Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом № 3815/л-1 від 29.12.2014р. [PERSON] була переведена з Донецького Національного медичного університету ім.М.Горького на бюджетну форму навчання на 6 курс медичного факультету «педіатрія» Національного медичного університету імені [PERSON] та з нею укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівця з вищою медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобов'язувалась прибути після закінчення ВНЗ на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови - відшкодувати відповідно додержавного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. Наказом № 1884/л-1 від 22 червня 2015 року відповідач була відрахована в зв'язку з закінченням навчання, та направлена для проходження інтернатури до Управління охорони здоров'я Чернігівської ОДА - Чернігівська обласна дитяча лікарня для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. Відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі навчання за місцем направлення до Управління охорони здоров'я Чернігівської ОДА - Чернігівська обласна дитяча лікарня не прибула та жодних доказів про поважність причин неприбуття не представила. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання відповідача за державним замовленням, вартість навчання становить 24395,12 грн., включаючи виплачену стипендію. З огляду на вищенаведене, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача вартість навчання у вказаній сумі та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав. Представник третьої особи Міністерство охорони здоров'я України у судове засідання не з'явився, згідно наданих письмових пояснень просить позов задовольнити та розглянути справу без участі представника третьої особи. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що згідно наказу Національного медичного університету імені [PERSON] № 3815/л-1 від 29 грудня 2014 року [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання на 6 курс медичного факультету «педіатрія» Національного медичного університету імені [PERSON] (а.с. 9). Згідно із угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеної між [PERSON] та Національним медичним університетом імені [PERSON], у разі оволодіння теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю, відповідач взяла на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років у разі відмови - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, вартість навчання (а.с. 14). У відповідності до наказу Національного медичного університету імені [PERSON] № 1884/л-1 від 22 червня 2015 року, [PERSON] було відраховано в зв'язку з закінченням навчання (а.с. 10-11). Як вбачається зі сторінки з журналу розподілу лікарів, [PERSON] направлена до Управління охорони здоров'я Чернігівської ОДА - Чернігівська обласна дитяча лікарня для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням (а.с. 12). З листа Управління охорони здоров'я Чернігівської ОДА № 10-16/1626 від 15 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON], випускниця Національного медичного університету імені [PERSON] до проходження інтернатури не приступила (а.с.15). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 882 від 12.07.2004 року «Питання стипендіального забезпечення» передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Відповідно до Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», вищі навчальні заклади здійснюють підготовку спеціалістів за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету АР Крим та місцевих бюджетів за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб; за рахунок власних коштів особи. Особи, які навчаються на рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. Згідно ч. 1 п. 8, п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за визначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно розрахунку вартості навчання [PERSON], сума, понесених витрат на становить 24395,12 грн., з яких: за 2014 рік 6009,08 грн., 2015 рік 9497,56 грн., нарахована стипендія 8888,48 грн. (а.с. 13). Таким чином, після закінчення Національного медичного університету імені [PERSON], [PERSON] на місце направлення не прибула, не відпрацювала не менше трьох років, передбачених угодою про підготовку фахівців з вищою освітою, а тому суд доходить висновку, що у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати витрати, пов'язані із її навчанням у позивача. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved