Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив, ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 6 709 грн. 17 коп., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказав, що КП «Дніпроводоканал» здійснює надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], якій відкритий особистий рахунок № 944647000073. Відповідач не оплачує надані послуги, у звязку з чим станом на 01.05.2016 року заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою складає 6 709 грн. 17 коп. Відповідно до довідки про склад сімї за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача [PERSON], зареєстрований [PERSON], який вважається солідарним відповідачем. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, оскільки заборгованість відсутня, та просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У судовому засіданні встановлено, що Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради здійснює водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], якій відкритий особистий рахунок № 944647000073. Згідно довідки про склад сімї у квартирі [ADDRESS], значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON]. Як зазначає у своєму позові позивач, відповідачі не здійснювали належним чином оплату за водопостачання за період з 1999 року по квітень 2016 року, тому, виникла заборгованість у розмірі 6\~709 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і належними сторонами. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка у судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності. Позивачем до суду подано позов про стягнення з відповідачів заборгованості станом на 01.05.2016 року. Але до матеріалів справи долучено ухвалу про скасування судового наказу. Як встановлено в судовому засіданні судовий наказ було постановлено 09 квітня 2015 року. Заява про видачу судового наказу надійшло до суду 10 серпня 2016 року. Тому, суд прийшов до висновку, що період за який підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності становить з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року. Згідно розрахунків суми заборгованості за водопостачання та водовідведення за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року, заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], відсутня. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги не підлягають задоволенню, то підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed