Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за вказаним позовом, мотивованим тим, що 10.09.2012 між [PERSON] та ТОВ «Ланнівська МТС» було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 4,22 га сільськогосподарського призначення, розташованої на території Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, за умовами якого відповідач повинен був сплачувати орендну плату в розмірі 2 308,41 грн. на рік з урахуванням індексації у строк від 01 серпня до 31 грудня кожного року. За весь час існування договору оренди позивач жодного разу не отримував орендну плату від відповідача, на її неодноразові звернення, відповіді не було. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь борг по орендній платі в сумі 6 925,23 грн., пені в сумі 168,51 грн., інфляційні втрати в сумі 2 278,40 грн., 3% річних за весь час прострочення в сумі 207,75 грн. та судовий збір. 22.11.2017 від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він просить у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Ланнівська МТС» відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] була надана розписка про одержання від [PERSON], як від керівника і власника ТОВ «Ланнівська МТС», орендної плати за користування належною їй, на підставі Державного акту серії [NUMBER], земельною ділянкою площею 4,22 га в сумі 50 000 грн., тобто фактично за весь період оренди землі. У розписці також зазначено, що [PERSON] більше ніяких матеріальних або будь-яких інших претензій не має. У зв'язку з цим вважає, що відсутні підстави для задоволення і вимог позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних (а.с. 39). 06.02.2018 позивач подала відповідь на відзив, у якому просить не розглядати розписку в якості доказу у справі, посилаючись на те, що розписка не містить інформації щодо предмета доказування, в ній не зазначено дату складання, вона дана [PERSON], а відповідачем у даній справі є ТОВ «Ланнівська МТС», сума 50 000 грн. не може бути всією сумою за 49 років оренди землі, оскільки становить 113 112,09 грн. (а.с.51). 17.12.2018 р. від представника відповідача надішли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає, що позовні вимоги відповідачем не визнаються в повному обсязі, відповідач вважає наведені позивачем аргументи у відповіді на відзив є безпідставні та просить в задоволенні позовної заяви відмовити, також вказує на те, що підстави якими обґрунтовано відповідь на відзив та і сама позовна заява в цілому базується на неправдивих та замовчаних позивачем фактах, у позові не приведено жодних достовірних фактичних даних, які б підтверджували наявність будь-якої з підстав для виплати позивачу орендної плати, окрім того не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.92,93). Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, справа призначена до розгляду судді Косик С.М. (а.с. 76). Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 27.06.2018 р. справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 62). Враховуючи викладене, суд вирішив за можливе розпочати повторно розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, покликаючись на те, що позивач орендної плати не отримувала, а тому має право отримати орендну плати та 3% річних та інфляційні збитки. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що орендна плата позивачу виплачена, але кошти отримав її представник [PERSON] за довіреністю, яка не скасована і на даний час. Не заперечував, що кошти позивач не отримувала, але вважав що претензії остання має заявляти [PERSON], який протягом 2012-2017 року отримує орендну плату. Третя особа в судове засідання не з'явився, подав суду письмові пояснення (а.с.145-147), у яких посилається на довіреність від 15.04.2008 року, якою позивач доручила йому укласти договір оренди землі та отримувати орендну плату, а тому відповідач і не має сплачувати позивачеві орендну плату. Також повідомив, що ним одержавно розписку про виконання обов'язку по передачі орендної плати позивачу, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 4,22 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, що стверджується копією державного акту серія [NUMBER] (а.с.10-11). 10.09.2012 р. між уповноваженою особою [PERSON] [PERSON] та ТОВ «Ланнівська МТС» укладений договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему в Карлівському району про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 02.10.2012 р. за № 531260004002067 (а.с. 5-8). Актом приймання передачі, вказану земельну ділянку передано ТОВ «Ланнівська МТС» (а.с.9). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За умовами Договору оренди землі ( п. 2.1), в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,22 га згідно Державного акту серія [NUMBER], строком на 49 років (п. 3.1), зі сплатою орендної плати у розмірі 4,2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта інфляції в грошовій формі, що становить 2308,41 грн. на рік, або в натуральній, за згодою сторін (п. 4.1). Орендна плата вноситься від 01 серпня до 31 грудня кожного року (п. 4.4). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.9) (а.с. 5). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Факт нарахування позивачці орендної плати за період з 2012 -2018 роки підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.141,142). Натомість даючи оцінку доводам представника позивача про невиплату орендної плати відповідачем, суд зазначає, що згідно з довіреністю від 15.04.2008 року, виданою позивачем на ім'я третьої особи [PERSON] (а.с.94), на підставі якої останнім і було укладено спірний договір оренди, не оспорений сторонами, [PERSON] дуручила [PERSON] також отримувати належну їй орендну плату. Норми ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України передбачають, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Як передбачено ст. ст. 244, 245 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю; довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст. ст. 248, 249 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. За змістом ч.ч. 1-2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. На виконання вказаних вимог Закону, відповідачем надано суду заяву позивача про виплату їй коштів за оренду земельної ділянки та розписку про отримання нею орендної плати від [PERSON] (а.с.95,96). З огляду на те, що позивачем не заявлено вимогу до [PERSON] , якому [PERSON] доручила отримувати орендну плату за спірним договором оренди землі, суд не розглядає доводи представника позивача про неотримання позивачем орендної плати від [PERSON] та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed