Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Державна циркова компанія України» (далі - відповідач), третя особа [PERSON] про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював на посаді заступника генерального директора Державного підприємства «Державна циркова компанія України». Відповідачем 11.08.2016 року було видано наказ № 148-к про звільнення позивача на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням посадових обов'язків, що в свою чергу, призвело до збитків Державного підприємства «Державна циркова компанія України» та невиконання плану по доходах за І півріччя 2016 року. Підставами для звільнення є доповідна записка голови тимчасової комісії з проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «ДЦКУ», п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, акт комісії «про відмову [PERSON] надати пояснення». Позивач вважає звільнення з роботи протиправним та незаконним з тих підстав, що звільнення здійснено з порушенням норм трудового законодавства. За весь період роботи позивача на вищевказаній посаді не було зафіксовано жодного випадку невиконання ним посадових обов'язків чи порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. В доповідній записці не вказано жодного конкретного випадку невиконання позивачем своїх посадових обов'язків і не наведено жодних доказів такого невиконання. Позивач не відмовлявся надавати свої пояснення, а офіційно надав їх 09.08.2016 року у відповідь на запит [PERSON] від 08.08.2016 року. Крім того, профспілковий комітет первинної профспілкової організації відповідача не давав згоди на звільнення позивача. З урахуванням викладеного, позивач просив поновити його на посаді заступника генерального директора Державного підприємства «Державна циркова компанія України» та стягнути з Державного підприємства «Державна циркова компанія України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2016 року по день ухвалення судового рішення у справі, що станом на 15.11.2016 року становить 51850,56 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу. Суду пояснив, що згодний з доводами позивача щодо безпідставного звільнення, окрім необхідності звернення до профспілкового комітету, оскільки, його повноваження закінчилися в листопаді 2015 року, а новий профспілковий комітет не обраний. Третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до наказу відповідача № 148-к від 11.08.2016 року, за підписом [PERSON], який виконував обов'язки генерального директора - художнього керівника Державного підприємства «Державна циркова компанія України», позивача було звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням посадових обов'язків, що в свою чергу, призвело до збитків Державного підприємства «Державна циркова компанія України» та невиконання плану по доходах за І півріччя 2016 року. Підставами для звільнення є доповідна записка голови тимчасової комісії з проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «ДЦКУ», п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, акт комісії «про відмову [PERSON] надати пояснення». Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні судом встановлено відсутність систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та до нього раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Враховуючи вищевикладене, у відповідача були відсутні підстави для звільнення 11.08.2016 року позивача за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому позовна вимога про поновлення позивача на посаді заступника генерального директора Державного підприємства «Державна циркова компанія України» підлягає задоволенню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (Постанова Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», п. 8). Згідно до довідки, виданої відповідачем 27.09.2016 року за №21-01-08/765 середньоденний заробіток позивача складає 540,11 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2016 року по 15.11.2016 року (66 робочих днів х 540,11грн.) в розмірі 35647,26 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial