Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Одеса, за участі третьої особи [PERSON] про визнання поруки припиненою. Ухвалою суду від 20.08.2015 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надавши позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання нею копії ухвали, для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 04.09.2015 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою. У лютому 2016 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких банк просив у задоволенні позову про визнання поруки припиненою відмовити. 13.06.2016 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016р. позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.12.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2017 року зазначену справу передано у провадження судді Ільченко Н.А.. Ухвалою суду від 22.09.2017 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А. прийняла до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії КБ «ПриватБанк» в місті Одеса, третя особа: [PERSON] , про визнання поруки припиненою. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , справа була направлена для подальшого авторозподілу та надійшла у провадження судді Загороднюку В.І.. Ухвалою суду від 25.04.2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Загороднюк В.І. прийняв цивільну справу до свого провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Постановою Одеського апеляційного суду від 10.07.2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року про залишення позову без розгляду скасовано та направлено цивільну справу до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 29.07.2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Абухін Р.Д. прийняв до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Одеса, третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою та призначив розгляд справи в загальному порядку з проведенням підготовчого судового засідання. 29.01.2020 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву. Ухвалою суду від 29.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.01.2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі. 19.01.2021 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно яких останній позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу у його відсутність. 20.10.2021 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. У судовому засіданні 20.10.2021 року було заслухано пояснення представника позивача - адвоката Попової О.А. по суті справи, яка підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні 20.10.2021 року було заслухано пояснення представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Яковлєвої-Ангеловської О.А., яка заперечувала проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення суд, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне: 25 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ODMLGА00000347. Відповідно до пункту 7.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 25 липня 2007р. по 25 липня 2017р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 99\~900,00 дол. США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 10\~195,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. У якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором 25.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №347_/Р1, відповідно до умов якого поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком, як солідарний боржник, по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором 12 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання\~без згоди\~поручителя,\~внаслідок чого\~збільшується обсяг\~його відповідальності. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах: від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 і від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15,\~до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. З указаного вбачається, що у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору №ODMLGA00000347 від 25.07.2007 року за користування кредитними коштами встановлено сплату відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто 11,04% річних. Пунктом 2.3.1. кредитного договору визначено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків Україні у відповідній валюті. При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Відповідно до пункту 13 Договору поруки від 25.07.2007 року зміни та доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Положеннями пункту 16 Договору поруки сторони визначили, що особливими умовами договору поруки, є те, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором №ODMLGA00000347 від 25.07.2007 року, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит у сумі 99\~900,00 доларів США на споживчі цілі, а також в розмірі 10\~195,00 доларів США на сплату страхових платежів та встановлено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць, тощо. Разом із тим, судом встановлено, що з 25.11.2008 року Банком була збільшена відсоткова ставка з 11,04% річних до 13,08% річних. Вказане підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 09.10.2008 року, яким Банк повідомив Позичальника про зміну розміру відсоткової ставки. Також вказані обставини були визнані відповідачем у запереченнях на позовну заяву (а.с. 30), в яких Банк вказав, що «з 25.11.2008 року відсоткова ставка за вищезазначеним кредитним договором змінилася та скала 13,08% на рік. З метою підвищення фінансової культури про підвищення процентної ставки основний боржник [PERSON] та поручитель [PERSON] були повідомлені шляхом надіслання відповідних листів. Проте, на даний час надати реєстри поштових відправлень цих повідомлень немає змоги, адже згідно ст. 674 Постанови Правління Національного банку України від 08.12.2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» документи у банку зберігаються не більше 5 років» та не заперечувалися представником відповідача у судовому засіданні 20.10.2021 року. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що твердження позивача про підвищення відсоткової ставки спростовується розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що заборгованість за кредитним договором перерахована виходячи із ставки, яка зазначена в п. 16 договору поруки, а саме 0,92% на місяць або 11,04% на рік, оскільки у матеріалах справи наявний лист Банку, який підтверджує підняття відсоткової ставки до 13,08% на рік, а відповідач та його представник не заперечували факт підняття відсоткової ставки до 13,08% річних. В свою чергу, належних доказів того, що відсоткову ставку знову було зменшено, а також доказів, які б свідчили про законність перерахунку заборгованості за кредитним договором у 2020 році за однією відсотковою ставкою за весь період дії кредитного договору відповідачем надано не було. На питання представника позивача коли саме було зменшено відсоткову ставку і якими нормами закону чи положеннями договору керувався Банк зменшуючи розмір відсоткової ставки та здійснюючи перерахунок боргу за весь період за новою відсотковою ставкою, у судовому засіданні представник відповідача відповіді надати не змогла. Також суд враховує, що відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України не має правового значення процедура змін умов договору, в тому числі і про підвищення відсоткової: чи то підвищення ставки в односторонньому порядку Банком на підставі умов договору, чи то шляхом укладення додаткової угоди, визначальним є те, чи призводять такі зміни, в тому числі про підвищення відсоткової ставки, до збільшення обсягу відповідальності боржника та чи надав поручитель згоду на такі зміни. Отже, така зміна відсоткової ставки (з 11,04% річних до 13,08% річних), тобто умов основного договору, безперечно призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому жодних додаткових угод щодо зазначених змін з позивачем, як поручителем, з боку Банку не було укладено, про збільшення основного зобов`язання належним чином позивача не було повідомлено, жодних доказів про отримання позивачем відповідних листів матеріали справи також не містять. Про збільшення відсоткової ставки поручитель дізналась лише в 2015 році, коли отримала від [PERSON] копію раніше надісланого позичальнику банком листа. За ст. 554 ЦК України поручитель хоч і пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, водночас він є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором, оскільки наділений правом висувати заперечення проти кредитора і у тому разі, коли боржник відмовився від них або визнав свій борг. З огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд приходить висновку, що збільшення відповідальності поручителя щодо нарахування процентної ставки у розмірі 13,08 % річних за користування кредитом за відсутності згоди поручителя на укладення таких змін, призводить до збільшення обсягу відповідальності останньої, що відповідно до вищевказаної норми закону є підставою для припинення поруки [PERSON] за Договором поруки від 25.07.2007 року. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року по справі №344/7628/15-ц, від 03 липня 2019 року по справі №369/1690/15-ц, від 18 березня 2020 року по справі №183/2122/15-ц, від 31 березня 2020 року по справі №522/18818/17-ц. Також обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки Банком пропущено строк звернення до поручителя. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя. Пунктом 11 Договору поруки від 25.07.2007 року встановлено, що цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору. Пунктом 12 Договором поруки від 25.07.2007 року визначено, що порука по даному договору припиняється по закінченню 5 (п`яти) років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором. Судом встановлено,\~що 20\~січня 2010\~року позичальником\~ [PERSON] \~було отримано\~від кредитора\~вимогу за вих. №2826607113 від 22.12.2009 року, відповідно до якої Банк на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення. Отже, ще у 2010 році Банком було змінено строк виконання основного зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Враховуючи те, що позичальником у наданий строк вимога не була виконана, через 7 днів, тобто 27.01.2010 року, настав строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. За таких обставин, суд приходить висновку, що перебіг п`ятирічного строку для пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» вимоги до поручителя [PERSON] , розпочався 28.01.2010 року та закінчився 28.01.2015 року. В зазначений проміжок часу ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з відповідними вимогами не звертався. З огляду на викладене, порука [PERSON] , яка виникла за Договором поруки від 25.07.2007 р., припинилася з 29.01.2015 р. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про припинення поруки слід задовольнити.

Outcome: approved