Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] 3000 грн. та з [PERSON] 1500 грн. аліментів на своє утримання, починаючи з березня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачі є його дочками, проте йому жодної допомоги не надають, позбавили житла і він змушений проживати у чужих людей, які за ним доглядають Зазначав, що він є непрацездатною особою та за станови здоров'я дуже потребує матеріальної допомоги, яку його діти зобов'язані надавати. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення суду та задовольнити його позовні вимоги. Апелянт наполягає на тому, що він потребує матеріальної допомоги на лікування, проте відповідачі не надають такої допомоги, хоча і мають таку можливість. Вказує, що відповідачі його не доглядають, допомагали лише у 2008-2009 роках, на даний час він змушений жити у чужих людей. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Відповідачі наполягали на тому, що вони не відмовлялись від батька, пропонували його забрати до себе, надають допомогу. Вказують, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить долучене до справи зворотне поштове повідомлення. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними доказами, що він потребує матеріальної допомоги, яку повинні надавати йому відповідачі, які є його дочками. Також суд врахував, що відповідачі не відмовлялись від батька, в міру можливостей надають матеріальну допомогу батьку. Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте наведені вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Жодних інших обов'язкових умов для виникнення у дітей обов'язку утримувати своїх батьків законодавством не визначено. Обов'язок утримувати батьків не виникає лише у разі позбавлення батьків батьківських прав і їх не поновлення. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків, слід врахувати, що вказане право батьків, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати батьків та брати участь у додаткових витратах можливе лише коли буде встановлено, що батьки ухилялися від виконання від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Судом встановлено, що [PERSON] має повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач досяг пенсійного віку, встановленого законом, оскільки має вік 75 роки. Отримує пенсію в розмірі 1508 грн. 55 коп. (а.с.26). Власне житло подарував донькам. Іншого житла або власної земельної ділянки (паю) не має. Довгий час без реєстрації проживає у співмешканки [PERSON] за адресою [ADDRESS]. За станом здоров'я потребує постійного лікування і постійного прийому медичних препаратів призначених лікарем. Зазначене підтверджено епікризами із амбулаторної карти хворого (а.с.78-90). Суд не приймає до уваги доводи відповідачів, що вони надають матеріальну допомогу батьку в добровільному порядку, що його пенсія достатня для придбання продуктів харчування, предметів першої необхідності, що вони не заперечують забрати батька та доглядати його. Згідно зі ст..ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього Кодексу. Проте відповідачі не надали суду жодного доказу, на підтвердження своїх доводів. Посилання відповідачів на те, батько може бути визнаний таким, що потребує матеріальної допомоги, у тому разі, якщо його доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому Законом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законодавець пов'язує обов'язок дітей утримувати батьків за двох обставин: коли батьки є непрацездатними та якщо вони потребують матеріальної допомоги, і законодавством не визначено обмеження в отриманні аліментів у разі, якщо отримуваний дохід батьків, на користь яких стягуються аліменти, перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідачі в суді не спростували доводів позивача щодо потреби батька у матеріальній допомозі. Стаття 205 СК України встановлює порядок визначення судом розміру аліментів на непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що розмір заробітної плати відповідача [PERSON] за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року включно складає 169 947 грн. 69 коп., що підтверджується довідкою з місця роботи, наданою в судове засідання апеляційного суду. Відповідач [PERSON] з серпня 2014 року зареєстрована як безробітна, її дохід за період серпня 2014 року по грудень 2014 року включно склав 4002 грн. 19 коп. (а.с.17). [PERSON] проживає в с.Гнидінці Варвинського району, в її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,92 га, земельного паю не має (а.с.18-19). Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд з врахуванням матеріального та сімейного стану відповідачів та позивача [PERSON], який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги та постійного стороннього догляду за станом здоров'я, вважає за справедливе та доцільне визначити розмір стягнутих аліментів з відповідачів наступним чином з відповідача [PERSON] в розмірі 1000 грн. та 200 грн. з відповідача [PERSON] Підсумовуючи викладене, та враховуючи, що обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, згідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з кожного відповідача на користь держави необхідно стягнути по 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial