Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ПУ-01213000257 від 23 лютого 2013 року, яка станом на 26 листопада 2013 року складає в розмірі 2708,00 гривень, а також судового збору у сумі 229,41 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що 23.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА» та [PERSON], укладено кредитний договір № ПУ-01213000257, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 400 (чотириста гривень) гривень, зі сплатою 2 (двох) відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами (732 % річних), а відповідач зобов'язався повернути кредит не пізніше 10 березня 2013 року, та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі та в порядку, що визначені цим договором. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА», згідно передбачених умов кредитного договору, повністю виконало взяті на себе зобов'язання надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 400 гривень, однак відповідачка своїх обов'язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконала, у зв'язку з чим в неї виникла прострочена заборгованість розмір якої, станом на 26.11.2013 року складає у сумі 2708,00 гривень. На підставі того, що [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача Козуб О.Л. не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, при цьому вказавши у позові, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала пояснивши суду, що вона є матір`ю одиначкою і брала кредитні кошти на лікування доньки [PERSON], [INFO], оскільки у неї не було можливості купити їй ліки. Від сплати кредиту не відмовляється, але можливості його погасити на сьогоднішній день у неї не має, у зв'язку з тим, що вона отримує нерегулярно заробітну плату. Вислухавши пояснення відповідача та розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 23 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ ІНВЕСТ УКРАЇНА» та [PERSON], укладено кредитний договір № ПУ-01213000257, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 400 (чотириста) гривень, зі сплатою 2 (двох) відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами (732 % річних), а відповідачка зобов'язалася повернути кредит не пізніше 10.03.2013 року, та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі та в порядку, що визначені цим договором /а. с. 4-5/. Згідно пункту 2 вищезазначеного кредитного договору, кредитодавець зобов'язався надати позичальнику суму кредиту готівковими коштами в день підписання цього договору. Копією видаткового касового ордеру від 23.02.2013 року підтверджується, що позивач виконав свій обов'язок, надавши [PERSON] грошові кошти в сумі 400 (чотириста) гривень /а. с. 10/. Відповідно до пункту 3 кредитного договору № ПУ-01213000257 від 23.02.2013 року, позичальниця [PERSON] зобов'язалася повернути кредитодавцю суму кредиту, не пізніше 10.03.2013 року, і в день повернення суми кредиту сплатити кредитодавцю передбачені цим договором проценти на суму кредиту, нараховані за весь час користування ним. Згідно пункту 5.2 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 календарних днів, позичальник додатково до пені, передбаченої пунктом 5.1. договору, сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 100 (сто) гривень. Однак, відповідачка [PERSON] вище зазначені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту не виконала, у зв'язку з чим в неї виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 26.11.2013 року згідно розрахунку складає у сумі 2708,00 гривень, із яких: заборгованість по кредиту - 400 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 2208 гривень; штраф - 100 гривень /а. с. 2/. Частиною 1 статті ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити кошти), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, враховуючи вище викладене, виходячи з наданих позивачем доказів неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № ПУ-01213000257 від 23.02.2013 року, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги є правомірними, ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № 1452 від 25.11.2013 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 229,41 гривень /а. с. 3/. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved