Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги за позовом (з урахуванням уточнень від 28.04.2014 року) обґрунтовував тим, що 01.09.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до заповіту [PERSON], остання на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Позивач звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для відкриття спадкової справи. 25.01.2013 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошко О.М. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав, того що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Враховуючи викладене просить, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння у [ADDRESS], яке складається з А1 житловий будинок площею 144,2 кв.м, з яких 78,4 житлова площа, 65,8 підсобна площа, Б сарай площею 44 кв.м, В уборна, Г басейн, № 1-5, КІ інші спорудження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник Дніпропетровська міської ради проти позову заперечувала просила відмовити в його задоволенні. Восьма Дніпропетровська нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення відповідно до яких при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного. 01.09.1998 року товарною біржею «Очаг» було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] продала [PERSON] будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що складається з А-1 - житловий будинок шлаковий обкладений цеглою, житловою площею 78,4 кв.м., процент зносу 44%, Б - сарай шлаковий обкладений цеглою, процент зносу 60%, В- уборна шлакова, Г - басейн шлаковий, № 1-5, К, І, інші споруди. Житловий будинок розташований на земельній ці площею 1200 кв.м (рішення виконкому від 09.08.1955 року № 496/23 Дніпропетровського райвиконкому) самовільно зайнята землі площею 172 кв.м (а.с.5). Даний договір зареєстровано в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 05.11.1998 року записано в реєстрову книгу № 617, за реєстровим номером 357-300 (а.с.6). [INFO] померла [PERSON], про в книзі реєстрації смертей 30 липня 2012 року зроблено актовий запис №693, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.8). 18 червня 1999 року [PERSON] склала заповіт відповідно до умов якого, остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що за законом матиме право [PERSON] (а.с.9). Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на майно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 227 Цивільного кодексу України 1963 року Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього кодексу). Позовних вимог щодо визнання дійсним договору посвідченого товарною біржею «Очаг» не заявлялося. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок житлового фонду, що розташований за адресою [ADDRESS] в технічному паспорті містяться суттєві розбіжності, а саме: відповідно до (а.с.49) на звороті площа будинку А-1, по внутрішньому обміру, становить 144,2 кв.м., в той час як відповідно до (а.с.51) площа житлового будинку А-1 становить 187,6 кв.м. Таким чином, похибка складає 43,4 кв.м. Окрім того, у технічному паспорті план земельної ділянки, у графі, відомості про самовільні будівлі зазначено, що площа земельної ділянки збільшена на 172 кв.м. (а.с. 47). Данний технічний паспорт складено станом на 01.09.1998 рік, з цього часу інвентаризація не проводилась. Предтавником позивача не надано будь-яких доказів, що на самовільно захопленій ділянці відсутні будь-які побудови, які підлягають спадкуванню. В судовому засіданні позивачу роз'яснювалося право заявлення клопотання на проведення експертизи з вказаних підстав. Останній своїм правом не скористався. Посилання позивача на той факт, що земля під забудову будинку виділялася на підставі рішення № 496/23 від 09.08.1955 року та акту не може бути прийняте до уваги, оскільки вказаний акт не має дати виготовлення. Окрім того, відповідно до вказаного акту та рішення відвід земельної ділянки загальною площею 1200 кв.м. відбувался по [ADDRESS] (а.с.53-54). Будь-яких доказів щодо перейменування вулиці на [ADDRESS] та належності селища К.Маркса до м. Дніпропетровська позивачем не надано. Окрім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.07.1978 № 3 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1992 № 13 та від 25.05.1998 № 15) роз'яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом. Відповідно до пункту 4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. За змістом статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції Закону України № 2275-VI від 20.05.2010) житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed