Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У серпні 2015 року ТОВ «Конвалія 2012» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить гуртожиток по вул. Святоюріївська,20 в м. Вишневе. У січні 2010 року між [PERSON] та КЖКП «Агропромбудіндустрія» укладений договір оренди трьох ліжко-місць. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 240 грн. У подальшому розмір оренди змінювався з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг. За умовами договору відповідач зобовязаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснював оплату не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 3\~644,00 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 487,20 грн.Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 3\~644,00 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Під час розгляду справи представником позивача уточнено підставу позову, в якій зазначила, що безпосередньо між ТОВ «Конвалія 2012» та [PERSON] укладено договір оренди. Таким чином, фактичною підставою позову є договірні відносини між сторонами на підставі договору оренди. Укладеного між ТОВ «Конвалія 2012» та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та [PERSON] було укладено договір на оренду трьох ліжко-місць на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року. Після закінчення дії договору оренди, новий договір не укладався, тому старий договір фактично пролонгувався. Відповідач вносив плату не в повному розмірі. Також зазначила, що зверталися до відповідача із пропозицією про стягнення заборгованості, однак той відмовився. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів того, що гуртожиток розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Святоюріївська, 20 належить йому на праві власності, а надав документ про те, що йому належить нежитлове приміщення за вказаною адресою, тому договір оренди є нікчемним. Наданий позивачем акт звіряння взаєморозрахунків не можна вважати документом, що підтверджує наявність зобовязання за договором, оскільки він не відповідає вимогам до первинних документів. Окрім того, вимога про стягнення заборгованості за період з 2014 року по липень 2015 року є незаконною, оскільки строк дії договору закінчився 31.12.2014 року. Після закінчення дії договору оренди [PERSON] не проживає в кімнаті №213 гуртожитку за адресою: вул. Святоюріївська, 20 у м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, оплату за житло не здійснювала з моменту закінчення дії договору. Також зазначили, що в порушення умов договору оренди відповідачем не було погоджено зміна вартості оплати, в тому числі з врахуванням фактичних витрат на утримання гуртожитку. Просили суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. При розгляді справи судом встановлено, що 08 квітня 2013 року ТОВ «Конвалія 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю по вулиці Святоюріївська, 20 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, розмір частки 9723/10000, загальна площа обєкта 4132, 8 кв.м. (а.с.11) Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2153646 від 08 квітня 2013 року за ТОВ «Конвалія 2012» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю по вулиці Святоюріївська, 20 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, розмір частки 9723/10000, загальна площа обєкта - 4132, 8 кв.м. (а.с.12) Згідно довідки, виданої 30 вересня 2013 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради, встановлено, що за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе. вул. Святоюріївська, розташовано житловий гуртожиток загальною площею 4132,8 кв. м. і є приватною власністю ТОВ «Конвалія 2012» (а.с.45). Відповідно до ст. 3 Житлового кодексу України житлові відносини в Україні регулюються житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства України. Статтями 127-131 Житлового кодексу У PCP та пунктом 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208, передбачено, що гуртожитки це спеціально споруджені або переобладнанні для цієї мети жилі будинки. Згідно ч. 2 ст. 128 Житлового кодексу УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Ст. 129 Житлового кодексу УРСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п. 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208, громадяни, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. 08 грудня 2009 року директором ТОВ «Парус Плюс» направлено клопотання директору КЖКП «Агропромбудіндустрія» щодо надання працівнику [PERSON] в оренду для тимчасового проживання в гуртожитку по вул. Святоюріївська, 20 в м.Вишневе.(а.с.14) Між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та [PERSON] укладено договір №213 на оренду ліжко-місць в гуртожитку (а.с.13) Пунктом 1 договору передбачено, що в оренду передано кімнату №213 гуртожитку по вул. Святоюріївська. 20, ліжко-місце у кількості 3 л/м. У п.4.4 договору сторонами погоджено, що орендар зобовязаний сплачувати щомісячно по розрахунковим книжкам не пізніше 5-го числа поточного місяця (наперед за 1 місяць) плату за оренду ліжко-місць, яка становить 240 грн. 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та [PERSON] було укладено договір №213 на оренду трьох ліжко-місць (а.с.34). Пунктом 1 договору передбачено, що в оренду [PERSON] передано три ліжко-місця у кімнаті №213 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м.Вишневе, вул. Святоюріївська, 20, на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року. Згідно п.п.3,4 договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становить 425,00 грн за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території, та сплачується орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць. Під час розгляду справи з пояснень відповідача та його представника встановлено, що після закінчення дії договору оренди [PERSON] не проживає в кімнаті №213 гуртожитку за адресою: вул. Святоюріївська, 20 у м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, оплату за житло не здійснює з моменту закінчення дії договору. Ст. 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. П. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208, передбачено, що плата за користування жилою площею в приміщеннях гуртожитків провадиться за встановленими ставками. Згідно планового кошторису витрат на утримання гуртожитку встановлена вартість утримання 1 ліжко\\місця в гуртожитку «Конвалія 2012» з 01 червня 2015 року в сумі 612 грн. без врахування опалення, в IV кварталі 2014 року 498, 00 грн, IV кварталі 2013 року 425,00 грн. На підтвердження доводів щодо наявної заборгованості за договором оренди з [PERSON] представником позивача подано свідоцтва про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, акти звіряння взаємних розрахунків за 2014 рік та акт звіряння взаємних розрахунків за перше півріччя 2015 року. Разом з тим, дані докази суд оцінює критично. Так, надані ТОВ «Конвалія 2012» електрофотокопії квитанцій як доказ проживання [PERSON] у гуртожитку, суд оцінює критично, оскільки квитанції неможливо ідентифікувати, вони не містять необхідних обовязкових реквізитів. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] займає ліжко-місце саме в цьому в гуртожитку. Окрім того, акти звіряння взаємних розрахунків за 2014 та 2015 роки (а.с.15-16) , хоч і містить печатку товариства та підпис, але з нього не можливо встановити чи уповноважена особа складала даний акт. Вказані акти звіряння також не містять підпису [PERSON] Окрім того, пунктом 5 договору оренди №213 від 01 жовтня 2013 року орендодавець має право встановлювати/змінювати орендну плату протягом дії договору, відповідно до фактичних витрат на утримання гуртожитку. Відповідно п.11 вищезазначеного договору зміни та доповнення до договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. З наданих позивачем доказів встановлено, що [PERSON] не було належним чином повідомлено та не погоджено з останнім зміна вартості оплати, в тому числі з врахуванням фактичних витрат на утримання гуртожитку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, судом розяснено права та обовязки сторін щодо подачі доказів, строки та порядок їх подачі. Разом з тим, в установленому чинним процесуальним кодексом представник позивача не подав належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, та не навів обґрунтованих причин щодо неможливості їх подачі до початку розгляду справи по суті, враховуючи наявність тривалих спірних відносин між сторонами по справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed