Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 115 від 26.12.2018 року, виданий директором Великоберезнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полонської міської ради обєднаної територіальної громади Хмельницької області (далі Великоберезнянська ЗОШ), про звільнення з посади заступника з навчально-виховної роботи, вчителя хімії та поновити її на роботі (а.с.1-3, 21-22). В ході судового розгляду позивач 27.03.2019 року подала заяву про збільшення вимог (а.с.52-53), в якій також просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2018 року по день постановлення судом рішення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що вона з вересня 2016 року стала працювати на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи, вчителем хімії Великоберезнянської ЗОШ. В період роботи між нею та директором школи [PERSON] постійно виникали сварки, скандали та 26.12.2018 року після чергового скандалу вона, будучи в стані сильного душевного хвилювання та емоційному збудженні, написала заяву, в якій просила звільнити з роботи за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. Однак, [PERSON] вказав, що не бажає її звільнення з роботи та що у неї є час передумати. Наступного дня 27.12.2018 року вона подала для директора заяву про відкликання заяви про своє звільнення, але [PERSON] відмовився реєструвати таку заяву, у звязку з чим між ними виник скандал, в ході якого у неї погіршився стан здоровя та була викликана швидка медична допомога, після чого вона перебувала на лікуванні з 27.12.2018 року по 29.12.2018 року та з 02.01.2019 року по 11.01.2019 року, а 04.01.2019 року поштою отримала повідомлення про звільнення з роботи, яке, на думку позивача, є незаконним. В судових засіданнях [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись крім іншого також на те, що позивач відкликала свою заяву про звільнення з роботи, а тому відповідач без законних підстав видав наказ про її звільнення. Представник Великоберезнянської ЗОШ [PERSON] у поданому відзиві, а також під час судового розгляду позов не визнав, зазначивши, що 26.12.2018 року в обідню пору [PERSON] подала для нього заяву, в якій просила звільнити з роботи за згодою сторін, мотивуючи при цьому, що таке її рішення обговорено в сімї. Він дійсно не бажав звільнення позивача з роботи та просив її подумати. Однак, до кінця робочого дня [PERSON] до нього не звернулась з приводу відкликання заяви про звільнення, тому він прийняв рішення звільнити позивача з роботи за згодою сторін, про що видав наказ, копію якого вранці наступного дня відвіз та здав в бухгалтерію відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради обєднаної територіальної громади для того, щоб своєчасно для [PERSON] були виплачені всі належні при звільненні суми. 27.12.2018 року о 14 годині в приміщенні школи він надав для позивача на ознайомлення наказ про звільнення, від чого [PERSON] відмовилась, про що було складено відповідний акт, а о 14.30 годині вона подала заяву, в якій просила відкликати свою заяву про звільнення, однак у звязку з наявністю наказу про звільнення позивача з роботи, виданого ще 26.12.2018 року, він відмовив для [PERSON] у задоволенні такої заяви. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що згаданий відділ освіти не має відношення до звільнення позивача з роботи, оскільки дане питання відноситься до компетенції директора Великоберезнянської школи. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що позивач працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи, вчителем хімії Великоберезнянської ЗОШ. 26.12.2018 року [PERSON] на імя директора школи подала власноручно написану заяву, в якій просила звільнити її з роботи з 29.12.2018 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.33). Цього ж дня директор Великоберезнянської ЗОШ [PERSON] видав наказ № 115, яким звільнив позивача із 29.12.2018 року з роботи згідно поданої нею заяви із підстави, передбаченої п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.34). 27.12.2018 року о 14.30 годині [PERSON] подала для директора школи заяву, в якій вказала, що вона відхиляє свою заяву від 26.12.2018 року у звязку з тим, що така заява написана нею в стані афекту та хвороби, а також тому, що за усною домовленістю їй був наданий час на роздуми, однак [PERSON] відмовив для позивача у задоволенні цієї заяви, про що вчинив на ній відповідний напис (а.с.36). Згідно п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до розяснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. З огляду на викладене суд приходить до наступних висновків. Для припинення трудового договору на підставі п.1\~ст.36 КЗпП України\~сторонам необхідно досягти згоди щодо підстави та строку з якого договір вважатиметься припиненим, а отже, й припиненими трудові права та обов'язки між працівником та роботодавцем, окрім тих, які пов'язані з наслідками припинення договору. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 21-320а13. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] власноручно написала заяву про звільнення, яка містить її підпис, підставу для звільнення угода сторін та дату звільнення 29.12.2018 року. Дана заява була прийнята відповідачем, про що свідчить на ній резолюція директора школи, котрий як цього не заперечує [PERSON] просив її обдумати таке своє рішення, і лише після цього видав наказ про звільнення. Наведене свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного, добровільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору. Крім цього, судом встановлено, що директор школи відмовив у задоволенні заяви [PERSON] поданої 27.12.2018 року, в якій остання просила відхилити її заяву про звільнення від 26.12.2018 року, а тому, за відсутності між роботодавцем та працівником взаємної згоди щодо скасування раніше досягнутої домовленості про звільнення, немає підстав для анулювання такої угоди вже після видачі наказу про звільнення, а отже і відсутні підстави для задоволення позову. Стосовно доводів\~позивача про\~те,\~що подання\~нею заяви\~про звільнення\~з роботи\~було наслідком\~сварок іскандалів з директором школи та відбулось коли вона знаходилась в стані сильного душевного хвилювання та емоційному збудженні, то такі є неприйнятними. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надано, а судом не здобуто належних та достовірних доказів того, що позивач подала заяву про звільнення за угодою сторін за наявності вищевказаних обставин. Допитані в судовому засіданні свідки також не зазначали, що заяву про звільнення з роботи [PERSON] подала вимушено, зокрема у звязку з наявністю сварок між нею та директором школи, а також що при цьому вона перебувала в стані душевного хвилювання. Згідно зі\~статтею 40\~КЗпП України\~не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності тоді, коли ініціатором звільнення є роботодавець. У даному випадку йдеться про звільнення працівника за згодою сторін, а тому посилання позивача та його представника, що [PERSON] звільнено з роботи у період її тимчасової непрацездатності не свідчить про незаконність звільнення.

Outcome: dismissed