Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 760,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,40 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 вересня 2014 року. 14 липня 2009 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору від 07 вересня 2007 року, за умовами якої [PERSON] наданий другий транш кредиту у розмірі 88 883 грн. 21 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,00 % на рік з кінцевим терміном повернення цих коштів до 14 серпня 2014 року. Виключним цільовим призначенням другого траншу є погашення заборгованості позичальника за раніше наданим першим траншем. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» і [PERSON] укладений договір застави транспортного засобу, за умовами якого останній передав в заставу банку легковий автомобіль марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 06 вересня 2007 року. За умовами цього договору до виконання основного зобов'язання у повному обсязі заставодавець немає права без письмової згоди заставодержателя відчужувати будь-яким чином предмет застави, відмовлятися від права власності на предмет застави, знищувати фізично предмет застави, передавати предмет застави як внесок до статутного фонду юридичних осіб, в спільну діяльність, найм, лізинг, інші види користування, розпоряджатися будь-яким іншим чином предметом застави в цілому або окремими частинами, що входять до його складу; а також укладати відносно предмету застави або його частини будь-які інші угоди. Однак, усупереч положенням договору застави, вищевказаний транспортний засіб був незаконно відчужений заставодавцем [PERSON] на користь [PERSON] Так, 07 грудня 2010 року легковий автомобіль марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], знятий з обліку для реалізації, а 09 лютого 2011 року зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку. У подальшому транспортний засіб, який є предметом застави, неодноразово знімався з обліку для реалізації. Вважаючи, що відчуження транспортного засобу, який є предметом застави, під час наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформації про обтяження цього майна за договором застави, суперечить вимогам закону, ПАТ «ПУМБ» просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 09 лютого 2011 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] (а. с. 2 - 5). Відповідачі своїм правом не скористалися та відзив на позов до суду не подали. Рух справи. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду 21 грудня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним відмовлено (а. с. 89, 173 - 176). Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 216 - 220). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 жовтня 2018 року, указану справу передано до розгляду головуючому судді Музиці О.М. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Музики О.М., розгляд її вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання, роз'яснено учасникам справи їх право та строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових заперечень (а. с. 224). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2018 року витребувано у Територіального сервісного центру № [NUMBER] у Донецькій області докази на підтвердження знищення документів (актів знищення), документи, на підставі яких здійснена перереєстрація права власності на автомобіль марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], з [PERSON] на [PERSON]; копію реєстраційної справи на автомобіль (а. с. 236). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено указану справу до судового розгляду по суті (а. с. 246). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2019 року постановлено провести заочний розгляд справи (а. с. 249). Представник позивача - Курилова О.А. до судового засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а. с. 248). Відповідачі до судового засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомленні про час та дату судового розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребувані судом за клопотанням позивача, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 760,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,40 % на рік з кінцевим терміном повернення до 07 вересня 2014 року (а. с. 6 - 9). 14 липня 2009 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», і [PERSON] укладена додаткова угода до кредитного договору від 07 вересня 2007 року, за умовами якої [PERSON] наданий другий транш кредиту у розмірі 88 883 грн. 21 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,00 % на рік з кінцевим терміном повернення до 14 серпня 2014 року. Виключним цільовим призначенням другого траншу є погашення заборгованості позичальника за раніше наданими кредитними коштами (а. с. 10, 11) . З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» і [PERSON] укладений договір застави транспортного засобу, за умовами якого останній передав в заставу банку легковий автомобіль марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 06 вересня 2007 року (а. с. 12 - 20). У пункті 2.2 цього договору визначено, що до виконання основного зобов'язання у повному обсязі заставодавець не має права без письмової згоди заставодержателя відчужувати будь-яким чином предмет застави, відмовлятися від права власності на предмет застави, знищувати фізично предмет застави, передавати предмет застави як внесок до статутного фонду юридичних осіб, в спільну діяльність, найм, лізинг, інші види користування, розпоряджатися будь-яким іншим чином предметом застави в цілому або окремими частинами, що входять до його складу; а також укладати відносно предмету застави або його частини будь-які інші угоди. З листа Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Маріуполя Донецької області, від 20 червня 2015 року за № 1489, вбачається, що 07 грудня 2010 року транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], знятий з обліку для реалізації, а 09 лютого 2011 року цей транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку. У подальшому транспортний засіб, який є предметом застави, неодноразово знімався з обліку для реалізації (а. с. 21). З листа Територіального сервісного центру № 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України від 19 січня 2019 року № 31/5-1441-677, вбачається, що документи перереєстрації транспортного засобу марки «Daihatsu Sirion», номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, відповідно до Інструкції про порядок здійснення підрозділами ТСЦ МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11 серпня 2010 року № 379, термін зберігання документів, що стали підставою для реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів становить 3 роки, тому відсутня можливість надати запитувані судом документи (а. с. 240). Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Отже, проводячи аналіз представлених суду доказів, необхідно дійти висновку, що між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу на підставі довідки-рахунку, яка станом на час розгляду справи знищена відповідно до наведених вище положень МВС України. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу внаслідок перебування його під забороною відчуження відповідно до договору застави. Мотиви суду. Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Аналогічний зміст викладений у частині 1 статті 417 ЦПК України щодо вказівок суду касаційної інстанції. При вирішенні заявленого спору, суд на підставі ч. 5 ст. 411, ч. 1 ст. 417 ЦПК України враховує обов'язкові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 12 вересня 2018 року, якою попередні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною другою статті 586 ЦК України передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його у користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься у частині другій статті 17 Закону України «Про заставу». У пункті 2.2 договору застави транспортного засобу від 07 вересня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» і [PERSON], визначено, що заставодавець не має права розпоряджатися заставленим майном без згоди заставодержателя. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження за договором застави транспортного засобу від 07 вересня 2007 року було зареєстровано 10 вересня 2007 року та було дійсним до 10 вересня 2012 року (а. с. 19, 20). Вказане свідчить, що транспортний засіб, який є предметом застави, був відчужений за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна. Таким чином, позивач має право на оспорення правочину щодо відчуження транспортного засобу, яке є предметом застави, без його згоди, оскільки цим правочином, за твердженням позивача, порушено його права та законні інтереси як заставодержателя. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. На підставі статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами, посвідченими нотаріально; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку. Згідно з пунктом 14 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, усі графи довідки-рахунку, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1 засвідчена суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Оскільки довідка-рахунок за своєю природою є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, саме на підставі неї 09 лютого 2011 відповідно до листа Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Маріуполя від 20 червня 2015 року відбулося відчуження заставленого транспортного засобу, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений з порушенням як прав позивача, так і вимог наведених положень Закону, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійним. Розподіл судових витрат. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції, або судом касаційної інстанції скасовано рішення, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК. При подачі позову банком сплачено 1 378 грн. (а. с. 1), при подачі апеляційної скарги сплачено 1 515 грн. 80 коп. (а. с. 111), при подачі касаційної скарги сплачено 2 756 грн. (а. с. 188). За таких підстав, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сплачений банком судовий збір за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 5 649 грн. 80 коп. Оскільки у справі ухвалюється повторне заочне рішення, тому воно може бути оскаржене як позивачем, так і відповідачем лише в загальному порядку, встановленому ЦПК.

Outcome: approved