Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У січні 2015 року до суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09.09.2008 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 11392221000. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу 1 кредит у розмірі 20 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання між позивачем і відповідачем 2 було укладено договір поруки № 227933, відповідно до якого поручитель (відповідач 2) зобов`язувався відповідати за повне та своєчасно виконання боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов`язань. 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача 1 за кредитним договором. Внаслідок допущених порушень умов кредитного договору у відповідача 1 виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 01.12.2013 року складала 21 680,31 доларів США, у тому числі, заборгованість за тілом кредиту - 17 747,58 доларів США, заборгованість за відсотками - 3 932,73 долара США. У зв`язку з порушенням умов договору позивач просить стягнути солідарно зі співвідповідачів суму заборгованості в розмірі 21 680,31 доларів США та судовий збір. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подачі письмових заперечень. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.11.2017 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Супрун Г.Б. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 22.08.2018 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, з огляду на відсутність доказів щодо наявності заборгованості перед позивачем. Крім того, відповідачі заявили про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 09.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11392221000, відповідно до якого банк надав відповідачу 1 кредит в розмірі 20 000 доларів США строком до 10.09.2018 року зі сплатою 15 відсотків річних (т. 1, а.с. 7-8). Крім того, 09.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем 2 було укладено договір поруки № 227933, відповідно до п. 1.1, 1.3, 1.4 якого поручитель (відповідач 2) зобов`язався перед кредитором за виконання відповідачем 1 усіх його зобов`язань перед кредитором, у тому ж обсязі, що і боржник (відповідач 1), і відповідальність поручителя і боржника є солідарною (т. 1, а.с. 25-26). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 11392221000 станом на 13.02.2012 року заборгованість за кредитним договором становила 19 683,22 долара США, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 17 747,58 доларів США, заборгованість за відсотками - 1 935,64 долара США (т. 1, а.с. 6). 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого банк відступив позивачу право вимоги до боржника - відповідача 1 за договором № 11392221000 від 09.09.2008 року, водночас розмір заборгованості вказаного боржника у виписці з додатку № 1 до договору факторингу не вказаний (т. 1, а.с. 39-44). Відповідно до довідки-розрахунку залишку заборгованості станом на 14.05.2015 року заборгованість за кредитним договором становила 23 698,01 доларів США, у тому числі, заборгованість за тілом кредиту - 17 734,30 долара США, заборгованість за відсотками - 5 963,71 долари США (т. 1, а.с. 83-86). Згідно з випискою за кредитним договором за період з 09.09.2008 року до 13.02.2012 року (включно) борг перед банком у боржника (відповідач 1) відсутній (т. 2, а.с. 135-154). 05.02.2016 року позивач листом № [NUMBER] -736260 надіслав відповідачу 1 повідомлення про анулювання боргу, відповідно до якого позивач повідомив про рішення щодо анулювання (прощення) кредитної заборгованості за договором № 11392221000, яке було прийнято 31.12.2015 року, у зв`язку з реєстрацією позивачем права власності на нерухоме майно (т. 2, а.с. 163). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 605 ЦК України передбачає можливість припинення зобов`язання внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 161/16891/15-ц (Постанова від 30.01.2018 року). Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачем було надано суду документи (довідки з розрахунком заборгованості), в яких розмір заборгованості суперечить одне одному, і, з рештою, суперечить повідомленню про анулювання боргу від 05.02.2016 року. Крім того, жоден розрахунок заборгованості не був підтверджений первинними документами, оформленими належним чином. З урахуванням того, що позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів щодо наявності та розміру заборгованості відповідача 1 перед ним, суд дійшов висновку про недоведеність факту зобов`язань перед позивачем та відсутність підстав для стягнення вказаної заборгованості зі співвідповідачів. Оскільки позивачем не доведено наявність порушеного права, позовна давність застосуванню не підлягає. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed