Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У січні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача, просить визнати договір поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01.03.2007 р., який укладено [PERSON] в порядку забезпечення виконання зобов`язань позичальником [PERSON] за кредитним договором від 28.12.2005 р. № 29.28/103/С-П-05-, припиненим у зв`язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Ухвалою суду від 13.01.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» відзив на позовну заяву не подано. Третьою особою:[PERSON] пояснення щодо позову або відзиву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01.03.2007 р., який укладено [PERSON] в порядку забезпечення виконання зобов`язань позичальником [PERSON] за кредитним договором від 28.12.2005 р. № 29.28/103/С-П-05-, припиненим у зв`язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, [PERSON] у якості письмового доказу додано копію постанови Київського апеляційного суду від 14.11.2019 р. у справі 756/16364/14-ц за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2016 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання договору поруки недійсним. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed