Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 лютого 2005 року, реєстровий номер 1564, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., є власником житлового будинку [ADDRESS]. У належному позивачеві будинку, також зареєстровані його дружина [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON], а також син [PERSON] Придбавши будинок [PERSON] фактично тільки зареєстрував свого сина у ньому. Відповідач ніколи за місцем реєстрації не проживав, кореспонденції не отримував, жодних витрат по утриманню та збереженню житлового будинку не ніс. Реєстрація перешкоджає [PERSON] у реалізації його права власності на вищевказане нерухоме майно, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеному, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився належним чином про місце та час слухання справи за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в пресі. Причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 173,9 кв.м., жилою площею 77,1 кв.м., з надвірними та побутовими будівлями та спорудами: сарай - В, гараж - Б, альтанка - Е, вбиральня - Г, огорожа - N належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 лютого 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., реєстровий номер 1564 (а.с. 7). 03 березня 2005 року зареєстровано право приватної власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6658201 від 03 березня 2005 року, виданого начальником Броварського бюро технічної інвентаризації Пащенко О.Л., реєстраційний номер - 9227417 (а.с. 9). [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 1982 року Дніпровським відділом РАЦС у місті Києві (а.с. 10). Судом також з'ясовано, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник будинку [PERSON], його дружина [PERSON], син власника [PERSON], його донька [PERSON] та онука [PERSON] Про вказані обставини свідчать довідка № 99, видана 17 січня 2015 року директором КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» Пащенко О.Л. (а.с. 26), та копія будинкової книги (а.с. 11-12). Разом з тим, з актів обстеження житлово - побутових умов, складених 21 березня та 28 серпня 2014 року, а також 20 січня 2015 року депутатом Броварської міської ради Київської області Велем О.М., вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою не виявлено одягу, речей особистої гігієни, які могли б належати чоловіку віку [PERSON], а також не було виявлено й його спального місця (а.с. 27-29). Той факт, що відповідач [PERSON] дійсно за місцем реєстрації не проживає й не з'являється також підтвердили й допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В. ч. 2 п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року закріплено положення, згідно якого при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, враховуючи що відповідач [PERSON] дійсно більше одного року не проживає у спірному житловому будинку, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи й допитаними у судовому засіданні свідками, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення у будинку [ADDRESS] є обґрунтованими й підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved