Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі по тексту - відповідач) про стягнення недоплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що працював у Київському національному університету імені Тараса Шевченка на посаді техніка 1 категорії та на посаді чергового слюсаря 6р (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин. В період виконання позивачем трудових обов`язків зі сторони роботодавця по справі мала місце виплата заробітної плати не в повному обсязі, а саме не відповідає дійсності заробітна плата за нічний час жовтня 2014 року. Як вказує позивач, відповідно до табелю виходу на роботу сантехнічної служби ІМВ за жовтень 2014 року, позивач відпрацював 184 години. Позивач зазначає, що за нічний відпрацьований ним час відповідач повинен був йому заплатити 399,00 грн. Замість вказаної суми позивачу було заплачено лише 310,99 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача недоплату заробітної плати у розмірі 88,01 грн. Ухвалою суду від 03.02.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 03.02.2020 була направлена судом на адресу відповідача. 16.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить відмовити в повному обсязі. Як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на те, що графік роботи позивача передбачав виконання ним трудової функції з понеділка по п`ятницю з 18:00 год. по 22:00 год. Роботи в нічний час дана посада позивача не передбачала. Враховуючи те, що 1, 9, 13, 17, 21, 29 жовтня 2014 року робочий час позивача за основною посадою та за сумісництвом співпав, тому він фактично не виконував роботу за сумісництвом, проте заробітну плату отримав. Зазначаючи про те, що на момент звільнення позивача була відсутня виплата заробітної плати не в повному обсязі, проте була здійснена переплата з боку відповідача, останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач працював у Київському національному університету імені Тараса Шевченка на посаді техніка 1 категорії та на посаді чергового слюсаря 6р (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин. Відповідно до графіку роботи за сумісництвом від 08.07.2005, з яким позивач власноручно ознайомився, про що свідчить його підпис у графіку, позивачу встановлено до відпрацювання 20 годин на тиждень, зокрема у понеділок з 18:00 год. до 22:00 год. Водночас, посилання позивача на те, що відповідач не в повному обсязі виплатив йому заробітну плату за відпрацьовані нічні години у жовтні 2014 року спростовується тим, що зі змісту вказаного графіку вбачається, що роботи в нічний час дана посада не передбачала. Відповідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Згідно ст. 57 КЗпП України, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Таким чином, судом встановлено те, що позивач отримав заробітну плату за кількість відпрацьованих годин відповідно графіку роботи за сумісництвом від 08.07.2005, зокрема за виконання позивачем трудової функції з понеділка по п`ятницю з 18:00 год. по 22:00 год. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі,

Outcome: dismissed