Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В заяві вказувала, що [INFO] року приблизно о 10 годині 30 хвилин її чоловік [PERSON] під час роботи в ПАТ «ММК ім. Ілліча» загинув в наслідок закритої тупої травми живота з розривом правої долі печінки, що ускладнилася кровотечею в черевну порожнину. Яка виникла в результаті падіння з висоти. У зв'язку із загибеллю чоловіка їй та її неповнолітній дитині завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, яке позивачка відчуває дотепер і не може відновити душевну рівновагу. Серед іншого, втрата чоловіка позбавила її та сина піклування, на яке вони розраховували, змінило образ та спосіб їх життя. Просили стягнути з відповідача 400000грн., по 200000грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, розмір якого, окрім наведеного, мотивує жахливими обставинами смерті чоловіка, який був молодою людиною, мав неповнолітню дитину, яка залишилася без батька. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність вини підприємства у загибелі [PERSON], оскільки останній приступив до дорученої роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, хоча мав право відмовитись від поставленої роботи, оскільки розумів, що створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я. Акт №8/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 21 червня 2015 року відповідачем не оскаржувався. Крім того, після нещасного випадку, в результаті якого загинув [PERSON], відповідачем було сплачено вдові загиблого матеріальну допомогу на поховання чоловіка та проведено інші матеріальні виплати на допомогу його родині, в зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати позов в його відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК). Статтею 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що позивачка є дружиною [PERSON], [INFO] (а.с. 9), який працював газорізальником 5 розряду у ПАТ «ММК ім. Ілліча». Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] (а.с. 10). З акту № 8/1 від 21.06.2015 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), що стався 16.03.2015 р. о 10 годині 30 хвилин в ПАТ «ММК ім. Ілліча» вбачається, що смерть газорізальника 5 розряду ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] настала від падіння потерпілого з висоти, в результаті чого останній отримав закриту тупу травму животу з розривом правої долі печінки, що ускладнилася кровотечею в черевну порожнину. Причинами настання нещасного випадку були: технічна - відсутність проектної документації на демонтаж обладнання дільниці з виробництва шлакоблоків; організаційна - порушення вимог безпеки під час демонтажу обладнання дільниці по виробництву шлакоблоків, допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, незастосування засобів індивідуального захисту, невиконання посадових обов'язків, незадовільне функціонування системи управління охороною праці. (а.с.23-33). Вказаний акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) відповідачем не оскаржувався. Таким чином, судом встановлено, що чоловік позивачки загинув внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата дружиною та дитиною чоловіка та батька, відповідно, який був їх годувальником та опорою, загинув за жахливих обставин, впавши з висоти, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Відповідно до довідки, виданої КСН «селище Волонтерівка» від 16 липня 2015 року [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] по пров. Садковому, буд. 22-а та до смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO] року, знаходився на його утриманні (а.с. 56-57). Відповідно до даних медичної картки амбулаторного хворого №35532 (532) вбачається, що до березня 2015 року [PERSON] за медичною допомогою системно не зверталась. Записи лікаря-невропатолога від 25 березня 2015 року, 04 квітня 2015 року, 27 липня 2015 року свідчать про скарги [PERSON] на головний біль, слабкість, тяжкість в області серця, запаморочення, підвищену втому. [PERSON] перенесла психотравму після смерті чоловіка. (а.с. 62-63). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного, та беручи до уваги добросовісне ставлення відповідача до сім'ї загиблого, який виплатив вдові загиблого матеріальну допомогу в розмірі 27 605,00 грн., матері загиблого [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі 100 000,00 грн., профсоюзною спілкою підприємства [PERSON] сплачена матеріальна допомога на поховання в розмірі 500,00 грн., матеріальна допомога в розмірі 5000,00 грн., матеріальна допомога в розмірі 1000,00 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі 1582,71 грн., виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачці та її сину моральної шкоди по 120000 грн. кожному. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 2436,00 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви, вивчення судової практики по аналогічних спорах та відпрацювання правової позиції у справі, копіювання документів та юридична консультація, тривалість 5 годин (а.с. 34, 35). Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивачки [PERSON] на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 2436,00 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 487,20 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial