Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку, що є предметом іпотеки. В обґрунтування позову посилався на те, що 01 жовтня 2009 року між [PERSON] (позикодавцем) та відповідачами [PERSON] і [PERSON] (позичальниками) був укладений та нотаріально посвідчений договір позики на суму 8\~160 доларів США, відповідно до умов якого відповідачі отримали від [PERSON] вказані грошові кошти та зобовязалися повернути їх частинами ( з розстроченням) у визначені п.2 договору позики порядку та строки, а саме: не пізніше 01 листопада 2009 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 грудня 2009 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 с1чня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 лютого 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 березня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 квітня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 травня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 червня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 липня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 серпня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 вересня 2010 року (поточне повернення) - 180 доларів США; не пізніше 01 жовтня 2010 року (остаточне повернення) - 6 180 доларів США. В забезпечення виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] їхнix зобов'язань за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] 01 жовтня 2009 року був кладений договір поруки, за умовами якого [PERSON]О поручився перед [PERSON] за повернення відповідачами [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку із ними позичених коштів, сплати процентів за користування ними, інфляційне збільшення i три процента річних від несвоєчасно повернутих коштів, неустойку, компенсацію збитків i відшкодування моральної шкоди . У звязку із порушенням відповідачами зобов'язання по сплаті боргу [PERSON] 12 серпня 2013 року звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за вищевказаним договором позики. Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в cyмi 89 449 грн. 67 коп., неустойку за прострочення договору позики в cyмi 9 000 гривень, а загалом 98 449 , 67 грн. та судовий збip у розмірі 236,05 грн. Таким чином, позивач вважає, що юридичний факт порушення відповідачами їx зобов'язань за договором позики не потребує доказування в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Примусове стягнення боргу за виконавчими листами станом на день подання цього позову до суду не проведене. У звязку із цим позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку за час порушення зобов'язань з моменту звернення 12 серпня 2013 гоку до суду iз попереднім позовом по день звернення суду iз цим позовом - 04 серпня 2015 року: проценти за користування неповернутими коштами позики в сумі 7980 доларів США в розмірі еквівалентному 2240 доларів США; три проценти річних в сумі еквівалентній 473 долара США та передбачену договором позики неустойку в розмірі 61\~000 грн. Крім того в рахунок задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за договором позики від 01.10.2009 року у визначеному заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06.11.2013 року розмірі на загальну суму 98449,67 грн. та вимог, заявлених в цьому позові, щодо стягнення з цих відповідачів процентів за користування боржниками його коштами в розмірі еквівалентному 2240 доларів США; три проценти річних в сумі еквівалентній 473 долара США та передбачену договором позики неустойку в розмірі 61\~000 грн., [PERSON] просить: -звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру №4, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок №5, шляхом застосування визначеної ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] право на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; -надати йому, [PERSON], право особисто та через представників предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви ( в тому числі стосовно сімейного стану відповідачів [PERSON], [PERSON]Д.) до КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сімї , а також вчиняти всі інші дії, повязані з виконанням цих питань; -з метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації передати предмет іпотеки вищезазначену квартиру в управління позивача [PERSON] на період до його реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціальними підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати; -виселити [PERSON] [PERSON] з квартири №4, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок №5. Також просить покласти на всіх відповідачів понесені позивачем документально підтверджені судові витрати. У лютому 2016 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та зазначив, що [PERSON] заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав письмові пояснення про визнання ним позову, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, повідомлені про розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01 жовтня 2009 року між [PERSON] (позикодавцем) з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] (позичальники) з іншої сторони був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] За умовами цього договору [PERSON] передав у власність позичальникам [PERSON], [PERSON], які прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі на суму 8160 доларів США та зобовязалися солідарно повернути позикодавцю вказану суму коштів в порядку та строки, передбачені пунктом 1 договору. Оскільки [PERSON] та [PERSON] свій обовязок за договором позики не виконали, заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 листопада 2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] неповернуту частину позики в cyмi 63784,14 грн. (7980 х 7,9930 грн.); 20054,44 грн. ( 2509 х 7,9930) проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 06.12.2009 року по 12.08.2013 року; 5611,09 грн. (702х7,9930) суму трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період часу, а всього 89 449 грн. 67 коп., а також неустойку за прострочення договору позики в cyмi 9 000 гривень а загалом 98 449, 67 грн. та судовий збip у розмірі 236,05 грн. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому вказане рішення суду відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення при розгляді цієї справи щодо встановлених обставин. В забезпечення виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] їх зобов'язань за договором позики, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01 жовтня 2009 року був кладений договір поруки, за умовами якого [PERSON]О поручився перед [PERSON] за повернення відповідачами [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку із ними позичених коштів, сплати процентів за користування ними, інфляційне збільшення i три процента річних від несвоєчасно повернутих коштів, неустойку, компенсацію збитків i відшкодування моральної шкоди . Зобовязання припиняється з підстав, передбачейих договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки відповідачі своїх грошових зобов'язань не виконали, кошти позичальнику не повернули, то цi зобов'язання не припинилися. У разі прострочення виконання передбачені ст. 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за верь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, і відповідно до вимог ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Poзмip i порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на piвнi облікової ставки Національного банку України. У paзi відсутності іншої домовлеиості стopiн проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У звязку із чим сума процентів за користування відповідачами [PERSON] та [PERSON] грошовими коштами позикодавця [PERSON] складає із суми неповернутої позики 7980 доларів США: з 12.08.2013 року по 13.08.2013 року з урахуванням облікової ставки НБУ 0,7% - 1 долар США; з 13.08.2013 року по 15.04.2014 року з урахуванням облікової ставки НБУ 06,50% - 348 доларів США; з 15.04.2014 року по 17.07.2014 року з урахуванням облікової ставки НБУ 09,50% - 193 долари США; за період з 17.07.2014 року по 13.11.2014 року з урахуванням облікової ставки НБУ 012,50% - 325 доларів США; за період з 13.11.2014 року до 06.02.2015 року з урахуванням облікової ставки НБУ 14,00% - 260 доларів США; за період з 06.02.2015 року по 04.03.2015 року з урахуванням облікової ставки НБУ 19,50% - 110 доларів США; за період з 04.03.2015 року по 04.08.2015 року з урахуванням облікової ставки НБУ 30,00% - 1003 долара США, а всього 2\~240 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні України по відношенню до курсу долара США на час ухвалення цього рішення складає 60 450,65 грн. (2240 х 26,9869 = 60 450,65). Три проценти річних від належної до повернення суми позики (7980 доларів США) за період з 12.08.2013 року по 04.08.2015 року складає 473 долари США, що відповідно до офіційного курсу НБУ гривні України по відношенню до курсу долара США на час ухвалення цього рішення складає 12 764,80 грн. (473 х 26,9869 = 12 764,80). За вищезазначених обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 12.08.2013 року по 04.08.2015 року в розмірі 73\~230,45 грн. (60 450,65+ 12 764,80 = 73\~230,45) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить стягнути інфляційні витрати, передбачені ч.2 ст.. 625 ЦК України, визначаючи розмір процентів за користування позикою та три проценти річних за період з 12.08.2013 року по 04.08.2015 року з суми неповернутої позики у валюті кредиту, суд відповідно до вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України не стягує ці інфляційні витрати. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення неустойки за прострочення виконання зобовязання за період з 12.08.2013 року по 04.08.2015 року у розмірі 61\~000 грн. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, i її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 договору позики його сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобовязань по поверненню позики відповідачі повинні сплатити на користь позикодавця неустойку в poзмipi 1000 гривень за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. Позивач розрахував суму належної до сплати відповідачами на його користь неустойки за період з 04 серпня 2014 по 04 жовтня 2014 року, тобто за 61 день прострочення з урахуванням строку позовної давності за цими вимогами в сумі 61 000 грн. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України 03 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14. Як вбачається з наданого розрахунку розмір збитків позивача (позичальника)за договором позики за період 12.08.2013 року по 04.08.2015 року (майже два роки) складає 69 411,56 грн., а сума неустойки за 61 день складає 61 000 грн., що значно перевищує розмір збитків, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 10\~000 грн. Таким чином з відповідачів ( боржників та поручителя) відповідно до вимог ст.. 543 ЦК України підлягає стягненню у солідарному порядку на користь позивача (позикодавця) 69 411,56 грн. збитків за договором позики та неустойка в сумі 10\~000 грн., а всього - 79\~411, 56 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. 3 метою реального забезпечення виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань за договором позики від 01 жовтня 2009 року, того ж дня між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 01 жовтня 2009 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 3711, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] та [PERSON] з повернення боргу за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру № 4, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок № 5 (п.3,4 договору). Зазначена квартира (предмет іпотеки) належить іпотекодавцю та [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 22 липня 2009 року р. № 2023, і який було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 7531137, номер правочину 3541130, та у КП «Чугуївське МБТІ» 10.09.2009 року за реєстровим № 454 в книзі № Д-1. Згідно з пунктом 5 договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони домовились, що вартість предмета іпотеки становить 130 000 грн. За змістом пункту 2 цього договору у разі невиконання боржниками зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на трикімнатну квартиру №4, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок № 5, загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 48,2 кв.м, переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису буде здійснюватись за рахунок іпотекодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у paзi порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в paзi його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним способом відновлення прав кредитора є застосування передбаченої сторонами в договорі процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту. Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 12жовтня 2016 року у справі № 6-504 цс16 , і відповідно до вимог ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України. Оскільки при розгляді вказаної справи судом встановлено, що боржники [PERSON] та [PERSON] не виконували умови договору, позику не погасили, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто позивач має право на визнання права власності на предмет іпотеки. У звязку із вищезазначеним вимоги [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру №4, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок №5, шляхом застосування визначеної ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] право на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; а також з наданням вищезазначеної квартири в управління [PERSON] на період до її реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціальними підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати; та виселення [PERSON] [PERSON] з цієї квартири, не відповідає вимогам ст.. 16 ЦК України та умовам іпотечного договору. Крім того, звертаючись із вимогою про виселення відповідачів з квартири, позивачем не зазначено чи фактично проживають відповідачі в цьому житловому приміщенні, чи воно фактично зайняте іншими особами. У звязку із частковим задоволенням вимог [PERSON] в сумі 79\~411, 56 грн. та відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на його користь суд присуджує з відповідачів понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 794 грн. 12 копійок.

Outcome: partial