Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська державна нотаріальна контора, Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації про визнання недійсним заповіту [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Банацькою Л.І. 28.09.1990, реєстраційний № 1904; визнання недійсним свідоцтва про спадщину на прізвище [PERSON] , видане 30.05.1996 Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 34123480 внесений державним реєстратором Управління промисловості, інфраструктури та агропромислового розвитку Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Сліпенко В.А. 13.11.2019 року. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що її діду [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (далі - житловий будинок). Заповітом від 27.04.1988 [PERSON] заповів 1/3 частину житлового будинку для позивача. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла. 28.09.1990 її бабусею [PERSON] складено заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних долях сторонам по справі з покладенням обов`язку надати в пожиттєве користування однією кімнатою [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] грудні 2019 року позивачу стало відомо, що за колишнім чоловіком - відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва на спадщину від 30.05.1996. Відповідач [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини після [PERSON] . В травні 2020 року позивач, як спадкоємець 1/3 частини житлового будинку, звернулася до приватного нотаріуса Здолбунівського районного нотаріального округу Чайковської А.О. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] . Листом від 11.05.2020 нотаріусом було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку без скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] не може. Позивач переконана, що її бабуся [PERSON] не складала оспорюваний заповіт від 28 вересня 1990 року, оскільки була писемною, тому твердження нотаріуса про неписемність заповідача не відповідає дійсності. Крім того, в заповіті не правильно зазначено прізвище бабусі « [PERSON] » замість « [PERSON] ». З тексту заповіту неможливо встановити особу, яка була присутня при вчиненні нотаріусом нотаріальної дії. В заповіті міститься підпис нотаріуса без зазначення прізвища та посади. Вільне місце в заповіті повинно бути прокреслено і тільки після цього, документ вважається закінченим. Вказані недоліки свідчать, що оспорюваний заповіт складено всупереч волі заповідача. Позивач змушена звертатися до суду за захистом свого права на спадкове майно. Заявою від 11.08.2020 позивач просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити даний строк (а.с.47). Ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.53). У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що складений [PERSON] заповіт від 28.09.1990 відповідає вимогам законодавства. Про складання вказаного заповіту було відомо позивачу як до так і після його складання. До будинку [ADDRESS] відповідачем проведена добудова та реконструкція, а також турбота про [PERSON] стали, на його думку, мотивом складання заповіту, в тому числі на його користь. Позивачу було відомо про отримання оспорюваного свідоцтва на спадщину. Протягом 25 років позивач не висловлювала жодних претензій, тому є підстави для застосування позовної давності (а.с.117-118). Ухвалою суду від 15.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.147). Заявою від 12.05.2021 відповідач просив застосувати строки позовної давності (а.с.182). В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог та застосувати строки позовної давності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.179). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона часто бувала вдома у [PERSON] , яка була грамотною та хворіла. Особисто не бачила, щоб [PERSON] самостійно писала. Чи була не писемною бабуся їй не відомо. Житловий будинок [ADDRESS] добудовувався коли сторони по справі були у шлюбі. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких особисто не була знайома з [PERSON] . Бачила біля неї відкриті комунальні книжки, тому зробила висновок, що [PERSON] їх заповняла. На її думку, бабуся не могла оформити заповіт на користь відповідача, оскільки сторони по справі між собою сварилися. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких з [PERSON] були сусідами. Вона в присутності нотаріуса засвідчувала підпис [PERSON] на заповіті, оскільки через хворобу остання не могла його підписати, боліли руки. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він є сином сторін по справі. Прабабусю [PERSON] добре пам`ятає, яка хворіла поліартритом, боліли руки. У 2015 році йому стало відомо, що батько [PERSON] оформив на себе спадщину, а саме 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Була розмова з батьками, в тому числі з матір`ю [PERSON] щодо переоформлення частки батька на нього. Спочатку мати не заперечувала щодо переоформлення частини будинку, в подальшому була проти. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких відповідач є її сином. [PERSON] хворіла поліартритом, були проблеми з руками. [PERSON] запропонувала та запросила [PERSON] для посвідчення заповіту [PERSON] . [PERSON] було відомо про заповіт [PERSON] та його умови. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10.09.1996 зроблено запис за № 130 (а.с.13). При житті діду позивача - [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] про що свідчать копії технічного паспорту на будинок, акт про закінчення новоствореного будинку, довідки-характеристики Рівненського обласного БТІ від 17.11.1987 (а.с.14-16) та не оспорювалося сторонами по справі. [PERSON] склав заповіт від 27 квітня 1988 року, яким 1/3 частину вказаного житлового будинку заповів внучці [PERSON] (а.с.11). [INFO] помер [PERSON] (а.с.12), після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли позивач [PERSON] за заповітом та дружина [PERSON] за законом, оскільки проживали та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.32-40). Спадкова справа після смерті [PERSON] за клопотанням сторін не витребовувалася. 28.09.1990 був посвідчений заповіт державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Банацькою Л.І., яким [PERSON] заповіла все своє майно в рівних долях [PERSON] і [PERSON] , з покладенням обов`язку в наданні в пожиттєве користування однією кімнатою її сину [PERSON] . За змістом заповіту, у зв`язку з тим, що [PERSON] , а тому по її проханню в присутності нотаріуса заповіт підписала [PERSON] . Заповіт посвідчено на дому по [ADDRESS] , у зв`язку з похилим віком (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 20), після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яку прийняли [PERSON] (а.с.90) та [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.32-40). 30.05.1996 відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю (а.с.96). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2019 за номером 188592523 за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до частини першої, другої статті 524 ЦК УРСР, що був чинним на час складення заповіту, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У статті 534 ЦК УРСР передбачалося, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до статті 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено (стаття 543 ЦК УРСР). Посилання позивача на те, що [PERSON] була письменною, матеріалами справи не підтверджено та спростовується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд дійшов висновку, що загальні вимоги, які необхідні для чинності заповіту при його складанні та посвідченні дотримано, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. При видачі державним нотаріусом відповідачу оспорюваного свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1996 на 1/2 частину вказаного житлового будинку, було порушено право позивача на спадкове майно, оскільки не була врахована 1/3 частина житлового будинку, яку прийняла позивач після діда [PERSON] . У 2015 році позивачу було відомо про оспорюване свідоцтво про право на спадщину від 30.05.1996, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] , який є сином позивача, показання якого не були спростовані у судовому засіданні. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. [PERSON] не надала доказів поважності причин пропуску позовної давності та не навела переконливих аргументів щодо наявності в неї об`єктивних перешкод звернутися до суду з позовом до [PERSON] в межах встановлених законом строків, які є розумними і достатніми для захисту порушеного права. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна заява [PERSON] подана до Здолбунівського районного суду Рівненської області та зареєстрована канцелярією суду 11 серпня 2020 року. Як встановлено судом, позивачу було відомо про оспорюване свідоцтва про право на спадщину у 2015 році, відтак [PERSON] звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності. З огляду на те, що суд не визнав поважними причини пропуску строку позовної давності, а відповідачем до винесення рішення заявлено про застосування спливу позовної давності, суд вважає що в позові в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину слід відмовити у зв`язку із пропущенням строків позовної давності. Враховуючи, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.05.1996 є чинним, не підлягає задоволенню похідна вимога про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності.

Outcome: dismissed