Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.07.2010 року відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 1800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку відповідно до п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Відповідно до умов договору, позичальника було зобов'язано щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму кредиту у визначені строки. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань. Станом на 31.12.2016 року заборгованість відповідачки становить: 32739,41 грн. З них: - 1170,30 грн. - заборгованість за кредитом; - 25497,755 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 4036,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина). - 1535,21 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача борг за договором кредиту загальною сумою 32739,41 грн. та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. При подачі позову написали заяву, у якій позовній вимоги підтримують, просять справу розглядати без участі їх представника. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідачка не з*явилась. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Подала до канцелярії суду клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, просила витребувати у позивача оригінал платіжного документу про внесення коштів для погашення кредиту 12.06.2014 року. Крім того, подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі. Вивчивши надані суду письмові докази, клопотання сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 8 липня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом приєднання, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на залишок заборгованості. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму позики у визначені строки. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 31.12.2016 року становить 32739,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1170,30 грн., заборгованість по процентам у розмірі 25497,75 грн., заборгованість за пенею і комісією - 4036,15 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1535,21 грн. 25.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило перед судом питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст.510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Заперечуючи проти позову, [PERSON] просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності, оскільки з 2013 року не здійснювала ніяких платежів чи дій для погашення кредиту. Згідно з випискою по кредитному рахунку [PERSON] 12.06.2014 року було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**44 у сумі 13,85 грн. До цього відповідачкою було здійснено останній платіж 21.05.2013 року в терміналі самообслуговування «200597 Вишгоро Депозит» у сумі 200 грн. Це підтверджується наданими на запит суду випискою та наданим розрахунком заборгованості. З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у січні 2017 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України, який з урахуванням останнього платежу, здійсненого відповідачкою почав свій перебіг у червні 2013 року. При цьому, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 08.07.2010 року не виконав. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж [PERSON] було здійснено 21.05.2013 року. Наступний платіж довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», наданої позивачем мав бути здійснений до 25.06.2013 року. Тобто саме з 25.06.2013 року почався перебіг строку позовної давності, який щодо кредиту закінчився 24.06.2016 року. Автоматичне погашення банком частини кредиту 12.06.2014 року з картки [PERSON] не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного. Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Позивачем не надано судом будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку [PERSON] відбулось за її згодою. Таким чином, бездіяльність [PERSON] стосовно оскарження дій щодо списання коштів поза її волею, не може свідчити про визнання нею боргу, тобто свідчити про переривання позовної давності та наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно не виконала умови договору, має зазначену вище заборгованість за кредитом, проте позивач пропустив строк позовної давності, а тому саме на цій підставі у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 253,256,257,261,264,509, 525, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed