Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У серпні 2014 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Головного управління Державного земельного агентства у Хмельницькій області звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить розірвати договір оренди землі від 08 лютого 2011 року, укладений між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та [PERSON], площею 94,997 га, що розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району, та повернути її орендодавцю. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 08 лютого 2011 року між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] прийняв у строкове платне користування до 07 лютого 2060 року для ведення фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 94,997 га, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району. Однак, на порушення умов договору відповідач не виконував обов»язок щодо своєчасного внесення плати за землю, в зв»язку із чим з 2011 року за ним рахується заборгованість в сумі 7980 грн. Крім того, з 15 листопада 2012 року [PERSON] припинив фермерську діяльність та без погодження із орендодавцем передав орендовану ним спірну земельну ділянку в суборенду ТОВ «Енселко Агро», що є порушенням п.9.2.1 договору оренди землі від 08 лютого 2011 року та ст.ст.8, 25 Закону України «Про оренду землі». Вважає, що припинення відповідачем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача ТОВ «Енселко Агро» функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження із орендодавцем та є підставою відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» для розірвання договору оренди землі. В судовому засіданні прокурор Баклан Г.В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Представник Старокостянтинівської районної державної адміністрації [PERSON] підтримала позов у повному обсязі, пояснивши, що на момент передачі відповідачем спірної земельної ділянки в суборенду ТОВ «Енселко Агро», Старокостянтинівська райдержадміністрація своєї згоди, в тому числі і письмової, на таку передачу відповідачу не надавала. Не надає такої згоди Старокостянтинівська райдержадміністрація і на даний час. Представник Головного управління Державного земельного агентства у Хмельницькій області [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів представнику за довіреністю [PERSON] Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вказує на те, що прокурор не мав права звернення до суду з даним позовом; що [PERSON] не знав про існуючу заборгованість по оплаті орендної плати й одразу ж погасив цю заборгованість, дізнавшись про її існування з позовної заяви; що Старокостянтинівською райдержадміністрацією 30 липня 2014 року була надана письмова згода [PERSON] на передачу спірної земельної ділянки в суборенду; що ст.25 та ст.32 Закону України «Про оренду землі» не містять такої підстави для розірвання договору оренди як неотримання дозволу на передачу земельної ділянки в суборенду; що [PERSON] не порушив жодного із пунктів договору оренди землі від 08 лютого 2011 року та не порушував ст.25, ст.ст.31-32 Закону України «Про оренду землі», тому позовні вимоги вважає необґрунтованими. Представник третьої особи ТОВ «Енселко Агро» [PERSON] проти позову заперечила, вказавши, що при укладенні з відповідачем договору суборенди спірної земельної ділянки було дотримано усіх вимог закону й проведено державну реєстрацію цього договору. Також вказала, що з часу отримання спірної земельної ділянки в суборенду ТОВ «Енселко Агро» повністю сплачує орендну плату орендодавцю. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 лютого 2011 року між Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 94,997 га із земель резерву, що розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Вищезазначений договір оренди землі 01 липня 2011 року зареєстровано в управлінні Держкомзему у Старокостянтинівському районі Хмельницької області за №682428804001068. У п.1.1, п.2.1, п.3.1, п.4.3, п.9.2.1 та п.12.1 договору оренди землі від 08 лютого 2011 року сторони передбачили, що орендодавець на підставі розпорядження голови Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 30 грудня 2010 року №378/2010 передає, а [PERSON] приймає земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 94,997 га для ведення фермерського господарства у тимчасове платне користування на умовах оренди на строк до 07 лютого 2060 року для використання за цільовим призначенням; орендна плата вноситься орендарем у відповідності до вимог чинного законодавства; орендар має право передавати земельну ділянку у суборенду без зміни цільового призначення за письмовою згодою орендодавця; зміна умов договору оренди можлива за взаємною згодою сторін. 01 лютого 2012 року [PERSON] передав орендовану ним земельну ділянку площею 94,997 га в суборенду ТОВ «Енселко Агро», що підтверджується договором суборенди землі від 01 лютого 2012 року, який 02 квітня 2012 року зареєстровано в управлінні Держкомзему у Старокостянтинівському районі Хмельницької області за №682420004005937. Отже, з квітня 2012 року спірну земельну ділянку орендар [PERSON] самостійно не обробляв, а обробітком цієї земельної ділянки займалось ТОВ «Енселко Агро», яке й сплачувало орендну плату, про що зазначила в судовому засіданні представник ТОВ «Енселко Агро» [PERSON] З 01 липня 2011 року до квітня 2012 року [PERSON] лише один раз сплатив орендну плату в сумі 886 грн. 66 коп., внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 7093 грн.36 коп., що підтверджується повідомленням в.о. сільського голови с. Сербинівка [PERSON] (а.с.39) та повідомленням сільського голови [PERSON] (а.с.38). Вказана заборгованість була погашена [PERSON] під час розгляду даної справи (а.с.70). На момент передачі спірної земельної ділянки в суборенду [PERSON] на порушення вимог п.9.2.1 договору оренди не запитував згоди на це орендодавця, а останній в свою чергу не надавав йому письмової згоди на передачу земельної ділянки в суборенду, що сторонами не заперечується та підтверджується оглянутими судом матеріалами, наданими управлінням Держземагенства у Старокостянтинівському районі, на підставі яких проводилась державна реєстрація договору суборенди землі від 01 лютого 2011 року. Зміна умов спірного договору оренди землі за взаємною згодою сторін не проводилась. Крім того, 15 листопада 2012 року фермерське господарство «Калина», головою якого був [PERSON], припинило свою діяльність, що підтверджується витягами з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №370709, №370710 та №370711. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов»язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. В свою чергу орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати (ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі»). Частиною 1 статті 8 вищезазначеного Закону передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Таким чином, залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Оскільки з квітня 2012 року [PERSON] господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки не здійснював, ця земельна ділянка оброблялась іншою юридичною особою – ТОВ «Енселко Агро», яке й сплачувало орендодавцю орендну плату за спірним договором, [PERSON] передав орендовану земельну ділянку в користування ТОВ «Енселко Агро» без письмової згоди на те орендодавця, як то було передбачено умовами договору оренди, тому суд вважає, що відповідач порушив права орендодавця, визначені Законом України «Про оренду землі» та умовами договору, що є підставою для розірвання договору оренди землі відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі». [PERSON] до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-166цс13; від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-161цс13; від 19 березня 2014 р. у справі № 6-15цс14; від 16 квітня 2014 р. у справі № 6-18цс14, згідно яких , виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, і є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 зазначеного Закону. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов»язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.335 цього Кодексу. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язані повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки договір оренди землі від 08 лютого 2011 року розірвано за рішенням суду, тобто підстава, на якій [PERSON] набув у оренду земельну ділянку площею 94,997 га, відпала, тому він зобов»язаний повернути спірну земельну ділянку орендодавцю, яким згідно договору оренди землі є Старокостянтинівська районна державна адміністрація Хмельницької області. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що 30 липня 2014 року Старокостянтинівська райдержадміністрація надала [PERSON] письмову згоду на передачу спірної земельної ділянки в суборенду (а.с.34) на увагу не заслуговують, оскільки ця згода в подальшому 11 серпня 2014 року була відкликана як помилкова (а.с.35) й під час розгляду справи представник Старокостянтинівської райдержадміністрації заперечувала щодо надання такої згоди. Крім того, на момент укладення договору суборенди землі [PERSON] не запитував згоди орендодавця на передачу земельної ділянки в суборенду, й такої згоди орендодавець йому не надавав. Що стосується доводів представника відповідача про те, що прокурор на мав права звертатись до суду з даним позовом, то ці доводи також не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до положень ст.121 Конституції України однією із функцій прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. В силу ч.1 та ч.3 ст.36-1Закону України «Про прокуратуру», в редакції, яка діяла на час пред»явлення позову, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, зокрема, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним судженням, у зв»язку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та зазначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Звертаючись до суду з даним позовом на захист інтересів держави прокурор визначив Старокостянтинівську районну державну адміністрацію Хмельницької області та Головне управління Державного земельного агентства у Хмельницькій області як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також прокурор зазначив у позові, що спірна земельна ділянка передана відповідачем в суборенду з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого земля неправомірно вибула з відання держави. Отже, наведені прокурором обґрунтування позову свідчать, що у спірних правовідносинах має місце порушення інтересів держави, які підлягають захисту. Оскільки при подачі позову прокурор звільнявся від сплати судового збору й позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved