Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги мотивував тим, що 24 липня 2019 року о 13:00 год. на вул. Садова, 8 в с. Новосілки, Києво-Святошинського району, Київської області з вини водія [PERSON] , яка керувала транспортним засобом KIA Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , сталася ДТП внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа Гарант». Відповідно до аварійного сертифікату 26-Д/57/0 з розрахунку вартості матеріального збитку транспортного засобу, ВАЗ 21043 та ремонтної калькуляції 26-Д/57/0 вартість відновлюваного ремонту КТЗ ВАЗ 21043, ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження відповідно до звіту становить 37 945,36 грн., вартість відновлюваного ремонту 20010,46 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,7, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу 15952,62 грн. Вказав, що ТДВ СК «Альфа Гарант» сплатило на рахунок страхове відшкодування у розмірі 11 328,41 грн. Також вказав, що не погодившись зі звітом, позивачем було зроблено незалежний звіт про оцінку вартості збитку нанесеного внаслідок ДТП. Відповідно до звіту № 0179-VV складеного ФОП [PERSON] вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 21613, 90 грн., страхова компанія виплатила лише 11592,37 грн., то слід прийти до висновку про стягнення різниці 10021, 53 грн. з винуватця ДТП, а саме [PERSON] . Враховуючи викладене просив суд стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 15941,53 грн., яка складається з різниці відновлюваного ремонту у розмірі 10021,53 грн., витрат понесених на проведення незалежного звіту про оцінку вартості у розмірі 1500 грн., витрат за послуги евакуатора у розмірі 1200 грн., а також стоянки транспортного засобу у розмірі 3220 грн.. Стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000 грн.. Стягнути з ТДВ СК «Альфа гарант» завдану матеріальну шкоду в розмірі 298,52 грн. 20.10.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Відповідно до якого остання вказала, що розмір заподіяного збитку не перевищує ліміту відповідальності страховика, а тому дана шкода повинна бути стягнута зі страхової компанії. З приводу стягнення франшизи, витрат на проведення оцінки, витрат за стоянку та витрат за послуги евакуатора вказала, що дані збитки є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. Щодо моральної шкоди вказала, що позивач в своїй позовній заяві не довела завдану їй моральну шкоду. Просила суд відмовити в задоволенні позову в частині позивних вимог до [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2020 року відрито провадження по справі, розгляд справи призначеного в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача в судовому засіданні 19.08.2021 року з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання 19.08.2021 в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» - адвокат Кобилецький В.В. у судове засідання 19.08.2021 року з`явився. Проти позову заперечував,просив відмовити в задоволенні. В судовому засіданні було оголошено перерву до 17 год. 00 хв. 19.08.2021, однак учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2019 приблизно о 13 годині 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Kia Picanto, д/н [NUMBER] , по вул.. Садова 8 в с. Новосілки, Києво-Святошинського району, Київської області, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом ВАЗ 2104, д/н [NUMBER] , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушила п.13.1. ПДР. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2019 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «Kia Picanto», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом АМ/8184198 в ТДВ СК « Альфа гарант» Відповідно до аварійного сертифікату 26-Д/57/0 з розрахунку матеріального збитку завданого транспортного засобу ВАЗ 21043 д.н.з [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу складає 15952,62 грн. 18.09.2019 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11 293,85 грн., дані обставини підтверджуються листом ТДВ СК « Альфа гарант» від 18.12.2019 року № 12/4328 та випискою з рахунку позивача. Відповідно до звіту № 0179-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу ВАЗ 21043 д.н.з [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту складає 21613,90 грн. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, страховиком відповідача, за шкоду завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було сплачено позивачу 11 293,85 грн., з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди надала звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ. Доказів на спростування поданого звіту відповідач не надав, клопотання про забезпечення доказів та призначення експертизи не заявив. Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що страховою компанією було здійснило виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, а тому свій обов`язок виконало в повному обсязі. Так, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля «ВАЗ 21043», державний номерний знак [NUMBER] , складає 21 613,46. Враховуючи те, що страховою компанією було сплачено кошти у розмірі 11 293,85 грн. без врахування франшизи та ПДВ, а тому з [PERSON] слід стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, а саме 10021,53 грн. з урахування франшизи та ПДВ. Відповідно до звіту №0179-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту КТЗ з врахуванням зносу та ВТВ складає 16 310,84 грн. Оскільки ТДВ СК « Альфа гарант» сплатило позивачу 11 293,85 грн., тому з неї необхідно стягнути різницю страхового відшкодування у розмірі без врахування франшизи 2000 грн. та ПДВ у розмірі 298,52 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що крім завданого матеріального збитку транспортному засобу, він також поніс витрати пов`язані зі складанням звіту про оцінку вартості збитку нанесеного внаслідок ДТП у розмірі 1500 грн. На підтвердження даних доводів позивач надав квитанцію № 4970604 про сплату коштів у розмірі 1500 грн. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача. Також в позовних вимога позивач просить стягнути з відповідача витрати за стоянку автомобіля у розмірі 3220,00 грн. Однак в цій частині суд відмовить, оскільки дані витрати не пов`язані з ДТП. Щодо стягнення 1200 грн. за послуги евакуатора суд зазначає наступне, в матеріалах справи наявна квитанція №459650 про сплату коштів у розмірі 1200 грн., однак в даній квитанції не вказано за які саме транспортні послуги сплачено кошти. Тому в цій частині суд відмовляє. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді страждань є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Враховуючи наслідки ДТП, пояснення сторін щодо моральної шкоди , суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог, щодо моральної шкоди. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: partial