Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] в особі представника - адвоката Тивоненка Д.Р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа -товариство з обмеженою відповідальністю « Місто для людей Запоріжжя» ( далі - ТОВ « Місто для людей Запоріжжя»), за результатами розгляду якого просить стягнути з відповідача на свою користь : ?матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири, в розмірі 54 441,00 грн. ; ?моральну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири, в розмірі 30 000,00 грн. ?судові витрати, які складаються з : витрат за складання звіту про оцінку майна в розмірі 3 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір в розмірі 2 942,80 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . 2.07.2020 р., близько 0.00 годин, дочка позивачки - [PERSON] , яка постійно проживає у цій квартирі, помітила, що зі стелі ( в кімнатах, на кухні, туалеті, коридорі) капає вода. Вона відразу подзвонила в аварійну службу та в поліцію. Через декілька хвилин [PERSON] піднялася на третій поверх цього будинку до сусіда, який проживає над квартирою позивачки ( [ADDRESS] ) [PERSON] .. Там вона побачила , що майже вся його квартира залита водою, на кухні прорвало кран. Аварійною службою встановлено, що причиною аварії стало протікання фільтру води під раковиною на кухні відповідача. 8.07.2020 р. з цього приводу було складено відповідний Акт. Згідно з цим Актом затоплення було разове, по причині поломки на інженерних мережах у квартирі № 9 . Відповідно до висновку Акту залиття : причиною залиття квартири є протікання з вище розташованої квартири № 9 , внаслідок течії з внутрішньо - квартирних мереж. Таким чином, винним у залитті квартири, як на думку позивача, є саме відповідач. Згідно з висновками Звіту про вартість майна сума збитків складає 54 441,00 грн. Справедливим і достатнім розміром моральної шкоди, як на думку позивача, є 30 000,00 грн. Моральну шкоду позивачем обґрунтовано тим, що протягом 10 років з вини відповідача систематично відбувається залиття квартири позивачки, у зв`язку з чим позивачка вимушена у своїй квартирі робити ремонти. Позивачка постійно переживає негативні емоції та переживання з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, проживання в квартирі, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. До квітня 2019 р. разом з позивачкою у цій квартирі проживала її мати, у якої протягом життя було декілька інсультів, і яка також дуже тяжко сприймала ці залиття, що в свою чергу позначилось і на позивачці. Як на правові підстави заявлених вимог позивачка посилається на статті 23, 319, 322, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України. 26 травня 2021 року від відповідача по справі в особі представника - адвоката Мінасової Г.М. до суду надійшли письмові пояснення по справі ( а.с.224-227) , із змісту яких вбачається, що відповідач [PERSON] проти позову заперечує з таких підстав. По-перше, наданий позивачем в якості доказу Акт обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.08.2005 року № 927/11207. По-друге, наданий позивачем Звіт про оцінку майнового збитку не може бути належним та допустимим доказом, оскільки він базується на припущеннях й обмежувальними умовами оцінки. Заяви, клопотання учасників процесу. 9.10.2020 р. від представника позивачки до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції ( а.с.111-112). 12.11.2020 р., 13.04.2021 р. від відповідача по справі до суду надходили заяви про відкладення розгляду справи ( а.с.128, 191). 12.11.2020 р. від представника позивача до суду надійшла заява про виклик свідків ( а.с.141-143). 11.03.2021 р., 6.04.2021 р., 9.04.2021 р. від представника позивача до суду надходили письмові пояснення, додаткові пояснення по справі ( а.с.174-175, 192-193, 199-205). 10.03.2021 р. від представника відповідача - адвоката Мінасової Г.М. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.176). 8.04.2021 р. від представника позивачки до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції ( а.с.183-184). Процесуальні дії суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі -суд) від 15 вересня 2021 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.100-101). Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено ( а.с.116). Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року розгляд справи відкладено ; продовжено строк проведення підготовчого провадження по цій справі ( а.с.132). Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ( а.с.146). Ухвалою суду від 8 квітня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено ( а.с.188). В суді представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях по справі, долучених до матеріалів справи ; просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях по справі, долучених до матеріалів справи ; просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - ТОВ « Місто для людей Запоріжжя» в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань, заяв по суті справи від нього до суду не надходило. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 7 листопада 2012 року ( а.с.20-22), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 36188024 від 09.11.2012 ( а.с.23), та даними технічного паспорту від 12.03.2011 року ( а.с.24-26). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 08 липня 2020 року комісією з числа працівників ТОВ « Місто для людей Запоріжжя» складено акт ( далі Акт) про залиття квартири № 6 , в якому зазначено, що 06.07.2020 року було проведено комісійне обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] .Після обстеження квартири було встановлено, що затоплення було разове, по причині поломки на інженерних мережах у квартирі № 9 . Після обстеження квартири № 6 виявлено : зала : - стеля навісна. На стелі сліди залиття на S -5 кв.м. Спостерігаються вологі плями жовто - коричневого кольору. - стіни : шпалери. Спостерігаються вологі плями, темно- сірого кольору на S - 0,5 х 1,5 кв.м., відшарування шпалер від стіни на S - 0,5 кв.м. Коридор - стеля : водоемульсійна фарба, плями жовті. Відлущення на S - 1х1 кв.м. Ванна : стеля : навісна. Плями вологі, жовтого та коричневого кольору, деформація покриття навісної стелі. Сліди залиття на S - 1,5 х 0,5 кв.м., стіни : водоемульсійна фарба. Сліди залиття : плями коричневі на S - 0,4 х 0,4 кв.м., відлущення та здуття фарби S - 0,1 х 0,1 кв.м. Кухня : - стеля : водоемульсійна фарба, коричневі плями на S - 3 х 3,5 кв.м. ; - стіни : водоемульсійна фарба, коричневі плями, відлущення фарби на S - 0,1 кв.м. У висновках та рекомендаціях вказано , що причиною залиття кв. [ADDRESS] стало протікання з вище розташованої квартири № 9 , внаслідок течії з внутрішньо квартирних мереж ; власниці кв. [ADDRESS] рекомендовано вирішувати питання компенсації збитків від залиття у встановленому Законом порядку (а.с.35-36). Згідно з висновками Звіту від 25.07.2020 року , складеного приватним підприємством «Аверті», розмір спричинених відповідачем внаслідок залиття квартири майнових збитків становить 54 441,00 грн. ( а.с.43-91). Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, на підтвердження факту залиття квартири позивачем в якості доказу надано Акт виявлення пошкоджень квартири [ADDRESS] від 08 липня 2020 року, з якого вбачається, що комісія дійшла висновку, що протікання з вище розташованої квартири № 9 сталося внаслідок течії з внутрішньо квартирних мереж. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. У постанові від 19.02.2020 у справі № 369/8038/17 Верховний Суд зазначив , що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. В Постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі № 344/11147/17 провадження № 61-19222св19 Верховний Суд вказав, що акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 22 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: у багатоквартирному будинку послуги з : постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача. Таким чином за протікання води з квартири громадянина можуть нести відповідальність дві особи - власник квартири за протікання після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача, та керуюча компанія - за протікання внутрішньо-будинкових систем опалення та водопостачання до першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача. Тому, для визначення винної особи, якій належить відповідати за залиття, необхідне чітко встановити місце протікання. Акт обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] на предмет залиття квартири від 08.07.2020 року наведеним вимогам законодавства не відповідає. Висновок, який міститься у Акті від 08.07.2020 року зроблений без відвідування квартири відповідача, який на обстеження квартири 6 запрошений не був. В матеріалах справи відсутні данні про те, що він був повідомлений про роботу комісії та відмовився від обстеження квартир №№ 6 і 9 , що позбавило його можливості подання доводів на його спростування.. Дослідженням Акту встановлено, що в ньому не вказані характер залиття та його причини ; не містить він інформації про завдану матеріальну шкоду ( обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та висновку комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Також даний Акт виявлення пошкоджень від 08.07.2020 року по своїй формі не відповідає встановленому Додатком №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання ( або холодного водопостачання). Крім того, допитана в суді в якості свідка [PERSON] - менеджер з домоуправління дільниці № 2 Олександрівської служби УЖФ ТОВ « Місто для людей Запоріжжя», яка входила до складу комісії для обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] , пояснила, що 6.07.2020 року вона самостійно обстежила вказану квартиру. 8.07.2020 року нею було складено Акт та надано для підпису іншим особам, які входили до складу комісії, а саме [PERSON] та [PERSON] . В обстеженні квартири позивачки 6.07.2020 року вони участі не приймали. [PERSON] під час обстеження квартири № 6 також участі не приймав; про проведення вказаної дії він повідомлений не був. Квартира № 9 не обстежувалась і їй не відомо місце протікання, яке стало причиною залиття квартири позивачки. Отже, з показів свідка [PERSON] вбачається, що фактично комісійного обстеження квартири позивачки не відбулось, а Акт містить данні , які не відповідають фактичним обставинам , які відбувалися 06.07.2020 року. На підставі викладеного, Акт виявлення пошкоджень квартири [ADDRESS] від 08 липня 2020 року, як на думку суду, є неналежним і недопустимим доказом по цій справі, у зв`язку з чим судом до уваги не приймається. Надалі, в якості доказу оцінки збитків, завданих відповідачем внаслідок залиття квартири позивачки, стороною позивача надано суду Звіт від 25.07.2020 року ( далі Звіт), складений ПП « Аверті» ( а.с.43-91). Із змісту Звіту вбачається , що квартира позивачки особисто оглянута оцінювачем 25 липня 2020 року у світлий час доби. (а.с.54) і відмічено, що за період від дати залиття та огляду квартири на 25.07.2020 стіни, підлога та стеля підсохли, але проявилось більше недоліків - сітка тріщин, більша площа пошкоджень, запах, цвіль, пошкоджено більшу частину оздоблення: на стелі та стінах брудні плями з іржею, шпалери частково відклеїлись та повідпадали. Плями необхідно обробити антибактеріальним розчином. Пошкодження неусувні. Шпалери потребують повної заміни, стелі - відновлення основи, фарбування, (а.с.55). Звіт про оцінку майна не може бути належним та допустимим доказом з огляду на таке. Із змісту Звіту вбачається, що думки оцінювачів обмежені тільки наведеними припущеннями й обмежувальними умовами оцінки ( а.с.46). Оцінювачі звертають увагу усіх користувачів Звіту, що висловлені висновки щодо можливого обсягу робіт з відновлення конструктивних елементів квартири є лише їхньою особистою думкою, але вони не є експертами у сферу будівництва. При цьому, якщо Замовником буде отримане професійне дослідження Об`єкту оцінки, вони рекомендують провести актуалізацію даного звіту з урахуванням висновків професіоналів у сфері будівництва та архітектури. Вартість збитку може зазнати змін як у більшу так і у меншу сторону».(а.с.55) Оцінювачем виміри пошкоджених ділянок не проводились. Кількість необхідних матеріалів для проведення ремонтно-відновлювальних робіт розрахована на підставі технічного паспорту (а.с.56,57). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. Діючим законодавством, зокрема, статтею 106 ЦПК України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно частини п`ятої статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Велика Палата Верховного Суду 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 зробила наступний правовий висновок: «68. Разом з тим, у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, 69. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. 70. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування». Згідно з частиною першою статті. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Оскільки у Звіті не вказано, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, то він є неналежним та недопустимим доказом. Як вказано в Звіті висновки оцінювача є лише їх особистою думкою, вони не є фахівцями в сфері будівництва. Тому він ще є недостовірним доказом. З огляду на викладене, позов [PERSON] задоволенню не підлягає через його недоведеність належними та допустимими доказами. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed