Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно до його повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що їх син, після припинення спільного проживання разом з відповідачем, з січня 2018 року повністю знаходиться на її утриманні і останній ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на його утримання та виховання, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в письмовій заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на встановленні розміру аліментів зазначеному в позові, просила його задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві місцем його реєстрації, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно до довідки КП «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 09.01.2018 року неповнолітній син сторін - [PERSON] зареєстрований разом з позивачем по місцю її проживання та повністю знаходиться на її утриманні /а.с. 5/ Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою особою 40 років; офіційно не працює, проте на обліку центрі зайнятості. як безробітній не перебуває; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітнього сина та не створює всі необхідні умови для його розвитку і життя, в судове засідання не з'явився, жодних заперечень проти позову не подав, а відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3 723 грн.), розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень-квітень 2018 року становить 6 684 грн.), встановлений з 01.09.2017 року розмір аліментів, який не може бути меншим за 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам неповнолітнього [PERSON], так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved