Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] просить визнати свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,202 га для обслуговування будинковолодіння, що знаходяться по [ADDRESS] , видані 16 липня 2019 року та 25 липня 2019 року на ім`я [PERSON] недійсними. Крім цього, просить скасувати рішення реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. від 16 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та від 25 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,202 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , та які зареєстровані за [PERSON] . Також просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є він та його брат [PERSON] , а відповідачка [PERSON] , яка доводиться дочкою його померлої сестри [PERSON] , є спадкоємцем за правом представлення. Бажаючи оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори, проте листом приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчука Т.П. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документа власності. З цього ж листа йому стало відомо, що 16 липня 2019 року приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. видала відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на ціле будинковолодіння по [ADDRESS] , а 25 липня 2019 року - також і свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,202 га, для обслуговування вищевказаного будинковолодіння, та провела державну реєстрацію права власності на дане майно за відповідачкою [PERSON] . Позивач вважає, що вказані свідоцтва про право на спадщину складені з порушенням вимог закону, оскільки на момент смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , будинковолодіння по [ADDRESS] належало його матері, а тому на момент видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину від 16.07.2019 та 25.07.2019, будинковолодіння та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не входили та не могли входити до складу спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] . А тому вказані свідоцтва про право на спадщину та державна реєстрація підлягають до скасування. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Родіков І.С. у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Однак будучи допитаними раніше у попередніх судових засіданнях, позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених у позовній заяві, просили про задоволення позову. Крім цього представник Родіков І.С. доповнив, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , будучи у зареєстрованому шлюбі побудували спірне будинковолодіння разом, а отже воно являлося спільною сумісною власністю подружжя та належало їм в рівних долях по 1/2 його частині кожному. [PERSON] все належне йому на день смерті майно заповів внучці [PERSON] , а тому 1/2 вказаного майна належить відповідачці на підставі заповіту. Разом з тим, коли померла [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] , а спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої є позивач [PERSON] , його брат [PERSON] , як сини останньої та відповідачка [PERSON] , яка є дочкою їхньої померлої сестри [PERSON] та являється спадкоємцем за правом представлення, а тому майно яке залишилось після смерті їх матері [PERSON] , в рівних долях має належати їм трьом. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Бурак Б.В. у судове засідання не з`явилися. Однак будучи допитаною у попередніх судових засіданнях, відповідачка [PERSON] позову не визнала, пояснила що [INFO] її дід [PERSON] склав у її користь заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася хвора бабуся [PERSON] , за якою доглядала її покійна мати та вона. [INFO] її баба [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк, звернулася в нотаріальну контору з заявою про відмову від прийняття спадщини, в якій зазначила, що вона відмовляється від обов`язкової та належної частки спадщини на користь внучки [PERSON] [INFO] її баба [PERSON] померла, після її смерті, [INFO] їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ціле будинковолодіння та земельну ділянку. Відповідачка вважає, що підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину на будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,202 га, які знаходяться по [ADDRESS] , не має, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Однак будучи допитаною у попередньому судовому засіданні позову не визнала, зазначила, що підстав для відмови позивачці [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,202 га для обслуговування будинковолодіння, які знаходяться по [ADDRESS] не було, а про наявність інших спадкоємців, їй на час видачі відповідачці свідоцтв про право на спадщину нічого не було відомо, а тому вважає, що нотаріальні дії нею вчинені відповідно до закону, у зв`язку з чим просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просив про задоволення позову. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно із ст. 1 та ст. 4 ЦК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом встановлено, що у 1964-1965 роках батьки позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи у шлюбі, побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Вказане не заперечувалось і сторонами у ході судового розгляду. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.01.2004, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.01.2004, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що вищевказане будинковолодіння та земельна ділянка були зареєстровані за [PERSON] (а.с.79-80, 93.). Разом з тим, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, в рівних долях по 1/2 частині кожному. З наявної в матеріалах справи довідки № 955, виданої виконкомом Сваричівської сільської ради Рожнятівського району 07.06.2019 (а.с.10) вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради за 2016-2019 роки № 2, матері позивача [PERSON] належало будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] , помер [INFO] , а мати [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2019, серії [NUMBER] від 17.09.2019 (а.с. 12-13). Позивач [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 07.02.1963 (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі належну частину будинковолодіння по [ADDRESS] . Все належне йому майно [PERSON] , заповів відповідачці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, складеного спадкодавцем [INFO] (а.с. 22). З матеріалів спадкової справи № 111/2018, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 30 жовтня 2018 року відповідачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 55). 20 лютого 2019 року дружина померлого [PERSON] - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. з заявою про відмову від прийняття спадщини, в якій зазначила що від обов`язкової та належної їй частки у спадковому майні, а саме будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] вона відмовляється на користь позивачки [PERSON] (а.с. 63). 16 липня 2019 року та 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. видано на ім`я відповідачки [PERSON] оспорювані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю домоволодіння в цілому, яке знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку площею, 0,2020 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 99, 115). Постановою приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Ковальчука Т.П. № 225/02-14 від 17.10.2019, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] у зв`язку з відсутністю документа власності на майно. В цьому ж листі повідомлено, що спадщина після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] року видавалася приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. (а.с. 11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу вимог ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями викладеними в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд вважає, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2019 та 25.07.2019, видані [PERSON] на ціле будинковолодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] , вчинені без врахування того, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина тільки на належну 1/2 її частину. Дружина спадкодавця - [PERSON] , після смерті чоловіка, відмовилася від обов`язкової частки у спадковому майні на користь відповідачки [PERSON] , а тому відповідачка [PERSON] , після смерті [PERSON] , мала право успадкувати тільки належну йому 1/2 частину спадкового майна. Разом з тим, дружина спадкодавця - [PERSON] , являючись співвласником будинковолодіння та земельної ділянки, у встановленому законом порядку не відчужила належну їй 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки. А тому, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцями першої черги за законом на належну їй 1/2 частину спадкового майна, являються позивач [PERSON] , його рідний брат [PERSON] , а також за правом представлення відповідачка [PERSON] , що не було враховано нотаріусом при оформленні спадкових прав. А тому така видача свідоцтв про право на спадщину порушує права позивача як спадкоємця першої черги за законом та фактично унеможливлює подальше оформлення його прав на частину спадкового майна після смерті його матері [PERSON] . З огляду на викладене, вбачаються достатні підстави для задоволення позову в частині визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.07.2019 та 25.07.2019, виданих на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д., недійсними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 ІV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з урахуванням того, що вищевказані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі яких відповідачка [PERSON] отримала у власність в цілому будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,202 га для обслуговування будинковолодіння, що знаходяться по [ADDRESS] , визнані недійсними, реєстрація права власності за відповідачкою на вказане будинковолодіння та земельну ділянку підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 768 грн. 40 коп., що підлягають стягненню з відповідачів на його користь у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved