Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати, що кредитно-заставний договір CGROA №02260357 2008 р. від 27.07.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати зазначений договір CGROA №02260357 2008 р. фіктивним та визнати його недійсним з 27.07.2008 року. Обґрунтування вимог зводиться до того, що іншою стороною оспорюваного договору є не банк, а [PERSON], яка на мала ліцензії на здійснення фінансових операцій. Представник позивача у судовому засіданні 06.10.2015 року позовні вимоги підтримав. У судове засідання 12.11.2015 року представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не зявився, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні відповідач позов не визнала, просить у задоволенні позову відмовити. 02.10.2015 року подала суду заперечення, суть якого зводиться до того, що спірний договір був укладений між позивачем та «ПриватБанк», на момент укладення договору вона була керівником відділення та діяла від імені банку на підставі довіреності, яка була чинною на момент укладення договору, отже стороною договору є банк. Вважає, що відсутні підстави для визнання договору фіктивним. Просить застосувати строк позовної давності до даного спору. Під час розгляду справи представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог. У запереченні, поданому суду 06.10.2015 року, зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, а дії позивача пояснюються небажанням належним чином виконувати умови кредитного договору. Просить врахувати, що позовна заява подана зі спливом строку позовної даності. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ч. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Як видно з кредитно-заставного договору № CGR0AN02260357 від 29.07.2008 року (а.с. 6), такий укладений між [PERSON] та Приватбанк, від імені якого на підставі довіреності діяла керівник відділення [PERSON]. Доказів протилежного суду не подано. Отже, відсутні підстави для висновку про те, що оспорюваний договір укладений між сторонами у справі, оскільки його сторонами є позивач та ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Доводи позивача про укладення оспорюваного договору між сторонами у справі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у звязку з чим на увагу не заслуговують.

Outcome: dismissed