Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ БП «Азовмашпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 лютого 2013 року його було прийнято токарем за сумісництвом до ТОВ БП «Азовмашпром». Починаючи з серпня 2013 року почала утворюватися заборгованість по заробітній платі внаслідок несвоєчасної її виплати. Станом на 20 січня 2014 року загальний розмір заборгованості по заробітній платі за серпень та жовтень 2013 року становить 2822,83 грн. Вважає, що незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, що виразилося у хвилюванні з приводу несвоєчасного проведення розрахунку з ним, порушенням звичного образу життя, відсутністю коштів. На підставі викладеного, просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 2822,83 грн., а також моральну шкоду у розмірі 500 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за серпень та жовтень 2013 року у розмірі 2822,83 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 21 КЗпП України визначено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 19 Закону України «Про оплату праці». Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Дана норма вбачається також зі змісту частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу № 40 від 14 лютого 2013 року був прийнятий 14 лютого 2013 року до ТОВ БП «Азовмашпром» на посаду токаря за сумісництвом, що також підтверджується заявою позивача про прийняття його на посаду токаря за сумісництвом до ТОВ БП «Азовмашпром» (а.с. 14,15). Згідно довідки, виданої 20 січня 2014 року ТОВ БП «Азовмашпром», у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за серпень 2013 року у розмірі 2064,89 грн. та за жовтень 2013 року - 757,94 грн., а всього - 2822,83 грн. (а.с. 6). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2822,83 грн. Відповідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. Відповідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав моральних страждань через невиплату йому заробітної плати при звільненні, що привело до втрати нормальних життєвих зв'язків, він був вимушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя та оцінив моральну шкоду в сумі 500 грн. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у визначеному ним розмірі 500 грн. Разом з тим, з урахуванням того, що відповідачем не прийнято заходів до повного розрахунку при звільненні позивача, суд вважає, що йому завдано моральну шкоду. З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що дані обставини є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди, тому приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 200 грн. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує наступним чином. У зв'язку з тим, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а його вимоги задоволено частково, то з відповідача слід стягнути судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, але не менше мінімальної ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру та немайнового характеру.

Outcome: partial