Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем з 20 листопада 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 2 вересня 2019 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі ними (сторонами) 18 червня 2015 року за договором купівлі-продажу було придбано земельну ділянку площею 0,0523 га, кадастровий номер 3221088600:05:005:0659, з цільовим призначенням для колективного садівництва, що розташована в ОК «Шибенський» Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області по [ADDRESS] , на якій побудований літній будинок площею 15,7 кв.м, та 21 грудня 2007 року був придбаний автомобіль ЗАЗ-Daewoo Lanos, р/н [NUMBER] , який проданий відповідачем 7 березня 2020 року без згоди на те позивачки. В добровільному порядку сторони не можуть домовитись про поділ їх спільного майна. Вважала, що її частка у спільному майні має бути збільшена до двох третин, оскільки аліментів, які вона отримує від відповідача недостатньо для утримання дитини. Тому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею (позивачкою) право власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки та садового будинку, стягнути з відповідача на її (позивачки) користь половину вартості проданого автомобіля в розмірі 30000 грн. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили, вказали, що підставою збільшення частки позивачки у спільному майні є і те, що відповідач приховав продаж ним спільного з позивачкою автомобіля. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на поділ земельної ділянки в рівних частках, по Ѕ частині за кожним з подружжя, та не заперечував проти сплати позивачці Ѕ частини коштів, отриманих ним від продажу автомобіля, що становить 18\~000 грн. Садовий будинок він будував сам, встановивши на ділянці дерев`яний каркас, без фундаменту, будинок в експлуатацію не зданий, право власності на нього не зареєстроване. З проведеною позивачкою оцінкою майна він не згоден. Вислухавши пояснення представників позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 20 листопада 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року було розірвано, та мають від цього шлюбу неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.7-9) та визнається сторонами. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10) та що визнається сторонами, на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2015 року за відповідачем [PERSON] було зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0523 га, кадастровий номер 3221088600:05:005:0659, з цільовим призначенням для колективного садівництва, що розташована в ОК «Шибенський» Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області по [ADDRESS] . Також, 21 грудня 2007 року на ім`я відповідача було зареєстровано автомобіль ЗАЗ-Daewoo Lanos, р/н [NUMBER] , який він (відповідач) за договором купівлі-продажу від 7 березня 2020 року продав за 36\~000 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.11,117,172-173) та визнається сторонами. Відповідно до\~ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~\~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі\~\~№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене та визнання позову відповідачем в цій частині, суд вважає, що вказані земельна ділянка та автомобіль, набуті сторонами за час їх шлюбу і належить їм (сторонам) на праві спільної сумісної власності. Спірний садовий будинок не може бути визнаний спільним майном подружжя сторін, зважаючи на наступне. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки суду не надано жодних доказів наявності спірного будинку як об`єкту нерухомого майна, як зазначив відповідач в судовому засіданні і доказів протилежного суду не надано, право власності на цей будинок не зареєстроване та він не зданий в експлуатацію, то підстав для визнання даного майна спільним майном подружжя сторін не вбачається. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ч1,2\~ст.70\~СК України,\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач нібито приховав продаж автомобіля та платить аліменти у розмірі, який недостатній для утримання дитини, оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами та взагалі не свідчать про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а тому не можуть бути підставою для збільшення частки позивачки у спільному майні їх з відповідачем подружжя. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позов, поділити спільне сумісне майно бувшого подружжя сторін, визнавши за кожним з них право власності по Ѕ частині на спірну земельну ділянку площею 0,0523 га, кадастровий номер 3221088600:05:005:0659, з цільовим призначенням для колективного садівництва, що розташована в [ADDRESS] . Так як спірний автомобіль був відчужений відповідачем, а позивачка має право на Ѕ частину цього майна як частку у спільному майні подружжя, то суд, приймаючи до уваги також визнання позову відповідачем і в цій частині, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки ЗАЗ-Daewoo Lanos, р/н [NUMBER] в розмірі 18\~000 грн., що становить половину коштів, отриманих відповідачем від продажу автомобіля (36\~000 грн. : 2). Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на відшкодування її витрат по сплаті судового збору 587,50 грн. (1213,07 грн. (сплачено позивачкою (а.с.139)) х 58\~750 грн. (розмір задоволених позовних вимог - 40750 грн. + 18\~000 грн) : 121\~306,67 грн. (ціна позову), на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 5085,25 грн. ( 10\~500 грн. (сплачено позивачкою (а.с.123,124,126-132) х 58\~750 грн. : 121\~306,67 грн.) та на відшкодування витрат по оплаті висновку оцінювача по земельній ділянці 3500 грн. (7000 грн. (а.с.125) : 2).

Outcome: partial