overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Свої вимоги вона мотивує тим, що спільне життя в них не склалося, вони не проживають разом і припинили шлюбні відносини. Під час розгляду справи позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України визначають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України встановлює, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 29 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Згідно свідоцтву про народження, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області ( а.с.7). В даний час між сторонами немає спору з приводу місця проживання дитини. З пояснень сторін встановлено, що вони разом не проживають, шлюбні відносини припинили. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12 березня 2014 року подружжю надавався місячний строк для примирення. Однак, протягом цього строку сторони не примирились і не відновили подружні відносини. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що вони втратили почуття любові та взаєморозуміння, шлюбні відносини припинили. Спільних дітей не мають, але розірвати шлюб в органах РАГСу відповідач не бажає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити та погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки. У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 13 квітня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Спільних дітей не мають. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, примирення не досягли. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку батька, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти позову, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований Михайлівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис № 05 ( свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 07 липня 2009 року). Подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], від 11.08.2009 року), яка згідно довідки №85 від 09.01.2014 року, виданої Нововоронцовською селищною радою Нововоронцовського району Херсонської області, знаходиться на утриманні матері . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має постійне місце роботи, тому суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 зв'язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 1997 року вона уклала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, актовий запис № 125. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є дитиною-інвалідом, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, за дитиною не піклується. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження, відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Іллічівського району Маріупольської міської ради 06.12.2012 року, [PERSON] є дитиною-інвалідом. Відповідач [PERSON] також є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується посвідченням, виданим Пенсійним фондом України 01.03.2013 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням стану здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу)щомісячно. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільнено від сплати судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що одразу після реєстрації шлюбу відповідач її скривдив, унаслідок чого їхні стосунки погіршились і вони припинили шлюбні відносини. Позивачка до суду не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, за письмовою згодою позивачки, згідно ст.ст. 224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України встановлюють, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 17 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Дітей в шлюбі не мають. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не спілкуються. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що спільне життя в них не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини не підтримують. Позивачка до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, за письмовою згодою позивачки, згідно ст.ст. 224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України встановлюють, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Дітей у сторін немає. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що спільне життя в них не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини не підтримують. Позивачка до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, за письмовою згодою позивачки, згідно ст.ст. 224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 16 березня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). В шлюбі дітей не мають. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила, що їй належить квартира [ADDRESS]. Проте, у вказаній квартирі залишаються бути зареєстрованим відповідач, який не проживає за зазначеною адресою та виписуватись не збирається. На підставі викладеного просила суд, визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути судовий збір на користь позивачки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Відповідачка в судове засідання у справі не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення в газеті, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 30.11.2000 року є наймачем та власником трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Також в квартирі зареєстровані донька позивачка - [PERSON], [INFO] та онука позивачки - малолітня [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] з 2011 року не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі не має. На утриманні позивачки перебуває онука - [PERSON], [INFO], відносно якої позивачка згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті ради від 19.10.2012 року № 362 призначена опікуном, відповідачка [PERSON] відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2012 року була позбавлена батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] У лютому 2013 року [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність щодо дарування ? належної їй частини квартири за адресою: [ADDRESS] малолітній доньці [PERSON] [INFO] в рахунок сплати аліментних платежів, призначених їй рішенням суду (а.с.21). Факт реєстрації відповідачки у спірній квартирі порушує права та інтереси позивачки, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг (поставку гарячої та холодної води та ін.) виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, у зв'язку з чим несе невиправдані додаткові витрати. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 30.09.2005 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], Оскільки відповідач допомоги на утримання дітей не надає, просила суд стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частин від всіх видів заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що є підставою для розгляду справи за його відсутності у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 30.09.2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2012 р. (а.с. 4), та від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються починаючи від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Згідно ст. ст. 183, 184 СК України аліменти присуджуються, як правило, у частці від доходу батьків, проте якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити їхній розмір у твердій сумі. Враховуючи, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є дітьми відповідача, а отже останній зобов'язаний брати участь в їх утриманні, суд оцінює позовні вимоги як такі, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнена, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача в доход держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, пояснюючи це тим, що 21.08.2012 року сторони зареєстрували шлюб в відділі РАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, актовий запис №120. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Одруження виявилось невдалим. Шлюбне життя не склалось, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків з 2013 року. Сім'я фактично розпалась. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вважає, що подальше спільне життя неможливе. Просить шлюб розірвати, стягнувши на її користь судові витрати. В судовому засіданні сторони не з'явились, подали письмові заяви, де позов підтримали, просили задовольнити у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про слухання справи у відсутність сторін, оскільки це не перешкоджає постановленню рішення, та вважає за необхідне задовольнити позов, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 21.08.2012 року сторони зареєстрували шлюб в відділі РАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, актовий запис №120. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Одруження виявилось невдалим. Шлюбне життя не склалось, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків з 2013 року. Сім'я фактично розпалась. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Подальше спільне життя неможливе. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2012 року, свідоцтвом про народження дитини, всіма доказами, зібраними в справі, в їх сукупності та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved