну 2010 р., проживала однією сім'єю із чоловіком з початку у громадському шлюбі за її адресою: [ADDRESS]. Разом із ними, ще проживали її матір та рідний брат. Навесні 2010 р. вона разом із своїм чоловіком переїхали мешкати у їх спільний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 20.10.2010 р. вони з відповідачем одружились. Від сумісного проживання у них народилися діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] У продовж з 2010 р. по 2014 р. вони з відповідачем проживали дружньо, разом виховували сина, вели спільний побут, любили і піклувалися одне про одного. З часу, коли до них переїхав проживати рідний брат відповідача, їхні стосунки суттєво погіршилися, оскільки брат відповідача фактично налаштовував чоловіка проти неї і провокував скандали між ними. Під час останньої сварки, 21.06.2015 р. відповідач разом зі своїм братом намагалися позбавити її життя, катували та били її, в результаті чого вона опинилася у лікарні. Прийшовши до свідомості, після тих подій та надання їй медичної допомоги, вона побоюючись, що відповідач разом зі своїм братом доведуть свій замах на її життя до кінця, була вимушена разом із дітьми переїхати до своєї матері. У зв,язку із викладеним просила суд визначити місце проживання дітей разом із нею. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач, надав заперечення, у яких не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та відсутності його представника, зазначив, що за період з весни 2005 р. по весну 2010 р. він не перебував із позивачем у цивільному шлюбі, а лише зустрічався. Він не катував її та не бив. Зазначає, що матір позивачки та сама позивачка чинять йому перепони у спілкуванні з дітьми, окрім аліментів під умовою зустрічі з дітьми, від нього додатково вимагають гроші, кажуть, що їм не вистачає коштів для утримання дітей. Проти проживання дітей з матір,ю не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника Управління служб, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини та надав висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір,ю [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що з 20.11.2010 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Вiд шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, відповідно серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). З 21.06.2015 р. вона разом із дітьми повернулася проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS], за місцем своєї реєстрації (а.с. 39), Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, для дітей створено належні умови для проживання та розвитку (а.с. 94). Як вбачається із довідки КЗОЗ «Харківської міської дитячої поліклініки № 2» від 12.08.2015 р., де діти перебувають на обліку, при відвідуванні дітей вдома, постійний догляд за ними здійснює мати дітей, інколи батько та бабуся. Для здійснення медичного огляду та проведення щеплень діти відвідували заклад охорони здоров'я тільки у супроводі матері (а.с. 36). Відповідно до довідки КЗ «Харківський центр дитячої та юнацької творчості № 2» ХМР від 16.11.2015 р., який відвідує [PERSON] з вересня 2015 р., дитину на заняття приводить мати. Батько дитини за час навчання сина у закладі зацікавленості до творчого розвитку сина не виявляв, участі у заходах закладу не брав (а.с. 92). Як вбачається із висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соцполітики Харківської міської ради від 12.02.2016 р. № 93 про визначення мiсця проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] який діє як представник органу опiки та піклування, є доцiльним визначити мiсце проживання малолiтніх дітей разом із матір'ю, [PERSON] (а.с. 92). Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіку та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати із дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] має можливість створити всi необхiднi умови для проживання i нормального розвитку дітей, в квартирi, в якiй вона проживає з ними та іншими членами родини, створені всi умови для проживання, виховання та утримання дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved