Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , малолітнього [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що їй належить на праві власності квартира в [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач разом із своїми дітьми в 2012 році виїхали із України на постійне місце проживання, і даний час, як громадяни Російської Федерації, мають постійне місце проживання в Російській Федерації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою про склад сім`ї. Тобто з 2012 року по даний час відповідач та його діти мають громадянство РФ, постійно проживають на території вказаної держави, мають постійне місце проживання та відповідну реєстрацію В силу складної політичної ситуації між Україною та РФ, в даний час відповідач зі своїми дітьми на територію України потрапити не мають можливості, знятись з реєстраційного обліку у квартирі позивача через вказані об`єктивні непереборні обставини не мають можливості через обов`язковість особистої присутності у відповідних компетентних органах влади. Відповідач та його діти мають бажання в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, оскільки відповідач та його діти в повному обсязі забезпечені житлом на території РФ і не потребують реєстрації (прописки) не тільки у квартирі позивача, айв будь-якій іншій квартирі, взагалі не потребують житла на території України, маючи відповідне житло в РФ. Відповідач відповідними заявами, що оформлені згідно вимог чинного законодавства та додаються до даного позову, підтвердив, що зняття з реєстрації (виписка) його та його дітей жодним чином не порушує будь-яких прав і охоронюваних законом інтересів відповідача та його дітей. Таким чином відповідач та його діти в зазначеній квартирі позивача не проживають з 2012 року, особисті речі відповідача та його дітей в квартирі відсутні, обов`язків щодо утримання житла відповідач не несе, оплати комунальних послуг не здійснює. Одночасно із цим факт перебування відповідача та його дітей на реєстраційному обліку за вказаною адресою призводить до погіршення матеріального становища позивача, оскільки розрахунок платежів за комунальні послуги здійснюється за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб, грошові кошти на оплату комунальних послуг відповідач не надає, розпорядитись квартирою позивач не має можливості, а отже зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов`язків та неможливості разом із цим у повній мірі реалізувати свої права власника майна, а отже свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Зазначене дає підстави дійти висновку про те, що реєстрація відповідача та його дітей в квартирі позивача порушує його права як власника квартири, зокрема, володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, що є підставою для позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка просила суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] ( [INFO] , паспорт оерії [NUMBER] , виданий Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 14 квітня 2000 року, РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) права власності на квартиру в [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням, тобто квартирою в [ADDRESS] , та зняти з реєстрації місця проживання вказаних осіб за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі. Просив справу розглядати за відсутності відповідача. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що [PERSON] , позивачу по справі, належить на праві власності квартира в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О. Д., запис в реєстрі № 4927. Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 14.06.2021 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] є громадянкою Російської Федерації , зареєстрована там за адресою: [ADDRESS] , з 02.12.2011 року, що підтверджується паспортом громадянина Російської Федерації [NUMBER] , виданим відділом УФМС Росії по Бєлгородській області. [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації, зареєстрований там за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом [NUMBER] , виданий УМВС Росії по Бєлгородській області 27 листопада 2020 року. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , громадянин Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає разом з батьками за вказаною адресою. Згідно із заявою, засвідченою нотаріусом Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області Логінової Ірини Михайлівни 04.06.2021 року, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в 2012 році виїхали з України до Російської Федерації на постійне місце проживання, на даний час є громадянами РФ, мають разом з дітьми місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Даною заявою надають згоду на зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка просила визнати відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тобто предметом спору у даній справі є визнання відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав зазначених вище, які викладені позивачкою в позовній заяві. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зважаючи на характер та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідачі не проживають з 2012 року без поважних причин, тобто більше одного року, позовні вимоги визнали у повному обсязі, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачкою судові витрати підтверджуються квитанцією № 0.0.1630344133.1 від 25.02.2020 року про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 454 грн (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідачів на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 454 грн (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved