Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

УПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області звернулося в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення 7665,29 грн. пенсійних виплат, отриманих без достатніх правових підстав, з тих підстав, що управлінням Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області [PERSON] 23 липня 2013 року призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника згідно її заяви та доданих документів, з 14 грудня 2012 року. При призначенні зазначеної вище пенсії, враховано стаж роботи з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року [PERSON] (годувальника), згідно записів його трудової книжки. В ході проведення аудиту, головним спеціалістом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зроблено запити щодо стажу роботи годувальника в дитячому садку № 72 комбінованого виду Виборзького району м. Санкт-Петербурга. У відповідь на подані запити з УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга надійшов лист за № 04/2895 від 10.12.2013 та довідки про те, що [PERSON] за період з 1994 року по 2000 рік в штаті працівників не значився. Отже, період роботи [PERSON] (годувальника) з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року у дитячому садку № 72 комбінованого виду Виборзького району м. Санкт-Петербурга, який зазначений в його трудовій книжці, не підтверджено, а тому [PERSON] немала правана отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника [PERSON] Таким чином, враховуючи вищенаведене, в період з 14 грудня 2012 року по 31 серпня 2013 року включно, [PERSON] отримано пенсійні виплати, без достатніх правових підстав в розмірі 7665,29 грн. Управління Фонду в районі повідомляло [PERSON] про виявлення переплати пенсії на зазначену вище суму, проте згідно заяви від 22.01.2014 - вона відмовляється повернути дані кошти. 14.04.2014 року відповідачка [PERSON] подала заперечення на позов, в якому вказує, що при призначенні пенсії нею не допущено жодних зловживань, при перевірці поданих нею документів будь-яких підробок, перекручень чи виправлень нею не допущено, її вини не встановлено, а тому стягувати надміру виплаченої пенсії немає підстав. В судовому засіданні представник позивача УПФУ в Тлумацькому районі - Іванишин Р.В. позов підтримав, з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених в запереченні на позов. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 01.07.2013 року [PERSON] звернулася в УПФ України в Тлумацькому районі із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.7). Згідно протоколу УПФ України в Тлумацькому районі 3011 від 23.07.2013 року [PERSON] було призначено пенсію по втраті годувальника з 14.12.2012 року (а.с.8). При призначенні вказаної пенсії, управлінням Фонду враховано стаж роботи годувальника [PERSON] з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року, згідно записів його трудової книжки, де зазначено, що він працював охоронцем в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга (а.с.10-12). В ході проведення аудиту, головним спеціалістом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зроблено запити щодо стажу роботи годувальника [PERSON] в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга, у відповідь на які 26.12.2013 року з УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга надійшов лист за № 04/2895 від 10.12.2013 та довідки про те, що [PERSON] за період з 1994 року по 2000 рік в штаті працівників установи не значився (а.с.13-15). Згідно розрахунку переплати, розмір незаконно отриманої [PERSON] пенсії за період з грудня 2012 року по серпень 2013 року становить 7665,29 грн. (а.с.16). Згідно заяви від 22.01.2014 року [PERSON] відмовилася повернути дані кошти (а.с.17). За змістом ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії, сплаченої надміру проводяться в установленому законом порядку на підставі судового рішення лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1215 ЦК україни не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як встановлено в судовому засіданні, при призначенні та виплаті пенсії [PERSON] зловживання з її боку були відсутні, оскільки при подачі документів до управління Пенсійного фонду в Тлумацькому районі в трудовій книжці годувальника [PERSON] зазначений період роботи з 01.06.1994 року по 16.12.2000 рік в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга. Дані обставини в судовому засіданні підтвердила відповідачка, та не заперечувалися представником позивача. Факт виникнення передплати був встановлений при проведенні відповідної перевірки між УПФ України в Івано-Франківській області та УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга. Аналізуючи наведене, враховуючи положення спеціального Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який має переважне значення для вирішення даного спору, суд вважає, що оскільки пенсія відповідачці УПФ України в Тлумацькому районі за період з грудня 2012 року по серпень 2013 року виплачена добровільно, за відсутності зловживань та недобросовісності з боку відповідачки, підстави для стягнення надміру виплаченої пенсії відсутні. За таких обставин, проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. При такому вирішенні позову, враховуючи п.18 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір», судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed