Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У серпні 2008р. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що остання самовільно провела реконструкцію веранди, із збільшенням площі квартири [ADDRESS]. Представник позивача вказував, що на адресу [PERSON]надсилався припис, щодо добровільного призупинення будівництва та предявлення дозвільних документів, однак остання проігнорувала його. Посилаючись на вищевикладене, зважаючи на порушення відповідачкою прав територіальної громади, як власника земельних ділянок, що знаходяться в межах міста, представник Малиновської районної адміністрації просив суд винести рішення, яким зобовязати [PERSON] за свій рахунок привести самовільно реконструйовану веранду квартири №3 по вул. Дальницькій в м. Одесі до первісного стану, згідно із проектною документацією. Ухвалою суду від 29 квітня 2009року до участі у зазначеній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (а.с.54). Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 13 січня 2016р. в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутністю в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачки в судові засідання (а.с.99,101). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Раніше у судових засіданнях позов не визнала, проти його задоволення заперечувала (а.с.127). Представник Управління архітектури та містобудування Одеської міської радив судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.119,120). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами 23, 27 книги третьої ЦК України, Земельним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про архітектурну діяльність», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл селищ, міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. Так, земельна ділянка, розташована в м.Одесі по вул. Промисловій, 36-А знаходиться на території м.Одеси та належить територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про місцеве самоврядування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад (або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень). Крім того, необхідним є також дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших обєктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Частиною 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, тощо. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи у користування, рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування і власність є виключним правом органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що відповідачка по справі проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї та прописку (а.с.10,98). З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON], [INFO] є рідною донькою [PERSON], [INFO], батьками якої були [PERSON] та [PERSON] Згідно із розпорядженням №625, виданим на підставі рішення виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих №618 від 19 липня 1974 року на імя [PERSON] було відкрито особовий рахунок на житло, що складалося з однієї кімнати, площею 15,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS], склад сім`ї три особи, раніше цей рахунок відкритий на чоловіка, який помер- Пішеніна [PERSON]. Крім того, встановлено, що зазначена особа [PERSON] у 1966 році звернувся до Народного суду Іллічівського району м. Одеси з клопотанням про визнання за ним права власності на будинок №14 по вул. Іванова в м. Одесі. Оскільки його батько - [PERSON], який помер в 1913 році, залишив духовний заповіт на все нерухоме майно, зокрема й спірний будинок, його матері Пішенінsq О.А., яка померла в 1942 році. Встановлено, що відповідно до довідки №155 від 12 лютого 1987 року позивачка у шлюбі [PERSON], яка змінила прізвище на дошлюбне «Ліпінська» за відповідним свідоцтвом від 28 грудня 1999 року, проживала в [INFO], житловою площею 15,5 кв.м. Рішенням виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів від 20 серпня 1993 року за № 1067 за позивачкою закріплено як підсобне приміщення колишньої квартири [ADDRESS], що складалося з однієї кімнати без зручностей. Рішенням виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів від 18 вересня 1996 року за № 885 за позивачкою закріплено як підсобне приміщення колишньої квартири [ADDRESS], що складалося з однієї кімнати, житловою площею 17,5 кв.м., яку знято з балансу житлової площі. Отже, житловий будинок по вул. Дальницька,14 в м. Одесі знаходиться в користуванні позивачки. 07 травня 2008р. за адресою: м.Одеса, вул. Дальницька, 14 була проведена перевірка додержання громадянами вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та інших нормативно-правових актів України. Після проведення вищевказаної перевірки начальником дільниці №2 КП «ЖКС «Хмельницький» був складений акт, згідно якого встановлено, що жителем [INFO] [PERSON], здійснена реконструкція веранди, що примикає до квартири, без дозвільних документів (а.с.11,14-15). Факт реконструкції був також зафіксований фото-фіксацією та схемою (а.с.9,12). Судом встановлено, що земельна ділянка за зазначеною адресою є комунальною власністю, належить територіальній громаді м. Одеси, представником якої є Одеська міська рада, відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». У звязку із порушенням відповідачкою норм діючого законодавства адміністрацією дільниці №2 КП ЖКС «Черьомушки» був наданий припис, яким її зобовязано призупинити будівництво та надати до дільниці №2 КП ЖКС «Черьомушки», дозвільні документи на реконструкцію веранди, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Від підпису у зазначеному акті відповідачка відмовилась (а.с.13). При цьому жодних дозвільних документів на реконструкцію веранди, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідачка до суду не надала. Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2008року за [PERSON] було визнано право власності на реконструйований житловий будинок під літ. «А», загальною площею 192,03 кв.м., житловою 60,68 кв.м., з надвірними спорудами: літньою кухнею літ «А1», підсобним приміщенням літ «В», гаражем літ. «З», розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 14 (а.с.30). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2009року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2008року скасовано (а.с.63). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2014року позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ТОВ «Іван», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом були залишені без розгляду (а.с.85). З змісту заочного рішення вбачається, що [PERSON] за час користування житловим будинком по вул. Дальницька,14 в м. Одесі, здійснила його реконструкцію, змінивши призначення окремих приміщень під житлове. В результаті такого перепланування та реконструкції було також зведено самостійний будинок з підсобними приміщеннями за рахунок житлових та нежитлових приміщень, житловою площею 60,68 кв.м., загальною 192, 63 кв.м., у складі таких споруд - житловий будинок під літ. «А», загальною площею 192,03 кв.м., житловю 60.68 кв.м., з надвірними спорудами літньої кухні літ. «А1», підсобними приміщеннями літ.»В», гаражем літ. «З». Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 листопада 2016року, відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.100). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не належить відповідачці на праві власності, а тому знаходиться у комунальній власності. За таких обставин, суд вважає, що до правовідносин, що стосуються переобладнання та перепланування квартири [ADDRESS] в м., яка була надана відповідачці в користування застосовуються вимоги Житлового кодексу України, а також Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст.100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сум,ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання і перепланування жилого або підсобного приміщення, зобовязаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. Згідно з п.1.4.6 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Таким чином, суд вважає, що на час винесення рішення відповідачка є наймачем квартири [ADDRESS]. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.06.2002р. у звязку з ліквідацією в тому числі Іллічівської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради правонаступником ліквідованих районних адміністрації визнані знов створені Київську, Малиновську, Суворовську, Приморську адміністрації Одеської міської ради, у частині участі у судових справах по майновим спорам, які розглядаються судами за місцерозташуванням обєктів нерухомого майна або місцезнаходженням учасників судового процесу, в межах адміністративно-територіального поділу м.Одеси, встановленого рішенням Одеської міської ради від 20.01.2003р. №960-ХХIV. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачка за відсутністю згоди безпосередньо територіальної громади в особі Одеської міської ради або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу на земельній ділянці, яка не була їй відведена самовільно без відповідних дозвільних документів провела самочинну реконструкцію веранди до квартири [ADDRESS]. Факт реконструкції позивачкою веранди, із збільшенням площі квартири [ADDRESS] також підтверджується інвентаризаційною справою зазначеної квартири (а.с.122-124). За положенням частин 1,4,7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це не порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст.9 Закону України від 20 травня 1999року «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Згідно зі ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудівельної діяльності на їх території належить право затвердження місцевих правил забудови, внесення змін у зазначені документи за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури відповідно до законодавства. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво обєктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Крім того, згідно із п. 9 ст. 35 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня надіслання повідомлення до органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті або реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт, або з дня набуття права на виконання підготовчих робіт відповідно до частини сьомої цієї статті письмово поінформувати місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання підготовчих робіт. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодуванням затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи згідно поданих доказів вказують на наявність підстав для ухвалення рішення, щодо зобовязання відповідачки привести самовільно реконструйовану веранду квартири №3 по вул. Дальницькій в м. Одесі до первісного стану, згідно із проектною документацією.

Outcome: approved