overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO], а також стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проте спільне життя у них не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує, добровільно допомогу на її утримання не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України, стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягненнядитиною повноліття, а також стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиноютрирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 червня 2013 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб від якого у них народився син, [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, відповідач працює, має дохід, свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує, добровільно допомогу на утримання дружини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частинивід усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини -- сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позовні вимоги позивачка просила суд задовольнити згідно зі статтями 180-183, 191 СК України. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 08 січня 2013 року. Від проживання з відповідачем у шлюбі вони мають сина [PERSON], [INFO], на якого відповідач зобовязаний платити аліменти або ж надавати матеріальну допомогу добровільно. Матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. Таким чином, вона має право претендувати на стягнення аліментів на неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Оскільки ж відповідач не бажає надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, то вона змушена була звернутися до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду з'явився, позовні вимоги [PERSON] визнав повністю та пояснив, що дійсно він знаходився в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 08 січня 2013 року. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина він не надає, тому згоден платити аліменти за рішенням суду, до повноліття дитини. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з наступних підстав. Сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають сина, який знаходиться на утриманні матері. На утримання неповнолітнього сина відповідач, згідно діючого законодавства, зобовязаний надавати матеріальну допомогу добровільно або платити аліменти за рішенням суду. Отримавши копію позовної заяви по цій справі, а також повістку в судове засідання, знаючи, коли буде розглядатися справа по суті, відповідач мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи. До дня розгляду справи відповідач не надав суду особисто, не направив до суду ніяких доказів іншим способом проти задоволення позовних вимог [PERSON] і не вказав суду джерела таких доказів. Оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки в протилежному випадку це не відповідало б вимогам ст. 182 СК України. Суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Тому одночасно необхідно з відповідача стягнути в доход держави судовий збір, що дорівнює 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання як матері, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги позивачка просила суд задовольнити у відповідності до статей 77, 79, 80, 84 СК України. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] вказала, що з відповідачем [PERSON] з 03 жовтня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даних відносин вони мають сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Вона, тобто позивачка, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач, згідно діючого законодавства повинен сплачувати також їй, як непрацездатній дружині, аліменти або надавати матеріальну допомогу добровільно. Але відносини з відповідачем припинені і добровільно матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає. Таким чином, вона має право на стягнення аліментів на своє утримання як непрацездатна дружина, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів. Оскільки ж відповідач не бажає надавати їй матеріальну допомогу на її утримання, то вона була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, та наполягає на задоволенні своїх вимог. Відповідач [PERSON] або його представник до суду не зявились, про день, місце та час проведення попереднього судового засідання та розгляду справи по суті відповідач повідомлений у встановленому порядку своєчасно. Суд вважає можливим розглядати цю справу за відсутності відповідача або його представника, оскільки в матеріалах даної справи достатньо доказів для розгляду справи по суті з винесенням законного та обґрунтованого рішення. Суд, вислухавши позивачку, за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з наступних підстав. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. На утримання непрацездатної дружини відповідач, у відповідності до діючого законодавства, повинен надавати матеріальну допомогу добровільно або сплачувати аліменти за рішенням суду. Отримавши копію позовної заяви по справі, а також повістку у судове засідання, знаючи, коли буде розглядатися справа по суті, відповідач мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи. На день розгляду справи відповідач не надав суду особисто, не направив до суду ніяких доказів іншим способом проти задоволення позовних вимог [PERSON] та не вказав суду на джерела таких доказів. Оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно на її утримання, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 25 січня 2017 року, та до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Тому одночасно необхідно з відповідача стягнути в доход держави судовий збір, що дорівнює 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обгрунтування свого позову зазначила, що 27 січня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народився син, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі відсутності взаємопорозуміння між ними. Фактично шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з серпня 2015 року, з відповідачем спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з дружиною разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини з нею не підтримує, загальне сімейне господарство не веде, почуття кохання до позивача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 27 січня 2015 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії I-ВЛ № 303345, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 25. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії I-ВЛ № 394251, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 266. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обгрунтування свого позову зазначила, що 25 лютого 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народився син, [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі різних характерів та поглядів на сімейне життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, з відповідачем мешкають окремо та не ведуть спільне господарство. Почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнила також, що з відповідачем разом не проживають з 01 березня 2014 року. Саме з цього часу шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, загальне сімейне господарство вони не ведуть. З відповідачем вона намагалась примиритись, однак позитивних результатів це не дало. Чоловіка не кохає та вважає, що збереження шлюбу єнеможливим. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з 01 березня 2014 року він не проживає разом із позивачем однією сім'єю та з цього часу шлюбно-сімейні відносини з дружиною він не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до позивача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 25 лютого 2012 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 177555, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 156. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії I-ВЛ № 283844, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 601. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 24 листопада 2000 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Вони є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею. Спільне життя у них не склалось через різні погляди на сім'ю, ведення спільного господарства. Вони втратили взаємне почуття поваги, любові та довіри. Два роки вже не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально, примирення неможливе. У судове засідання сторони не з'явилися, на адресу суду спрямували заяви про розгляд справи за їх відсутності позивачка позов підтримала, відповідач визнав (а.с. 16, 18). Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю. (а.с. 6, 7). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, сторони не бажають зберігати шлюб, про що свідчать їх заяви, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню її витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 29.12.2016 шлюб між ними розірвано. Вони є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач працює у ТОВ „ІНКО-ФУД Бердичів та має стабільний заробіток, гарний стан здоровя, інших утриманців не має. У судове засідання сторони не зявилися. До суду спрямували заяви ( а.с. 19,20), в яких просять справу слухати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши докази, суд, відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК, приймає визнання відповідачем позов та ухвалює рішення про його задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 29.1.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матірю ( а.с. 5, 6). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дитини. А тому аліменти слід стягувати за рішенням суду. Зважаючи, що відповідач позов визнав та його дохід є регулярним, суд стягує аліменти розмірі 1/4 частки його доходу. Судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду, в сумі 640 гривень, слід стягнути з відповідача в дохід держави (частина третя статті 88 ЦПК України). У стягненні витрат за надання правової допомоги суд відмовляє через відсутність допустимого доказу на підтвердження таких витрат ( платіжний документи банку, квитанція до прибуткового касового ордеру). Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті\~\~367 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 29.07.1991 року вона працює на посаді токара-револьверщика в зварювально-збірному виробництві в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 19 січня 2017 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 27252,67 грн., про це свідчить довідка від 19 січня 2017 року №87, яка була видана та підписана генеральним директором та головним бухгалтером КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 27252,67 грн. В судове засідання позивач не зявився, звернувся із заявою, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. Про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст.280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Судом встановлено, що з 29.07.1991 року вона працює на посаді токара-револьверщика в зварювально-збірному виробництві в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 19 січня 2017 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 27252,67 грн., про це свідчить довідка від 19 січня 2017 року №87, яка була видана та підписана генеральним директором та головним бухгалтером КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Таким чином, заборгованість по заробітній платі становить 27252,67 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 27252,67 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду\~ з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з»явилася, разом з тим подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2005 року сторони зареєстрували шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 560, свідоцтво про шлюб І-КЕ № 002552. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO]. Спір про розподіл майна відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved