Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У січні 2016 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-12/172 від 20.07.2007 в розмірі 3229374,54 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 1123559,71 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 2105814,83 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 20.07.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-12/172, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти - окремими траншами в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 2457000 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних. На виконання умов договору банк надав позичальнику транши кредиту шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, разом з тим, останній умови договору не виконує, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.07.2007 між сторонами укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-12/172, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти - окремими траншами в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 2457000 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних. На виконання прийнятих на себе за умовами Кредитного договору зобов'язань (п.п. 2.1., 2.2.) Позивачем надано відповідачу транши кредиту шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку [NUMBER] в Радянському відділені Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника № 26207030813851 в Радянському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» в межах суми траншів, визначених п.п. 1.1.1. У відповідності до умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати кредит згідно графіку, що міститься в Додатку 2 до цього Договору, а також сплачувати 10 % річних за користування кредитом. Пунктом 1.1.2 кредитного договору визначено порядок погашення суми основної заборгованості, починаючи з липня 2008 року, з врахуванням наданих траншів, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 19 липня 2012 року. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у відповідності до п.2.3. кредитного договору у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. На виконання кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному умовами договору. Як передбачено в п. 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п. 1.1.2., п.п. 2.5., 3.3.15., цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. У разі порушення позичальником умов цього договору, позичальник сплачує кредитору протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання письмової вимоги кредитора штраф, згідно п. 4.2 кредитного договору. Пунктом 3.3.15 Кредитного договору передбачено, що на вимогу кредитора у випадках, передбачених у п.п. 2.8., 2.12.3., 3.2.7. цього договору, позичальник зобов'язаний достроково протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора, повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку (пеню, штраф), а також достроково виконати свої зобов'язання у випадках, в порядку та в строки, що передбачені в пункті 5.4. цього договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 у справі № 6-1188цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається з розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 24-12/172 від 20.07.2007 останній платіж в рахунок погашення заборгованості був вчинений відповідачем 08.10.2008 (а.с.18), тобто з цього моменту починає перебігати строк позовної давності, проте з даним позовом банк звернувся до суду лише 18.01.2016. В судовому засіданні судом неодноразово роз'яснювалось стороні позивача його право на звернення до суду із клопотанням про поновлення процесуального строку на звернення до суду з даним позовом, натомість позивачем таке право реалізовано не було, на його думку строк позовної давності ним не пропущений, оскільки його перебіг було призупинено на час тривання вирішення даного спору третейським судом. Разом з тим, такі посилання сторони позивача не узгоджуються із приписами ст. 71 ЦПК України та могли лягти в основу обґрунтування поважності причин пропуску ним строку позовної давності, та в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства не можуть бути застосовані судом самостійно, шляхом поновлення такого строку. При цьому відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, питання про його поновлення не порушується перед судом та відповідачем в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України заявлено про їх застосування, то суд приходить до висновку про необхідність застосування процесуальних наслідків пропущення строку позовної давності у формі відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed