Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка - відповідачка [PERSON] просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS]. Відповідачка - позивачка [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві просить постановити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини та визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на частину вищевказаного домоволодіння, яке належало покійному та їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Спадкоємцями першої черги по закону після смерті чоловіка є вона та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі. Останні спадщину не прийняли, тому не мають права на спадкове майно. [PERSON] та [PERSON] на свої частки у спадковому домоволодінні не претендують. Ще за життя 19 травня 2011 року її чоловік [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповів їхній онуці [PERSON]. Однак рішенням Рожнятівського районного суду від 12 листопада 2013 року даний заповіт визнаний недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області вказане рішення залишено без зміни. Бажаючи оформити свої спадкові права вона звернулася до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу, однак нотаріус у видачі їй свідоцтва про право на спадщину відмовила, оскільки відсутній правовстановлюючий документ про належність майна спадкодавцеві. При таких обставинах вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У судовому засіданні представник позивачки - відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] її позов підтримав, а позовну заяву [PERSON] не визнав та пояснив, що його довірителька прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки постійно проживала з ним до його смерті у спільно збудованому у шлюбі будинку і продовжує жити там і на даний час. Відповідачі спадщину не прийняли, оскільки у встановленому законом порядку не подали до нотаріуса відповідні заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставними, оскільки будь - яких поважних причин, що не давали їй можливості подати відповідну заяву до нотаріуса не було. Вона не мала наміру приймати спадщину, тому не подавала відповідної заяви в нотаріальну контору. У судовому засіданні відповідачка-позивачка [PERSON] позовні вимоги матері не визнала а свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що дійсно перебуваючи у шлюбі батьки збудували домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS]. Після смерті батька вона, її мати та брати [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом на частину домоволодіння, що належала батькові. Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину, вона звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва у зв»язку з пропуском шестимісячного терміну подачі заяви про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки на момент смерті батька існував заповіт на вказане домоволодіння на користь її дочки. ЇЇ мати - [PERSON] відмовилась від належної їй обов»язкової частки у спадщині на користь її дочки. Вона не заперечувала, щоб домоволодіння належало її донці, тому не зверталася до нотаріальної контори з метою оформлення права власності на спадщину, тому що на той час на спадщину вона не претендувала. Проте на даний час заповіт, складений її батьком визнано недійсним за рішенням суду, також визнано недійсною заяву матері про відмову від спадщини на користь її дочки. За таких обставин здійснюється спадкування за законом. ЇЇ дочка є спадкоємцем другої черги, тому позбавлена права спадкування через наявність спадкоємців першої черги. Зважаючи на це, вона, як спадкоємець першої черги за законом бажає прийняти спадщину. Вважає, що відмова її братів від прийняття спадщини на користь матері не має правового значення, оскільки вони у визначений законом термін не звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини. Таким чином, за її матір»ю слід визнати право власності на ? частини спірного домоволодіння, а за нею - на ? частину. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов матері визнав, а проти позову сестри заперечив та пояснив, що батьки за час шлюбу збудували спірне домоволодіння і після смерті батька мати повинна бути його власником. Вони всі - діти, мають власні житлові будинки і батьківського будинку не потребують. Батьки допомагали сестрі у будівництві її житлового будинку, а тому вона не може претендувати на батьківський будинок на даний час. Мати, як законний власник будинку, вправі буде розпорядитися своєю власністю на випадок своєї смерті, склавши заповіт на користь того, кого буде вважати достойним. Ні він ні їхній брат [PERSON] на даний час на спадщину після смерті батька не претендують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов матері визнає а проти позову сестри заперечує. Вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає з таких підстав. У [ADDRESS], знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку, чотирьох сараїв, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Івано - Франківським бюро технічної інвентаризації (а. с. 9-11). Домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS], згідно погосподарської книги було зареєстроване за [PERSON], після його смерті у спірному будинку залишилася проживати його дружина [PERSON], що підтверджується довідкою № 122 виданою Сваричівською сільською радою 20 січня 2014 року (а. с. 8). Позивачка - відповідачка [PERSON] доводилася дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 7). Співвласниками домоволодіння були [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, оскільки вони збудували його за час шлюбу, що встановлено з пояснень сторін. 19 травня 2011 року [PERSON] склав на користь своєї внучки [PERSON] заповіт, яким заповів їй все належне йому майно, тобто половину спірного домоволодіння, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 12 листопада 2013 року (а. с. 12-16). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння. Власником другої частини домоволодіння є його дружина - позивачка [PERSON], яка його пережила. Складений [PERSON] на користь [PERSON] заповіт визнаний недійсним, що підтверджується рішенням Рожнятівського районного суду від 12 листопада 2013 року (а. с. 12-16). Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту, спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки . За таких обставин на половину домоволодіння, що належала [PERSON], позивачка та її діти - відповідачі, є спадкоємцями першої черги по закону. Листом приватного нотаріуса № 6/02-14 від 16 січня 2014 року (а. с. 19) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці - відповідачці [PERSON] відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння. Відповідачці - позивачці [PERSON] також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів пропуску шестимісячного строку прийняття спадщини та через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, що підтверджується листом приватного нотаріуса №46/02-14 від 03 березня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст. 1270 ч. 1 названого кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За змістом ст. 1272 ч. 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачка - відповідачка [PERSON], як його дружина та відповідачі, як його діти, є спадкоємцями першої черги по закону та, після визнання недійсним заповіту, мають право на спадкування. Позивачка - відповідачка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час смерті спадкодавця проживала з ним та вступила у фактичне управління майном, крім того у встановленому законом порядку звернулася з заявою у нотаріальну контору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, з спадкодавцем спільно не проживали, заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини не подавали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендують . На переконання суду відповідачка - позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини без поважних причин, а тому не має права на спадщину. Так пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідачка - позивачка мала можливість після відкриття спадщини на протязі шести місяців звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки наявність спадкоємця за заповітом не перешкоджала їй вчинити цю дію. Однак вона цього не зробила свідомо, оскільки на час відкриття спадщини на неї не претендувала і не мала наміру її приймати, бажаючи щоб власником спадкового майна стала її дочка. Будь яких об»єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення цих дій у неї, як у спадкоємця за законом, не було. За таких обставин у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку прийняття спадщини поважними і відповідно на визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини та визнання за нею права на спадкове майно після смерті батька. Тому єдиним законним спадкоємцем після смерті [PERSON]. який установленому законом порядку прийняв спадщину є його дружина - позивачка [PERSON], а тому право на половину домоволодіння, що належало спадкодавцю, як на спадкове майно, слід визнати за нею. Друга половина спірного домоволодіння належить їй, як дружині, що пережила свого чоловіка, з яким спільно створила зазначене майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оскільки своє право на спадкове майно у позасудовому порядку [PERSON] встановити не може, на частину майна таке її право оспорюється [PERSON], то право на спірне домоволодіння за нею слід визнати за рішенням суду. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин частину понесених позивачкою [PERSON] судових витрат, пов»язаних з нанням юридичної допомоги у складанні заперечень на позов [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути на її користь з останньої.

Outcome: approved