Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання права власності на нерухоме майно, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с.11-12/. 03 жовтня 2019 року від Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.19-20/. 19 грудня 2019 року від позивача надійшла до суду уточнена позовна заява до [PERSON] про визнання договору дійсним, відповідно якої вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ), укладений між нею та [PERSON] 08 червня 2001 року та зареєстрований на УТБ «Інкопмарк - Контракт» за р.№21 /а.с.35-36/. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Вказане майно належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 червня 2001 року, укладеного між нею та [PERSON] та зареєстрованого на УТБ «Інкопмарк - Контракт» за р.№ 21. Після укладення вказаного договору вона зареєструвала своє право власності на зазначену квартиру, що підтверджується реєстраційним написом на даному договорів та архівною довідкою. Вказано, що на даний час позивач має намір відчужити належну їй квартиру, але при підготовці до укладення відповідного договору відчуження з`ясувалося, що нотаріус не може посвідчити відповідний договір, так як згідно ст. 227 ЦК УРСР (ред. 1963 року), який був чинний на час укладення вказаного договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). На час укладення договору позивачу не було відомо про те, що він має бути посвідчений нотаріально, та як паралельно із зазначеною нормою, на час виникнення даних правовідносин діяла норма статті 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, розпорядитися належною їй квартирою вона не має можливості, так як відповідно до ст.ст. 657, 716, 719 ЦК України договори відчуження нерухомого майна посвідчуються у нотаріальному порядку, а згідно п.п. 1.1 п.1 гл. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довічної власності) на майно, що відчужується. В той час, позивач не може надати нотаріусу документ встановленої форми, що посвідчує її право власності. За вказаних обставин, не має можливості розпорядитися належним майном, що порушує права, як власника. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2019 року замінено по справі неналежного відповідача Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького на належного відповідача - [PERSON] /а.с.44-45/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] /а.с.114-115/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.141/. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с.118/. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 08 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до правил біржової торгівлі було укладено на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк - Контракт» договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири під номером [ADDRESS] . Реєстраційний номер 21. Загальна площа квартири складає 20,1 кв.м., у тому числі житлова площа 10,9 кв.м. /а.с.4/. Відповідно до довідки номер 54077, виданої 12 серпня 2019 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», за станом до 01 січня 2013 року, зареєстровано за [PERSON] - ціле (приватна), договір купівлі-продажу від 08 червня 2001 р. № 21/ УТБ «Інкопмарк - Контракт». Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22 серпня 2019 року, виданої Міською радою міста Кропивницького, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 грудня 2001 року по теперішній час /а.с.6/. Відповідно до звіту про оцінку від 21 серпня 2019 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , оціночна вартість квартири, розташованої в [ADDRESS] становить 122 000 грн. /а.с.8/. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] /а.с.74/. Спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . На підставі вимог діючого в той час законодавства, а саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений договір не підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8,9,15 Закону України № 1956-XII від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, реєстрація договору купівлі-продажу та права власності на вказану квартиру, а також відсутність претензій зі сторони продавця, свідчить про те, що умови договору сторонами було повністю виконано. Заперечень та зауважень ніхто зі сторін договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. Позивач володіє та користується придбаною квартирою за договором та сплачує відповідні платежі за надання комунальних послуг за цю квартиру. Таким чином, суд дійшов, що виконання договору купівлі-продажу повністю відбулося. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1ст. 319 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири перешкоджає позивачу у здійсненні права розпорядження своїм майном. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355ЦПК України, суд, -

Outcome: approved