Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

у серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ціпківської територіальної громади, треті особи: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М., [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що з 1998 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що розташовані на території Ціпківської сільської ради. Проте приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н. М. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, визначений статтею 1270 ЦК України. Посилаючись на викладене, позивач просить встановити юридичний факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , яка померла [INFO] , із 1998 року до дня її смерті; встановити факт прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] ; визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2017 провадження по справі відкрито. 14 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день смерті та встановити факт спільного проживання разом з [PERSON] на день її смерті [INFO] в с. Ціпки Гадяцького району, від інших позовних вимог відмовився. 27.01.2020 ухвалою суду у даній цивільній справі замінено первісного відповідача - Ціпківську територіальну громаду на належного відповідача - [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . 03.03.2020 ухвалою суду у прийнятті заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог щодо зміни підстав і предмету позову у справі від 17 грудня 2019 року, якою він просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день смерті та встановити факт спільного проживання разом з [PERSON] на день її смерті [INFO] в с. Ціпки Гадяцького району - відмовлено. 28.04.2020 ухвалою суду провадження в цивільній 526/1607/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, факту прийняття спадщини зупинено до прийняття остаточних процесуальних рішень у цивільній справі № 526/635/20 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. про встановлення юридичних фактів. 08.10.2020 ухвалою суду поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, факту прийняття спадщини. В попередніх судових засіданнях представник заявника [PERSON] пояснювала, що підтримує заяву про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що померла [PERSON] склала заповіт на [PERSON] , який тривалий час з 1998 року проживав з нею однією сім`єю, однак після її смерті заяви про прийняття спадщини позивач не подав без поважних причин, тому встановлення даних фактів має важливе юридичне значення для оформлення спадкових прав. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі. [PERSON] в судові засідання не з`являвся, через стан здоров`я просив розглядати справу за участю його представника [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, за участю адвоката Заєць В.П. Представник відповідача - адвокат Заєць В.П. позов не визнав за безпідставністю позовних вимог, вказавши, що позивач до даних спадкових правовідносин не має ніякого відношення, оскільки судом йому було відмовлено в поновленні строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В свою чергу [PERSON] , на яку теж був складений заповіт [PERSON] своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після її смерті. Третя особа: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що він працював на посаді завідуючого ФАПом у с. Ціпки з 2009 року. Померла [PERSON] хворіла на серцево - судинні захворювання, за нею доглядав [PERSON] , купляв їй ліки, викликав лікаря, тому у нього склалося враження, що вони проживали однією сім`єю. Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на землю серії Р2 № 600123, виданого 18 грудня 2001 року, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 6,040 га на території Ціпківської сільської ради Гадяцького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3660. 26 жовтня 1998 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та землю [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Ціпківської сільської ради. [INFO] [PERSON] померла, про що Ціпківською сільською радою Гадяцького району Полтавської області 28.11.2013 складено актовий запис № 11. 12 грудня 2013 року за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. відкрито спадкову справу № 238/2013 щодо майна померлої [INFO] ку [PERSON] . З відповіді приватного нотаріуса Заєць Н.М. від 23.06.2016 року №1006/02-14, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] неможливо, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих осіб за місцем проживання останньої на день її смерті. Відповідно довідки Ціпківської сільської ради від 15.05.2017 року [PERSON] дійсно проживав по [ADDRESS] з 1998 року по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також проживає по даний час без реєстрації. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ціпківської територіальної громади, треті особи: приватний нотаріус Заєць Ніна Миколаївна, [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, яке набрало законної сили 14.06.2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Розглядаючи позов у межах заявлених вимог, в якому [PERSON] вказував на те, що він у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак він має право на спадкування за законом, як особа, яка проживала із спадкоємцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 1998 року і до дня її смерті. Згідно з ч.1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Крім того, частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовано обов`язкову для усіх судів України правову позицію щодо визначення ознак сім`ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення частини другої статті 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносини виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] , оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю у період до 1 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України. Розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Окрім того, згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Матеріалами справи підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав без реєстрації по [ADDRESS] з 1998 року по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також проживає на даний час без реєстрації. Як убачається з відповіді приватного нотаріуса Заєць Н.М. від 23.06.2016 року №1006/02-14, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] неможливо, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих осіб за місцем проживання останньої на день її смерті. Також, листом від 14.08.2017 року №918/02-04 приватний нотаріус Заєць Н.М. повідомила, що після смерті [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] (а.с.20). З урахуванням наведених вище обставин справи та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та визнання за ним права власності на спадкове майно. Також, з матеріалів справи вбачається, що спадщина після померлої [PERSON] відкрилась [INFO] - у день її смерті (ч.2 ст.1220 ЦК України), а тому суд не вправі задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав, за відсутності на те відповідних норм цивільного законодавства. Окрім того, позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні конкретно не визначено об`єкту спадкування - спадкового майна, на яке він прохає визнати право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права, про що неодноразово зазначалося судами, в тому числі і вищих інстанцій при попередньому розгляді справи, які прямо вказували на спосіб такого захисту, однак позивач не скористався даними висновками та рекомендаціями, залишивши позов у первісному вигляді. За наведених обставин суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення позову, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed