Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що на праві приватної їй належить 62/100 частини вказаного домоволодіння, [PERSON] - 38/100 частини на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району від 12 лютого 1997 року. У вказаному житловому будинку зареєстрована позивач, а також члени її родини - донька [PERSON] , колишній чоловік її доньки [PERSON] , який є відповідачем по справі, та онук [PERSON] . Оскільки відповідач вже не є членом родини позивача, не мешкає у вказаному домоволодінні тривалий час, не сплачує за комунальні послуги, тому на підставі ст.71 ЖК України позивач просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 15 серпня 2019 року з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області були отримані відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2019 року позов було прийнято до провадження і призначено до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. А тому, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Третя особа у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району від 12 лютого 1997 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить позивачу [PERSON] - 62/100 частини та третій особі [PERSON] - 38/100 частини /а.с.13-14/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 30 липня 2019 року у вказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.17/. Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 29 липня 2019 року, складеному депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Щербань Н. Г. встановлено, що у домоволодінні мешкають троє осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] у вказаному домоволодінні не мешкає з 2013 року /а.с.10/. Також у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] вже не є членом родини позивача, оскільки його шлюб з донькою позивача було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2011, з 2013 року у спірному домоволодінні не проживає, своїх речей в домоволодінні не зберігає, комунальні послуги не сплачує та не приймає участі в утриманні такого. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідач вже більше 6 років не користується спірним житлом без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасниками справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угод про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах та утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з вимогами ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України встановлене абсолютне право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак з 2013 року по теперішній час не мешкає в ній, крім того, вже не є членом сім`ї позивача, тому оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у спірному домоволодінні. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по оплаті судового збору, у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved