Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання без згоди одного з батьків. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог вказала, що вона є донькою [PERSON]. Однак, місцезнаходження матері їй не відомо оскільки вони не підтримують жодних зв'язків вже більше 10 років. Останні 10 років, а саме з 2006 року вона разом зі своїм чоловіком (громадянином ФРН) проживала у Федеративній Республіці Німеччина (ФРН). Наразі Позивач завітала до України з метою оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання, оскільки за законодавством ФРН вже має право на отримання громадянства ФРН. З метою оформлення документів на виїзд звернулася до управління ДМС, де отримала перелік документів, необхідних для оформлення закордонного паспорта, одним з котрих є: засвідчені в установленому порядку заяви батьків, які залишаються в Україні. Позивач зазначила, що з батьком спілкується регулярно, згоду батька отримала, проте, про матір нічого не знає, тому змушена звернутися до суду задля отримання можливості виїзду на постійне місце проживання за кордон без згоди матері. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, місцезнаходження якого невідоме, що викликався до суду в порядку ст. 74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення у ЗМІ, до судового засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Ленінського районного відділу у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, заперечень проти задоволення позову не надав. Враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Як вбачається з матеріалів справи, останні 10 років, а саме з 2006 року Позивач разом зі своїм чоловіком (громадянином ФРН) проживає у Федеративній Республіці Німеччина (ФРН), що посеред іншого підтверджується відміткою у закордонному паспорті та свідоцтвом про шлюб. (а.с. 15-16, 18) Наразі позивач завітала до України з метою оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання, оскільки за законодавством ФРН вже має право на отримання громадянства ФРН, що підтверджується копіями документів з консульства ФРН з перекладом та апостилем та копіями старого та нового закордонних паспортів Позивача. (а.с. 20-21) Серед документів, які необхідно надати для оформлення виїзду на постійне місце проживання до ФРН, необхідно надати нотаріально оформлені оригінали заяв батьків заявника, які проживають на території України, про те, що вони не мають жодних матеріальних претензій до заявника або заперечень на рахунок його рішення виїхати за кордон на постійне місце проживання. Зі своїм батьком, [PERSON], Позивач спілкується регулярно, тому батько не заперечує проти виїзду доньки за кордон на постійне місце проживання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією нотаріально посвідченої заяви про дозвіл на виїзд [PERSON] на постійне місце проживання до ФРН. (а.с. 19) Враховуючи те, що місцезнаходження відповідача на даний момент невідоме, можливості отримати її згоду на виїзд за кордон на постійне місце проживання у Позивача об'єктивно немає. Згідно ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Положенням абз. 2 ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Статтею 33 Конституції України, визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, з урахуванням приведених норм закону та встановлених обставин справи, а саме того, що батько позивача надав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд доньки на постійне проживання за кордон, а місцезнаходження відповідача - матері позивача, не можливо встановити, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а саме надати дозвіл [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], яка народилась в м. Запоріжжі, громадянці України, дозвіл на виїзд з України на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина без згоди матері,[PERSON]. Оскільки суд задовольнив заявлені позовні вимоги позивача повністю, при цьому позивач просив суд залишити сплачений ним судовий збір за ним, суд не стягує судовий збір з відповідача та залишає його сплату за позивачем по справі.

Outcome: approved