Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, [PERSON] про звільнення з під арешту ? частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що їй, [PERSON] (до розірвання шлюбу [PERSON]), на праві власності належить квартира [ADDRESS] згідно рішень Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2007 року у справі №2-479/07 та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2012 року у справі №2-1061/2012. 26.06.2008 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №2-479 виданого 20.05.2008 року Оболонським районим судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 23 662 грн. 50 коп. в інтересах позивача та з її ініціативи було накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS]. Зазначене виконавче провадження було реально виконано, а документи знищені у зв»язку з закінченням терміну зберігання, при цьому, арешт з ? частини квартири знято не було. Таким чином, наявність вказаного арешту є перешкодою для [PERSON] у внесенні відомостей про власника майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Заяв, заперечень, клопотань суду не надали, в зв'язку з чим суд визнає неявку відповідачів без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. Згідно рішення Оболонського районного суд м. Києва від 24.09.2007 року у справі №2-479/07, яке набрало законної сили, в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON]), крім іншого, визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації вартості автомобілів в розмірі 23 662 грн. 50 коп. У відповідності до Постанови ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Серії АК №425967 від 26.06.2008 року згідно заяви стягувача для забезпечення виконання рішення суду від 24.09.2007 року в частині стягнення боргу у розмірі 23,662 грн. 50 коп. накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS] що належить [PERSON] Згодом, за рішенням Оболонського районного суд м. Києва від 17.12.2012 року у справі 2/1061/2012, яке набрало законної сили, крім іншого, припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], при цьому право власності на вказану частку визнано за [PERSON] У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на зазначене, [PERSON] на підставі рішень судів набула право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 12.12.2013 року №8953501 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав на квартиру [ADDRESS], оскільки документи для реєстрації подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. В судовому засіданні встановлено та підтверджено представником позивача що арешт на ? частину квартири [ADDRESS] було накладено при примусовому виконанні виконавчого листа №2-479 виданого 20.05.2008 року Оболонським районим судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 23 662 грн. 50 коп. в інтересах позивача та з її ініціативи. За твердженням представника позивача на даний час вказане виконавче провадження виконано реально та в повному обсязі і підстави для арешту ? частину квартири [ADDRESS] відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Як вбачається з листа ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 30.01.2012 року №2090 виконавче провадження №3-2-479 від 20.05.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу 23 662 грн. 50 коп. знищене на підставі Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, згідно акту знищення виконавчих документів та інших документів ВДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві переданих до архіву. При цьому, зазначено, що дане виконавче провадження виконано реально та в повному обсязі на підставі п. 8 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved