Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11серпня 2017 року відкрито провадження у справі. 04 вересня 2017року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на гараж [NUMBER], розташований за адресою м. Київ, вул. Сім'ї Кульженків,1 на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів « Мінський», загальною площею 206,7 кв.м.( свідоцтво про право власності серії [NUMBER], видане 19.10.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції ум. Києві, індексний номер 45882026); на гараж [NUMBER], розташований за адресою м. Київ, вул. Сім'ї Кульженків,1 на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів « Мінський», загальною площею 277,3 кв.м.( свідоцтво про право власності видане 31.12.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції ум. Києві, індексний номер 27731221); на гараж [NUMBER], розташований за адресою м. Київ, вул. Сім'ї Кульженків,1 на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів « Мінський», загальною площею 294,20 кв.м.( свідоцтво про право власності, видане 31.12.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції ум. Києві, індексний номер 51349357) і вказане забезпечення позову необхідне з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Разом з тим, зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed