Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 182286 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., та судового збору у розмірі 1817,74 грн., обґрунтовуючи тим, що 07.01.2016 року відповідачем було позичено у нього 5700 євро, які він зобов`язався повернути до 07.04.2016 року, що підтверджується розпискою від 07.01.2016 року, складеною власноруч [PERSON] Проте, на даний час сума боргу у повному обсязі не повернута, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, вимоги позивача ігнорує. З урахуванням зазначеного позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 182286 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., та судовий збір у розмірі 1817,74 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення боргу визнав. Пояснив, що не відмовляється від повернення боргу у повному обсязі, проте, на даний час не має такої можливості у зв`язку із скрутним матеріальним погіршенням стану здоров`я, значними витратами на лікування. Крім того, вказав, що на його утриманні перебувають шестеро дітей, та він сплачує щомісяця грошові кошти в рахунок погашення кредиту. Не визнав вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх завищеними. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши позивача, його представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 07.01.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 5700 євро на три місяці до 07.04.2016 року, що підтверджується розпискою (а.с.7). Відповідно до розписки, [PERSON] отримав у борг грошові кошти строком на три місяці до 07.04.2016 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідач зобов`язався повернути борг до 07.04.2016 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 5700 євро не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 5700 євро є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 5700 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 25.03.2019 року складає 173850 гривень, із розрахунку 30,47 грн. за 1 євро. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положення ст.133 ЦПК України, відповідно до якої поняття «судові витрати» за визначенням включає в себе лише фактично понесені сторонами на дату постановлення відповідного судового рішення витрат, пов`язані з розглядом справи (судовий збір, витрати на послуги перекладача, витрати на судову експертизу, витрати на правничу допомогу тощо). Зокрема, згідно п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р № 10, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано розрахунку та детального опису робіт (наданих послуг) витрат на правничу допомогу. Згідно квитанцій (а.с.16) [PERSON] сплатив адвокату Пауну В.В. суми у розмірі 11200 грн. та 3800 грн., однак, не вказано за які саме послуги сплачені зазначені суми. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., що є співмірним з огляду на положення ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому роз`яснені та відомі, суд відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 173580 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial