Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення суду він є власником 1/2 частки житлового будинку літ.Б-1, яка складається з коридору, кухні, житлової кімнати, тамбуру загальною площею 26,8 кв.м., житловою площею 10,20 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] . Також за позивачем визнано право власності на будинок\~ літ.Ж-1, ґанок літ.ж1, загальною площею 74,2 кв.м, житловою площею 40,2 кв.м., гараж літ.Е-1, сарай літ.З-1, убиральню літ.И-1, який також розташований в [ADDRESS] . На Будинок Ж-1 позивач зареєстрував своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і отримав відповідний витяг. На 1/2 частину житлового будинку Б-1 зареєструвати право власності не вдалося, і позивач отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27 липня 2020 року №53314322 з підстав того, що частина житлового будинку Б-1 є складовою частиною будинку Ж-1, який вже був зареєстрований як окремий об`єкт нерухомого майна. Реєстрація частки права власності лише на складові частини об`єкта нерухомого майна не передбачена технічними можливостями Державного реєстру прав та дійсним законодавством України. Житловий будинок Б-1 є окремим об`єктом нерухомого майна, 1/2 частина якого належить позивачу, а володільцем іншої 1/2 частини цього будинку є відповідачка [PERSON] , яка після спадкування не має правовстановлюючого документу на належну їй частину спірного будинку. Належна позивачу 1/2 частина житлового будинку Б-1 є окремим об`єктом нерухомого майна та відповідно до висновку експерта її виділення у цілому в окреме домоволодіння технічно можливий. Вказує про наявні обмеження в реалізації права власності, оскільки на теперішній час частина спірного будинку та земельна ділянка знаходяться у спільній частковій власності, позивач позбавлений можливості виготовити технічну документацію на земельну ділянку. Посилаючись на положення ст.317, 319, 356, ч.3 ст.358, 361, 364 ЦК України, просив виділити йому в натурі цілу частку із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, яке складає 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності на об`єкт нерухомості - житлову будівлю, що належить [PERSON] на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №264/4322/19 від 29 листопада 2019 року, яка складає 1/2 частку від домоволодіння [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлової будівлі Б-1, яка складається з: будови літ. Б-1 (житловий будинок), який включає в себе приміщення 1-1 (коридор) прощею 6,2 кв.м.; приміщення 1-2 (кухня) площею 5,7 кв.м.; приміщення 1-3 (житлове) площею 10,2 кв.м., приміщення 1-І (тамбур), площею 4,7 кв.м., загальною площею 26,8 кв.м., у тому числі житлова площа складає 10.2 кв.м., додаткова 11.9 кв.м., площа літніх приміщень 4,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна в цілому. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали, суд доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Встановлено, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року по справі №264/4322/19 позивачу в порядку спадкування за законом на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку літ.Б-1, яка складається з коридору 1-1, кухні 1-2, житлової кімнати 1-3, тамбуру літ.б1-1 загальною площею 26,8 кв.м., житловою площею 10,20 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] . Крім цього позивачу на підставі цього ж рішення суду належить право власності на житловий будинок літ.Ж-1, ґанок літ.ж1 загальною площею 74,2 кв.м, житловою площею 40,2 кв.м., гараж літ.Е-1, сарай літ.З-1, убиральню літ.И-1, які розташовані в [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем на підставі рішення суду було зареєстровано в реєстрі право приватної власності на будинок Ж-1 з часткою 1/1. Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради №53314622 від 27.07.2020 року позивачу було відмовлено в державній реєстрації права спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку Б-1, розташованого в [ADDRESS] , з тих підстав, що частина житлового будинку Б-1 є складовою частиною будинку Ж-1, який вже був зареєстрований як окремий об`єкт нерухомого майна. Окрім того, реєстрація частки права власності лише на складові частини об`єкта нерухомого майна не передбачена технічними можливостями Державного реєстру прав та дійсним законодавством України. Як вбачається із рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року по справі №264/4322/19 володільцем іншої 1/2 частини цього будинку є відповідачка [PERSON] , яка успадкувала її після свого померлого батька [PERSON] , звернулась до нотаріуса з заявою про отримання права власності на спадкове майно. Постановою нотаріуса від 16 листопада 2016 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, виходячи з наступного. Так, [PERSON] фактично прийняв спадщину в вигляді спірного будинку після смерті свого батька [PERSON] , однак спадкові права не оформив. Згідно довідка з МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 11 листопада 2016 року за № 3282, підтверджено, що право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване. Правовстановлюючого документу, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок за вищевказаною адресою - відсутній. Тому, на даний час [PERSON] не має правовстановлюючого документу на належну їй частину спірного будинку. Вказані факти, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, є преюдиціальними та такими, що не підлягають повторному доведенню, а тому встановленим є обставина того, що відповідачка є єдиним законним володільцем другої частини спірного домоволодіння, про виділення частки якого на даний час звернувся позивач, а отже [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. Згідно з висновком експертного дослідження №39 будівельно-технічної експертизи, виконаного судовим експертом Спиридоновим В.А., встановлено, що, враховуючи конструктивну особливість будівель, можливий виділ в натурі 1/2 частини житлового будинку Б-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно запропонованим варіантам, а також порядку користування, який склався історично, зі слів співвласників, враховуючи проведену модернізацію своєї частки, експертом запропоновано наступний варіант виділу в натурі 1/2 частки житлового будинку літ.Б-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: - будівля літ.Б-1 (житловий будинок) частково; - будівля б1-1 (тамбур) Що включає в себе наступні зареєстровані приміщення: - приміщення 1-1 (коридор) площею 6,2 кв.м; - приміщення 1-2 (кухня) площею 5,7 кв.м.; - приміщення 1-3 (жиле) площею 10,2 кв.м.; - приміщення 1-І (тамбур) площею 4,7 кв.м.; Всього загальна площа 26,8 кв.м, в тому числі житлова площа 10,2 кв., додаткова 11,9 кв.м., площа літніх приміщень 4,7 кв.м. Крім того, згідно з відповіддю ФОП [PERSON] від 11.08.2021 року №372\~ позивач звертався до землевпорядної організації щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі під частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , але позивачу було відмолено в оформленні технічної документації на земельну ділянку з тих підстав, що відповідно до вимог статті 89 Земельного кодексу України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Отже за матеріалів справи та наданого висновку експерта вбачається, що сторонам належать окремі частини (побудови) домоволодіння. На даний час до приміщень, які належать сторонам на праві спільної часткової власності, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку. Приміщень, якими б позивач користувався з відповідачем спільно немає. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно\~ і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі\~ часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі,\~ що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену\~ частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної\~ можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено\~ відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Крім того, відповідач визнала позовні вимоги позивача та всі обставини, зазначені в позові. Тому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнані відповідачем, не підлягають доказуванню. З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання позивачем достатніх належних та допустимих доказів, які свідчать про перебування в його власності окремої земельної ділянки, на території якої знаходиться 1/2 частка домоволодіння, яка складається з окремої частини будинку відділеного від частки відповідача, має окремий вхід та вихід, відокремлена огорожею, та згідно з висновком судового експерта може бути виділена в натурі, тому виділ частки [PERSON] може бути проведений за рішенням суду та позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, та за ним необхідно визнати право власності на частину домоволодіння як на окремий виділений в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна та відповідно припинити право спільної часткової власності на 1/2 частину домоволодіння, яка належала позивачу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved