Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У січні 2019 позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» про стягнення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 29.01.2015 між [PERSON] та Державним агентством з інвестицій та управління національними проектами України, як органом, на який покладено функції з управління майном, укладено контракт, відповідно до умов якого наказом Держінвестпроекту України від 29.01.2015 № 19к, позивача призначено на посаду директора Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону». У зв`язку із поданою позивачем заявою про звільнення, наказами Міністерства інфраструктури України від 14.04.2016 № 53-О та відповідача від 15.04.2016 №56-К [PERSON] звільнено з займаної посади з достроковим розірванням контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених п. 5.4. контракту, про що зроблено відповідний запис у трудову книжку. В зв`язку з тим, що відповідачем не було виплачено всі належні суми при звільненні, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» на користь [PERSON] 695 513,6 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Голосіївського районного суду від 31.01.2019, відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2020 закрите підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Міністерство інфраструктури України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляди справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій происть провести розгляд за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти. 29.01.2015 між [PERSON] та Державним агентством з інвестицій та управління національними проектами України, як органом, на який покладено функції з управління майном, укладено контракт, відповідно до умов якого наказом Держінвестпроекту України від 29.01.2015 № 19к, позивача призначено на посаду директора Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону». Позивач подав заяву про звільнення, в зв`язку з чим наказами Міністерства інфраструктури України від 14.04.2016 № 53-О та Відповідача від 15.04.2016 №56-К [PERSON] звільнено з займаної посади з достроковим розірванням контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених п. 5.4. контракту, про що зроблено відповідний запис у трудову книжку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В зв`язку з порушенням відповідачем чинного трудового законодавства, а саме відповідачем не було виплачено всі належні суми при звільненні, я був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2017 по справі №757/21220/16-ц з відповідача було стягнуто на мою користь 152 005,70 грн. заборгованості із заробітної плати. Дане рішення виконано 17.01.2019 року, що підтверджується випискою по картці/рахунку позивача. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року по справі №752/10764/17 (провадження № 2/752/4058/17) з відповідача було стягнуто на мою користь 799843,69 грн. середнього заробітку за час затримки (з 15.04.2016 р. (день звільнення) по 05.10.2017 р.) розрахунку при звільненні. Дане рішення набрало законної сили. Фактичний розрахунок в розмірі заборгованості із заробітної плати 152005,70 грн. відповідачем проведений 17.01.2019 року. Статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, останній, як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Тому, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 695513,60 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, за період з 05.10.2017 по 17.01.2019. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч. 3 п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ч. 3 п. 3 вказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року по справі №752/10764/17 (провадження № 2/752/4058/17) встановлено: «Період затримки за період з 15.04.2016 по становить 368 робочих днів та сторонами не оспорюється. Для підрахунку розміру середньоденної заробітної плати суд бере до уваги дані про заробітну плату позивача згідно довідки про заробітну плату № 84 від 15.04.2016 року. Відповідно до цієї довідки суд взяв для підрахунку дані про заробітну плату позивача за два повні відпрацьовані позивачем місяці що передували його звільненню, тобто за березень та лютий 2016 року. Середньоденний заробіток позивача розрахований відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» становить 2173 грн. 48 коп.(46730 грн. х 2 міс=93460 грн. :43 відпрацьовані дні)». Згідно п.4 ст.82 ЦПК вищезазначені встановлені судом обставини не потребують додаткового доказування. Отже, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати (за час розрахунку при звільненні) стягнуто лише за 368 робочих днів за період з 15.04.2016 (день звільнення) по 05.10.2017, а середньоденний заробіток позивача становить 2173,48 грн. Суд, приймаючи розрахунок та до уваги те, що він здійснений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та, зважаючи на те, що відповідач заперечень проти вказаного розміру середньоденного заробітку відповідача не надав, а тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, вважає за можливе покласти в основу судового рішення. Період затримки виплати заробітної плати, за який нараховується середній заробіток згідно ст. 117 КЗпП України, повинен вираховуватися у робочих днях. Вказане також вірно, на думку суду, визначено позивачем у своєму розрахунку. Як це зазначено вище сплата заборгованості із заробітної плати відбулася лише 17 січня 2019 року. Отже час затримки розрахунку при звільненні складається з кількості робочих днів у проміжок часу між 05 жовтня 2017 року та 17 січня 2019 року, що становить 320 робочих днів. Таким чином, на час звернення до суду з цим позовом, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 05.10.2017 року по 17.01.2019 року становить: 320 (кількість робочих днів за період затримки) х 2173,48 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) = 695 513,60 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України в розмірі 695513,60 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд задовольнив позовні вимоги, на користь держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 6955,13 грн.

Outcome: approved