Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, з 01 квітня 2015 року, позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Сігнал-C», та працює по теперішній час на посаді інженера. У період січень - липень 2016 року ТОВ «Сігнал-C», за виконану роботу, йому була нарахована заробітна плата у розмірі 903 350,00 гривень, яку виплатити йому товариство відмовляється, мотивуючи відсутністю грошових коштів з поясненням причини, що порушені права товариства, які полягають у протиправному, незаконному розірванню договору про визнання електронних документів Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме, постанови від 30.10.2015 року Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/13203/15, та порушене право не відновлено по теперішній час. Відсутність договору унеможливлює зареєструвати видані податкові накладні у ЄРПН, що зупиняє повністю реалізацію товарів, робіт, послуг товариства та привело до відсутності надходжень грошових коштів і що наявне є рішення власника товариства щодо ініціювання процедури банкрутства товариства. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Тому, просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнал-C» на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 903 350,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву, в якій просив суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «Сігнал-C» № 5 від 01.04.2015 року [PERSON] було прийнято на роботу до «Сігнал-C» на посаду інженера, з відповідним окладом, який затверджений власником товариства. Згідно довідки № 3 від 06.08.2016 року, видана ТОВ «Сігнал-C», позивач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сігнал-C» (код 39580585) з 01.04.2015 року по теперішній час на посаді інженера. Згідно вказаної довідки за період з січня 2016 року по липень 2016 року, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата за браком грошових коштів у товариства із за неможливості ведення господарської діяльності товариства з причин порушення прав товариства, що полягає у протиправному, незаконному розірванню договору про визнання електронних документів Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме, Постанова від 30.10.2015 року Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/13203/15, та порушене право не відновлено по теперішній час, відсутність договору унеможливлює зареєструвати видані податкові накладні у ЄРПН, що зупиняє повністю реалізацію товарів, робіт, послуг товариства та привело до відсутності надходжень грошових коштів. Заборгованість щодо нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з січня 2016 року по липень 2016 року становить 903 350,00 грн.. Згідно ст. 23 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Кожна людина має право створювати професійні спілки і входити до професійних спілок для захисту своїх інтересів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Отже, враховуючи те, що позивачу в порушення вимог ст. 115 КЗпП України не здійснено виплату нарахованої заробітної плати, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2016 року по липень 2016 року, в сумі 903 350,00 грн. підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved