Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON], посилаючись на те, що 12 травня 2016 року між нею та відповідачем було укладено усний договір про виконання робіт по оформленню документів на право власності на об'єкт нерухомості (Модуль), розташований на території «Човнової станції», ділянка [NUMBER], Удобненської сільської ради (с.Маяки), Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язувався виконати роботи по оформленню документів на право власності на об'єкт нерухомості та передати їй готові документи, а вона зобов'язувалася оплатити вказані роботи та прийняти оформлені документи. Позивачка зазначала, що на підтвердження укладеного договору вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 52500,00 грн., а відповідач надав їй розписку про отримання вказаних грошових коштів для оформлення права власності на об'єкт нерухомості (Модуль), розташований на території «Човнової станції», ділянка [NUMBER], Удобненської сільської ради (с.Маяки), Білгород-Дністровського району, Одеської області, зі змісту якої вбачається, що відповідач зобов'язався передати [PERSON] оформлені документи у строк не пізніше 15 днів з моменту отримання грошових коштів, тобто не пізніше 27 травня 2016 року, а у разі неможливості виконання свого зобов'язання повернути всю отриману суму у строк не пізніше 2 днів з моменту закінчення строку передачі документів, тобто у строк не пізніше 29 травня 2016 року. Вказувала, що необхідність виконання робіт по оформленню права власності на Модуль визначена інвестиційним договором №141 від 15 лютого 2012 року, укладеного між нею та ТОВ «Главстрой», згідно умов якого вона побудувала в 2015 році Модуль, тобто об'єкт нерухомості на території «Човнової станції», ділянка [NUMBER], та 12 січня 2016 року отримала технічний паспорт на вказаний об'єкт, ділянка [NUMBER]. Стверджувала, що у вказаний в розписці строк, умови договору щодо виконання відповідачем робіт по оформленню документів на право власності на об'єкт нерухомості та передачі їй готових документів, виконані не були, грошові кошти не повернуті. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості в розмірі 10921,93 грн.; 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 975,82 грн.; заборгованість з урахуванням індексів інфляції за час прострочення платежів в розмірі 4001,38 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 22 серпня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с.21). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та слухання справи повідомлений належним чином, причини своєї не явки суд не повідомив ( а.с. 51). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають, задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п'ятою розділом 1 главою 49 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що 12 травня 2016 року між сторонами було укладено договір про виконання робіт по оформленню документів на право власності на об'єкт нерухомості (Модуль), розташований на території «Човнової станції», ділянка [NUMBER], Удобненської сільської ради (с.Маяки), Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався виконати роботи по оформленню документів на право власності на об'єкт нерухомості та передати позивачу готові документи, а вона зобов'язалась оплатити вказані роботи та прийняти оформлені документи. На підтвердження укладеного договору позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 52500,00 грн., а відповідач надав їй розписку про отримання вказаних грошових коштів для оформлення права власності на об'єкт нерухомості об'єкт нерухомості (Модуль), розташований на території «Човнової станції», ділянка [NUMBER], Удобненської сільської ради (с.Маяки), Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується розпискою (а.с. 52). З змісту розписці від 12 травня 2016 року вбачається, що відповідач зобов'язався передати [PERSON] оформлені документи в строк не пізніше 15 днів з моменту отримання грошових коштів, тобто не пізніше 27 травня 2016 року, а у разі неможливості виконання свого зобов'язання повернути всю отриману суму у строк не пізніше 2 днів з моменту закінчення строку передачі документів, тобто у строк не пізніше 29 травня 2016 року. Отже, позивачка свої зобов'язання за договором виконала та передала відповідачу грошові кошти в розмірі 52500,00 грн. для оформлення документів. З матеріалів справи вбачається, що у вказаний в договорі термін відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та грошові кошти не повернув. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог, посилаючись на умови договору зазначала, що відповідач повинен повернути їй суму заборгованості, а саме забезпечувального платежу, а також відповідно до ст.625 ЦК України сплатити на її користь 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 975,82 грн. та заборгованість з урахуванням індексів інфляції за час прострочення платежів в розмірі 4001,38 грн. Розписку від 12 травня 2016 року з переліком суттєвих умов договору, яку надав відповідач позивачці, суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов'язань з боку відповідача. На думку суду, зазначений вище договір підтверджує тільки факт отримання відповідачем від позивачки грошових коштів (авансу), тобто попередньої оплати за оформлення документів про право власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що сума авансу становить 52500,00 грн. В процесі судового слухання справи позивачка неодноразово зменшувала позовні вимоги, оскільки відповідач повертав частину авансу, що підтверджує факт того, що відповідач не заперечує факт отримання ним грошових коштів. Факт повернення частини авансу підтверджується платіжними квитанціями (а.с. 42-46, 55-57). Отже, на час винесення рішення сума авансу, яка не повернута відповідачем складає 10921,93 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Суд вважає, що оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, то грошові кошти, які були отримані ним від позивачки в якості авансу підлягають поверненню останній в тому розмірі, в якому вони передавалися. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі, відповідно, до відшкодування збитків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки договір щодо оформлення документів виконаний не був, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. Встановлено, що сума, яку отримав відповідач від позивачки є авансом, тому відповідач повинен повернути позивачці не повернуту частину авансу в сумі 10921,93 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 975,82 грн. та заборгованості з урахуванням індексів інфляції за час прострочення платежів в розмірі 4001,38 грн., то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням, і до цих правовідносин не застосовуються положення ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням вставленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягнути суму авансу в розмірі 10921,93 грн. В інший частині позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: partial