Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 07 липня 2017 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №134. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Сторони проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. У зв`язку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково в заяві зазначав, що на примирення не згодний. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги визнала повністю. Додатково пояснила, що на примирення не згодна, спори щодо місця мешкання дитини та поділу спільного майна подружжя відсутні. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 07 липня 2017 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №134. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved