Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, орган опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що вона є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком хлопчиків є відповідач [PERSON] Діти проживають з позивачем, знаходяться на її утриманні. Відповідачі зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дітей не займається, їх життям, здоров'ям та навчанням не цікавляться, не відвідує їх, не проявляє жодної зацікавленості у їхній подальшій долі, не надає матеріальної підтримки. Зважаючи на викладені обставини, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області Палига В. В. позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції 16 липня 2006 року за актовим записом № 66. Шлюб між сторонами розірвано 21 січня 2014 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції 16 лютого 2006 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 20 листопада 2007 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 24 грудня 2009 року, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2014 року. З акту обстеження умов проживання від 05 березня 2019 року вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір'ю [PERSON] у [ADDRESS]. Позивачем створено для синів гарні умови проживання, діти мають окрему кімнату, ноутбук, одягом та взуттям забезпечені, стосунки в сім'ї доброзичливі, хлопчики проживають і виховуються в увазі, любові та достатку. Згідно з характеристиками Ізяславського НВК № 2 на [PERSON] та [PERSON], за час навчання батько дітей [PERSON] їх навчанням не цікавився, батьківських зборів не відвідував, у школі не з'являвся, не телефонував. Вихованням хлопчиків займається мама [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області за № 42/32-35-306/2019 від 28 січня 2019 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Ізяславській районній державній адміністрації від 25 січня 2019 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають разом із матір'ю [PERSON] у [ADDRESS]. Згідно з ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції) держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 статті 155 СК України визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 з наступними змінами, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не доглядає за синами, не займаються їх вихованням, піклуванням про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не забезпечує їх матеріально, не відвідує синів у навчальному закладі, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Та обставина, що протягом липня-грудня 2018 року відповідач сплачував на користь позивача аліменти на утримання синів в розмірі 234 грн. на місяць, що підтверджується довідкою Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби від 17 січня 2019 року № 916, не спростовують факту його ухилення від піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя. Такі кошти не можуть забезпечити необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не підтверджують факту спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не створюють умов для отримання ними освіти тощо. Відтак, позов [PERSON] підлягає до задоволення. Крім того, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved