Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

у серпні 2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, виправивши зазначені в ухвалі суду від 11.09.2017 р. недоліки у вересні 2017 року, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Григорія Косинки, буд. 12, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником зазначеного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.08.2002 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21947202 від 20.02.2009 р. Відповідач, як колишній зять позивача, зареєстрований у ньому, але з 15.04.2012 р. в будинку не проживає. Відповідач приміщенням будинку не користується, комунальних послуг не сплачує, тому позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Григорія Косинки, буд. 12. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки поштового відділення № 83 м. Кривого Рогу про причини не вручення, а саме: за закінченням строку зберігання. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.08.2002 р., виданим державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21947202 від 20.02.2009 р. є власником житлового будинку з прибудовою та з господарчими спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ульянової Марії (зараз [PERSON]), буд. 12 (а.с.8,10). Відповідач [PERSON] як колишній зять позивача був зареєстрований у даному будинку, але за вказаною адресою не проживає із 15.04.2012 року, тобто понад рік, що підтверджується актом про не проживання від 24.07.2017 р. (а.с.12). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік у ньому не проживає, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved