Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], встановити опіку над малолітнім та призначити опікуном [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, а саме з часу звернення до суду по 30 листопада 2018 року в сумі 779,50 грн. щомісяця, з 1 грудня 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 813 грн. щомісяця, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 849,50 грн. щомісяця, з 1 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року в сумі 889,50 грн. щомісяця, а в подальшому у твердій грошовій сумі, еквівалентній мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Починаючи з травня 2017 року всі обов'язки по утриманню, лікуванню та вихованню дитини здійснюються ним самостійно, оскільки відповідач залишила сина та виїхала в інше місце проживання. З вказаного часу відповідач не виконує свій батьківський обов'язок по вихованню дитини, життям сина не цікавиться, не спілкується та не бачиться з ним, не турбується про його стан здоров'я, його вихованням та утриманням не займається. Вважає, що вказані обставини є підставною для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Горецька Н.Є. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (53, 60, 74, 77, 96, 123, 130, 131, 132, 160). Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому її неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України враховуючи думку позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ухвалою суду від 11.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.46-47). Ухвалою суду від 02.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88-89). Ухвалою суду від 21.02.2019 року позовну заяву в частині вимог про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та призначення опікуна залишено без розгляду (а.с.171-172). Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31.08.2015 року (а.с.15). З часу народження дитини відповідачка проживала разом із сином та відповідачем в [ADDRESS], а після закінчення навчання відповідач в травні 2017 року залишила дитину та поїхала проживати в інше місто. Вказані обставини підтверджуються копією довідки Професійно-технічного училища №32 м. Бобринець від 09.08.2018 року №505 (а.с.21), а також копією листа Бобрнецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 26.04.2018 року №2131/122-18 (а.с.27), за змістом якого в ході перевірки по факту встановлення місцезнаходження [PERSON] під час телефонної розмови з останньою встановлено, що [PERSON] проживає на території Київської області та на даний час в неї немає можливості виховувати свого малолітнього сина [PERSON], але в подальшому вона буде намагатись приймати участь в його вихованні. Як встановлено під час розгляду справи дитина [PERSON], [INFO], проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 26.09.2016 року №35 про реєстрацію місяця проживання (а.с.16), копією домової книги на домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.17-19) та копією довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області про склад сім'ї від 09.08.2018 року №4340 (а.с.20). Згідно довідки Бобринецького дошкільного навчального закладу №1 «Сонечко» від 09.08.2018 року №54, [PERSON], 2015 року народження, відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад з 04.07.2017 року. Дитина є охайною, доглянутою та неконфліктною. Батько займається вихованням дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті садочка, несе необхідні витрати на утримання дитини. Мати не займається вихованням дитини, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах, не долучається до заходів дошкільного закладу, життям дитини не цікавиться (а.с.23). Відповідно копії довідки Комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом закладу з народження, за станом здоров'я - здоровий. Догляд за дитиною з шестимісячного віку здійснює батько [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.22). Позивач [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка суду показав, що з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких у них [INFO] року народився син [PERSON]. З часу народження дитини до часу закінчення навчання у ПТУ №32 м. Бобринець відповідачка проживала разом з ним та сином у [ADDRESS]. Після завершення навчання у травні 2017 року відповідачка повідомила йому, що не готова до сім'ї та виїхала з м. Бобринець, при цьому не пояснила куди виїхала та з якою метою. На той час сину було три місяці та він харчувався материнським молоком. З вказаного часу відповідачка дитину не відвідувала, не телефонувала, не надавала матеріальну допомогу на його утримання. Всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Також пояснив, що будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїй батьківських обов'язків він не чинив, зокрема неодноразово під час спілкування з останньою по телефону пропонував їй спілкуватися з сином, купувати йому одяг, іграшки, брати іншу участь у його вихованні та утриманні. Однак відповідачка цього робити не бажає, зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я дитини та не дбає про інтереси дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що перебуває в родинних стосунках з позивачем, який є її сином. Відповідачку знає, неприязних відносин до неї не має. Відповідачка із народження дитини не приймала участь у її вихованні, не опікувалась здоров'ям дитини. Вона разом із позивачем відводили дитину до лікарні на щеплення. Відповідачка говорила, що дитину не любить та вона їй не потрібна, зіпсувала їй все життя. Коли дитині було три місяці відповідачка виїхала з м. Бобринець в невідомому їй напрямку, після того відповідачку не бачила. До цього часу відповідачка годувала дитину грудним молоком, а після годували дитину молочними сумішами. Після від'їзду відповідачка до неї не телефонувала та не цікавилась дитиною. Свідок [PERSON] суду показала, що перебуває в родинних відносинах з позивачем, який є її племінником. З відповідачкою перебуває в нормальних відносинах. Вихованням дитини з народження займається позивач. У відповідачки материнських почуттів не було, могла покинути дитину без нагляду на не жаліла її. Коли дитині було три місяці відповідачка покинула її, але потім повернулася, а в сім місяців знову покинула дитину та не повернулася. Після від'їзду відповідачка до неї не телефонувала на не цікавилась дитиною. Свідок [PERSON] суду показала, що перебуває в родинних відносинах з позивачем, який є її рідним братом. Відповідачка не дбала про дитину з народження, могла залишити її без нагляду, відмовлялася годувати немовля. Відповідачка покинула сім'ю коли дитині було близько семи місяців та не повернулася. З вказаного часу відповідачка взагалі дитиною не цікавиться, не телефонує та не приїздить, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вихованням та утриманням дитини з народження займається позивач. Дитина відвідує дитячий садок та дуже розвинута. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 21.02.2019 року №10-08/26, внаслідок того, що мати [PERSON] не проживає разом з дитиною [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я та навчанням, не спілкується з сином на не відвідує його, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому з метою захисту прав та інтересів дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.168-169). Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я та навчанням, не спілкується з сином та не відвідує його, а також не надає матеріальної допомоги на утримання сина, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну можливість у відповідачки до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність її вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачкою батьківських обов'язків. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, на підставі чого суд вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В силу ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив: з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суд враховує те, що відповідачка є працездатною, а також рівність батьків щодо утримання дитини та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а саме з часу звернення до суду з 10 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року в сумі 779,50 грн. щомісяця, з 1 грудня 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 813 грн. щомісяця, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 849,50 грн. щомісяця, з 1 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року в сумі 889,50 грн. щомісяця та в подальшому з 1 січня 2020 року у твердій грошовій сумі, еквівалентній мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, вважаючи розмір призначених аліментів прийнятним для відповідача та таким, що відповідає встановленим державою нормам прожиткового мінімуму і належним чином забезпечить мінімальні потреби дитини для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved