Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» (далі - банк) про стягнення грошових коштів та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є вкладником (має картковий рахунок № [NUMBER] ) в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Станом на 17.09.2015 р. на казаному рахунку зберігалося 51 143,61 євро. 17.09.2015 року в ПАТ «Банк Фінінси та Кредит» введено тимчасову адміністрацію на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». У той же час Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів, фізичних осіб (надалі - ФГВФО) прийнято Рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». НБУ 18 грудня 2015 року прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Крім того, 18.12.2015 р. ФГВФО прийнято рішення про № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. У результаті наведеного рахунок позивача в банку був заблокований, внаслідок чого позивач залишився без коштів. На неодноразові звернення позивача до банку, рахунок його не був розблокований. Зі змісту Постанов Національного банку України та Рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу незрозуміло відносно якого банку здійснюються процедури тимчасової адміністрації, а згодом ліквідації банку, оскільки найменування банку є різним. Враховуючи наведене, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив: -визнати його потерпілим, а банк винним у вчиненні дій та бездіяльності, що незаконно позбавили його права власності на належні грошові кошти в сумі 51148,61 євро -визнати відповідача винним у незаконному заволодінні належними на праві приватної власності грошовими коштами у сумі 51 148,61 євро -визнати банк винним у вчиненні дій та бездіяльності, що призвели до значного погіршення матеріального стану у позивача та його сім`ї -визнати відповідача винним у вчиненні дій та бездіяльності, що спричинили значне погіршення морально стану позивача та його сім`ї. - визнати банк винним у вчиненні дій та бездіяльності, що спричинили неотримання позивачем значних матеріальних (грошових) дивідендів (прибутку) - стягнути та зобов`язати відповідача повернути незаконно відібрані грошові кошти в сумі 51148,61 євро; - стягнути з банку на користь позивача втрачену вигоду від невикористання незаконно відібраних грошових коштів у розрахунку 10% річних, що становить - 18 631,94 євро. - стягнути пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення виплати коштів в сумі 1 850 558,76 євро. - стягнути інфляційний відсоток за весь час неповернення коштів - стягнути перераховані кошти у валюті вкладу (євро). - стягнути 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди Ухвалою суду від 29 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме для надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та надання копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів (а.с. 18). Після усунення недоліків ухвалою суду від 20 березня 2019 року у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 вересня 2019 року (а.с. 23). 31 липня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 28-31), відповідно до якого зазначив, що в банку введена процедура тимчасової адміністрації, згодом ліквідації. Позивач отримав гарантовану суму вкладу в розмірі 200 000 грн. Лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і тільки після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку будуть задоволені вимоги позивача як кредитора у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону. На даний час здійснюється задоволення вимоги кредиторів третьої черги, а вимоги позивач віднесені уповноваженою особою на ліквідацію банку до четвертої черги. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду, завдану діями банку, проте ним не доведено факту завдання шкоди, протиправних дій банку, причинного зв`язку з між завданою шкодою та неправомірними діями банку, вину банку. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року (а.с. 52) за клопотанням позивача (а.с. 46) прийнято відмову позивача від частини позовних вимог до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», крім позовних вимог наведених у клопотанні від 17 вересня 2019 року та провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» закрито, крім позовних вимог про визнання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» винним у незаконному заволодінні належними йому за правом приватної власності грошовими коштами у сумі 51 148 євро та 61 євроцент; стягнення та зобов`язання відповідача повернути незаконно відібрані грошові кошти в сумі 51 148 євро та 61 євроцент (у валюті вкладу); стягнення втраченої вигоди від невикористання незаконно відібраних грошових коштів у розрахунку 10% річних, що становить 18 631 євро та 94 євроценти на день подання позову; стягнення з відповідача пені в розмірі 3% за кожен день прострочення виплати коштів в сумі 1 850 558 євро та 76 євроцентів; стягнення з відповідача інфляційного відсотку; стягнення з відповідача перерахованих коштів у валюті вкладу (євро); стягнення моральних збитків та моральних втрат в сумі 100 000 гривень. Також ухвалою суду від 28 листопада 2019 року витребувано у банку документи про стан рахунків позивача станом на 18 грудня 2015 року та про рух коштів по кожному з рахунків за 2015 рік, відкритих у ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» (а.с. 53). Витребувані документи від банку надійшли до суду 17 січня 2020 року (а.с. 57-97). У задоволенні клопотання позивача про витребування документів у НБУ (а.с. 47) ухвалою сулу від 28 листопада 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено (а.с. 49-50) Ухвалою суду від 10 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 9 вересня 2020 року (а.с. 118). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник відповідача Золотаревська О.А. заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію (а.с. 32). Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку (а.с. 33).? Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 р. по 17.12.2017 р. (а.с. 34) Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 № 5175 продовжено строк здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019 р. включно (а.с. 35). Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за вкладами може припинятися в різні періоди часу, в залежності від підстави прийняття рішення Національним банком України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) у день початку процедури виведення банку з ринку (введення тимчасової адміністрації); 2) у день прийняття рішення Національним банком України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). За змістом ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії; 3) встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Як вбачається з Постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» її було прийнято за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а зазначена підстава для ліквідації банку передбачена п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність». З огляду на положення ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку розпочалась з 18.09.2015 р. - з моменту запровадження тимчасової адміністрації на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171. Отже, нарахування відсотків за вкладами позивача [PERSON] в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» припинилося у день початку процедури виведення банку з ринку, з 18.09.2015 р. відповідно до зазначених вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, тобто по курсу на дату 18.09.2015р., який становив 21,822599 грн. за долар США та 24,502414 грн. за євро. Пунктом 9 Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 496 (в редакції від 31.03.2015 р.), офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів, зазначених в абз. 2 п. 2 цього Положення, починає діяти з наступного робочого дня після дня встановлення. У зв`язку з наведеним, станом на 17.09.2015 р. на рахунках позивача обліковувалися кошти у розмірі 24 026 854,11 грн. (а.с. 37). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» через банк-агент ПАТ «Альфа Банк» 23.12.2015р. позивач отримав гарантовану Фондом суму грошового відшкодування в розмірі 200 000,00 грн., що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. Суд відмічає, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка діяла на час запровадження тимчасової адміністрації в банку, встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває права ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплати витрат та здійснення платежів. Так, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. В четверту чергу задовольняються вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Відповідно до ч. 5 ст. 52 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на час введення тимчасової адміністрації та ліквідації) Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів. Отже, положення Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає можливості виконання зобов`язань банку поза чергою, передбаченою ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб» і тільки після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону, можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків, які Фонд у подальшому матиме можливість вимагати відшкодувати власниками істотної участі та/або керівниками неплатоспроможного банку та звернутись до суду. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Крім того, статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Отже, порядок отримання коштів від банку, що знаходиться в процедурі ліквідації, в тому числі виконання судових рішень, визначається спеціальним законом шляхом подання кредитором заяви у визначений, обмежений певним терміном строк. Інформація про ліквідацію Банку була розміщена 23 грудня 2015 року на офіційному сайті Фонду за адресою: www.fg.gov.ua та опубліковано в газеті «Голос України» (№242 (6242) від 23 грудня 2015 року). Враховуючи, що позивач [PERSON] подав кредиторську вимогу, то її було акцептовано Уповноваженою особою Фонду та віднесено до четвертої черги вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на загальну суму 25 004 667,00 грн. (а.с. 37). Згідно з ч. 4.21 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 вимога, заявлена в іноземній валюті, уключається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату початку процедури ліквідації банку. За положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регламентує правовідносини сторін, позивач не позбавляється права власності грошовими коштами. Даний Закон є діючим, він не визнаний неконституційним або зупиненим, і змінює лише порядок, строки та черговість повернення грошових коштів, які були передані згідно умов договору про банківський строковий вклад. Таким чином, на даний час відсутні підстави стверджувати, що права позивача порушені, оскільки позивач не позбавлений прав на отримання своїх коштів, так як ліквідація банку триває і вимоги кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в тому числі позивача підлягають задоволенню в порядку черговості відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказане стверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.10.2016 у справі № 757/25664/15-ц. Крім того, позивач [PERSON] , обґрунтовуючи позов, посилається на вчинення відповідачем протиправних дій щодо неповернення належних йому на праві власності грошових коштів в розмірі 51 148, 61 євро, внесених на рахунок АТ «Банк Фінанси та Кредит», внаслідок чого останньому заподіяна матеріальна та моральна шкода. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між поведінкою і шкодою; вини. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Враховуючи наведене, те, що позивачем не доведено факт нанесення йому майнової шкоди, оскільки з боку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Уповноваженої особи Фонду були виконані всі положення законодавства щодо задоволення вимог позивача, як вкладника та кредитора банку, в процесі ліквідації АТ «Банк Фінанси та Кредит». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів 'її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 4 Постанови № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, відповідно до п. 9 Постанови № 4 позивачем не надано доказів того, якими діями/бездіяльністю відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Не надано доказів на підтвердження характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Щодо тверджень позивача щодо незрозумілого найменування відповідача, суд зазначає, що найменування юридичної особи - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є скороченим офіційним найменуванням Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується наданою інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 38-39). Тому, твердження позивача про не відповідність викладеного в документах Постанов Національного банку України та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо одного й того ж банку спростовується. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Згідно з положеннями цього Закону таке майно реалізовується шляхом виставлення на відкриті торги (аукціони). Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості. Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються після повного задоволення вимог попередньої черги. Інформація щодо початку або закінчення погашення вимог певної черги зазначається на офіційному сайті Банку та офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з якою позивач має можливість ознайомитися. Тому, враховуючи законодавчо встановлену процедуру ліквідації банку, відшкодування решти коштів позивачу буде здійснюватись відповідно до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На час звернення з позовом до суду в банку вже розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Даний Закон є діючим, він не визнаний неконституційним або зупиненим, і змінює лише порядок, строки та черговість повернення грошових коштів, які були передані згідно умов договору про банківський строковий вклад. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок дножави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed