Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зміну порядку участі батька у вихованні малолітньої дитини, посилаючись на те, що від подружнього життя з відповідачем сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою в квартирі [ADDRESS] і, оскільки сторони з 2012 року проживають окремо, позивач не має можливості приймати участь у вихованні дитини через перешкоди, які чинить відповідачка по справі. Що на підставі рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.01.2013 року було встановлено час спілкування батька з дитиною за місцем проживання матері [ADDRESS] кожної першої та третьої суботи місяця з 12 години до 13 години та кожної другої і четвертої неділі місяця з 12 години до 13 години. за умови задовільного стану здоровя дитини, в присутності матері дитини, обовязкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку, однак відповідачка під різними приводами не виконує рішення суду і перешкоджає батьку дитини спілкуватись з малолітньою дочкою. Що згідно з ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.04.2014 року, якою було затверджено мирову угоду між сторонами, [PERSON] зобовязалась не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON], [INFO], шляхом надання можливості спілкування з дитиною на тих самих умовах, що і згідно з рішенням суду від 22 січня 2013 року, проте і дане судове рішення відповідачка продовжує невиконувати та перешкоджати у його виконанні. Тому посилаючись на ці обставини та на те, що обставини, які існували на час ухвалення судових рішень змінились і дочка вже має вік 3 роки і 7 місяців, позивач ставить питання про зміну попереднього порядку його участі у вихованні дитини, встановленого судовими рішеннями і визначити такий порядок у вигляді: дозволу забирати дитину для спілкування кожної першої та третьої суботи місяця з 12 години до 20 години і кожної другої та четвертої неділі місяця з 12 години до 20 години, за умови обовязкового повернення дитини матері в обумовлений час в м.Чернігові, дотримання режиму харчування, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку; встановлення часу спілкування з дочкою [PERSON], [INFO] на території Чернігівського дошкільного навчального закладу № 68 „Пізнайко Чернігівської міської ради, який розташований за адресою: вул.Пирогова, 17 в м.Чернігові з понеділка по пятницю включно з 10 години до 11 години в присутності співробітника дитячого закладу. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02 березня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення місцевого суду та про постановлення нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не звернув уваги на надані позивачем докази щодо обгрунтованості позову та щодо наявності перешкод з боку відповідачки стосовно участі батька у вихованні дитини, які є прямим порушенням норм сімейного законодавства (ст.157 СК України), оскільки неправомірно усувають батька від участі у вихованні дитини. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є сторони у даній справі; що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2013 року та ухвалою цього ж суду від 17.04.2014 року було встановлено порядок участі позивача [PERSON], як батька, у вихованні дочки [PERSON], [INFO]; що з висновку органу опіки і піклування Новозаводської в м.Чернігові ради, затвердженого рішенням цієї ради від 08.02.2016 року № 27 слідує, що виходячи з інтересів дитини, орган опіки вважає за необхідне визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю [PERSON] в квартирі [ADDRESS], шляхом надання можливості спілкування з дитиною кожної першої і третьої суботи місяця з 12.00 години до 13.00 години та кожної другої та четвертої неділя місяця з 12.00 години до 13.00 години за умови задовільного стану здоровя дитини в присутності матері дитини, обовязкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку. Тому суд, проаналізувавши докази у справі, вважав, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, вже встановлено спосіб участі позивача у вихованні дочки [PERSON], [INFO], а невиконання вказаних судових рішень не є підставою для зміни встановленого порядку участі батька у вихованні дитини і їх виконання має здійснюватись у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Місцевий суд, вирішивши справу, не врахував, що згідно з постановою державного виконавця від 10 листопада 2014 року, затвердженою начальником Новозаводського відділу державної виконавчої служби, яка набула чинності, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/751/780, виданого 22 травня 2014 року про зобовязання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO], шляхом надання можливості спілкування з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 12.00 години до 13.00 години та кожної другої та четвертої неділі місяця з 12.00 години до 13.00 години, за умови задовільного стану здоровя дитини, в присутності матері дитини, обовязкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для даного віку, було закінчене. На думку апеляційного суду дані обставини для правильного вирішення справи мають визначальне значення і тому за таких обставин висновок місцевого суду про те, що „судовими рішеннями, які набрали законної сили, вже встановлено спосіб участі позивача у вихованні дочки [PERSON], [INFO], а невиконання вказаних судових рішень не є підставою для зміни встановленого порядку участі батька у вихованні дитини і їх виконання має здійснюватись у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження, як підстава для відмови у задоволенні позову, є помилковим і порушує права позивача, передбачені ст. 157 Сімейного кодексу України. В той же час вимоги позову [PERSON] щодо встановлення в судовому порядку часу для спілкування з дочкою [PERSON], [INFO] на території Чернігівського дошкільного навчального закладу № 68 „Пізнайко Чернігівської міської ради в присутності співробітника дитячого закладу без залучення даної особи до участі в розгляді справи як одного з відповідачів та без предявлення до неї вимог суперечить положенням Цивільного процесуального кодексу України і не можуть бути задоволеними. Отже, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню. Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Апеляційний суд, вирішуючи вимоги позову про зміну порядку участі позивача у вихованні дитини шляхом встановлення часу спілкування батька з дочкою [PERSON] кожної першої та третьої суботи місяця з 12.00 години до 20.00 години та кожної другої та четвертої неділі місяця з 12.00 години до 20.00 години, за умови обовязкового повернення дитини матері в обумовлений час в м.Чернігові, дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку враховує, що дочка [PERSON], [INFO], є малолітньою дитиною, весь час проживає з матірю відповідачкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] і з батьком зустрічалась мало; що згідно з наданими медичними документами дочка схильна до хвороб (а.с.154,157, 161, 172 179) і згідно з висновком психолога ЧМА „Конкордія [PERSON] довготривале спілкування з батьком без присутності матері в незнайомому оточенні може викликати серйозне навантаження на незрілу психіку дівчинки (дочки [PERSON], [INFO]) та призвести до певних психосоматичних розладів (а.с.184-189). Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з визначенням способу участі позивача у вихованні дочки [PERSON], [INFO], шляхом встановлення за місцем проживання дитини часу спілкування з нею кожної першої та третьої суботи місяця з 12.00 години до 14.00 години та кожної другої і четвертої неділі місяця з 12.00 години до 14.00 години в присутності матері дитини. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на надані позивачем докази щодо обгрунтованості позову та щодо наявності перешкод з боку відповідачки стосовно участі батька у вихованні дитини, які є прямим порушенням норм сімейного законодаства (ст.157 СК України), оскільки неправомірно усувають батька від участі у вихованні дитини підлягають задоволенню. Згідно з правилами ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати. З матеріалів справи видно, що [PERSON] сплатив за подачу позовної заяви до місцевого суду 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.1), а за подачу апеляційної скарги 606 грн. 33 коп. (а.с.116). Враховуючи, що суд задовольняє вимоги за позовом частково, з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню 578 грн. 76 коп. понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, як половина від сплаченого [PERSON] судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги (551,20 + 606,33 =1157,53 : 2 =578,76).

Outcome: partial