Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

У серпні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява Новомиргородської РДА до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач [PERSON] свідомо ухиляється та нехтує своїми обов'язками по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Посилаючись на ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 164, п. 2 ст. 166 та ст. 232 Сімейного Кодексу України, Закон України № 69-V «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей», ст. 1, ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також стягнути з неї аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття, на користь закладу чи особи, яким будуть передана дитина. У судовому засіданні представник позивача ЛУЦЕНКО О.В. підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач [PERSON] визнала позов повністю і пояснила, що у неї немає постійного житла. Тому вона неспроможна створити належні умови для утримання і виховання малолітньої доньки. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй роз'яснені. Прокурор ЧЕРЕВКО В.О. вважає позов законним і обґрунтованим і пропонує його задовольнити у повному обсязі. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких міркувань. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зазначеним поясненням і наданим документам - свідоцтву про народження - неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] р. н., а її матір'ю вказана відповідач. За правилами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що відповідач [PERSON] не має постійного місця проживання: в 2012 році проживала [ADDRESS], в 2013 році - по [ADDRESS], у 2014 році мешкає по [ADDRESS] у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. Неодноразові обстеження працівниками органу опіки і піклування умов проживання сім'ї [PERSON] свідчать про відсутність належних умов для виховання та утримання дітей. Відповідач [PERSON] не працює, відповідно до довідок управління соціального захисту населення райдержадміністрації від 08.08.2014 р. № 26-1760 та № 26-1159 отримує державну соціальну допомогу як одинока мати у розмірі 385 гривень з 01.11.2005 р., яку витрачає на задоволення власних потреб. Згідно з характеристикою Новомиргородської міської ради [PERSON] за час проживання на території міської ради характеризується негативно. Виявляє схильність до ведення аморального способу життя, без постійного місця проживання, способу життя, зловживає алкоголем, не працює і не бажає працювати. Підтримує стосунки з особами, які негативно характеризуються за місцем проживання. За своїми малолітніми дітьми веде неналежний догляд. Отриману державну соціальну допомогу витрачає на задоволення своїх потреб. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 08.01.2013 р. батько [PERSON] у свідоцтві про народження записаний за ст. 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері). Мати ([PERSON].) рідко провідувала дитину у школі-інтернаті. На канікули жодного разу не забирала. На літніх канікулах вона проживала у працівника школи-інтернату [PERSON], яку знає з дитинства. Відповідно до довідок Новомиргородської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів [PERSON] мати відвідувала на новорічні свята. На канікули, вихідні та святкові дні додому не забирала, не приймала участі у вихованні, не цікавилася поведінкою дитини та не здійснювала свій обов'язок утримувати дитину добровільно, забезпечивши її всім необхідним для життя та розвитку. [PERSON] навчається в даному закладі з 21.12.2012 р., де перебуває за рахунок держави. На засіданні координаційної ради служби у справах дітей розглянуто питання про стан утримання та виховання малолітніх дітей [PERSON] та прийнято відповідне рішення від 11.12.2012 р. № 18. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації прийнято рішення про необхідність служби у справах дітей підготувати позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] [PERSON] не хоче виховувати своїх дітей, мотивуючи відмову відсутністю в неї належних умов для їх утримання. Сім'я є кризовою і перебуває на обліку у службі у справах дітей з жовтня 2012 р. Профілактична робота з [PERSON] позитивних результатів не дала. На зауваження працівників служби у справах дітей райдержадміністрації, дільничних інспекторів міліції щодо її способу життя відповідача не реагує. Умови проживання матері, спосіб її життя являють собою загрозу для життя, здоров'я та нормального розвитку дітей. Таким чином, [PERSON] свідомо ухиляється та нехтує своїми обов'язками по вихованню малолітньої доньки [PERSON], оскільки не піклується про її фізичний і духовний розвиток, а саме: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що може негативно вплинути на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Зазначені факти, як кожен окремо та і в сукупності необхідно розцінювати як ухилення від батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини. За письмовими висновками органу опіки і піклування потрібно вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з вимогами Сімейного кодексу України: ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 184 - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У даному випадку, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, відсутність непрацездатних чоловіка, батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60 грн., від сплати якого позивач був звільнений у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене,

Outcome: approved