Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у лютому 2020 року позивач звернувся до суду із скаргою на дії Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби, в якій зазначив, що 24.01.2020 року ним подано до вказаного відділу заяву про відновлення виконавчого провадження №57980242, однак йому у задоволенні заяви було відновлено. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.03.2020 року визнано дії Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби неправомірними, зобов`язано державного виконавця Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби відновити виконавче провадження №57980242. Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.06.2020 року вказана ухвала суду залишена без змін. Внаслідок порушення прав позивача через протиправні дії Оріхівського РВ ДВС, позивач страждав та був принижений. Через тривалу відсутність контакту з дитиною позивач відчував біль, муки, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалої невизначеності. Позивач просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області завдану бездіяльністю посадовими особами Оріхівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) моральну шкоду у сумі 1000000,00 грн. Ухвалою суду від 04.09.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 23.09.2020 року від відповідача Оріхівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого представник відповідача заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що на виконанні в Оріхівському РВ ДВС перебуває виконавче провадження № 57980242 з виконання виконавчого листа № 323/2729/17, виданого 23.05.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , та визначення способу участі [PERSON] , як батька, у вихованні доньки, з можливістю систематичних побачень за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері. 27.12.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. В ході здійснення виконавчих дій з боку боржника було наявне ухилення від виконання судового рішення, за що було накладено відповідні штрафи на боржника, встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон та у праві керування транспортними засобами. 05.08.2019 року виконавче провадження було закрито у зв`язку із вжиттям в повному обсязі заходів примусового виконання та неможливості виконання рішення без участі боржника. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.10.2019 року відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] з приводу винесення постанови про закриття виконавчого провадження. 29.01.2020 року до відділу надійшла заява стягувача [PERSON] про відновлення вказаного виконавчого провадження на підставі ч.6 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження». В задоволенні вказаної заяви було відмовлено з огляду на норми чинного законодавства. В подальшому [PERSON] оскаржив відмову відділу у відновленні виконавчого провадження та ухвалою суду від 17.03.2020 року, яка залишена без змін постановою апеляційної інстанції, було зобов`язано Оріхівський РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) відновити вказане виконавче провадження. Однак, у висновках суду зазначено, що небажання [PERSON] добровільно виконувати судове рішення щодо усунення [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні доньки, відсутність законодавчого врегулювання поновлення виконавчого провадження вданому випадку є підставою для захисту прав скаржника. 20.07.2020 року відділом винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Таким чином, задоволення скарги стягувача щодо не відновлення виконавчого провадження обумовлено не протиправними діями (бездіяльністю) органу примусового виконання, а відсутністю законодавчого врегулювання поновлення виконавчого провадження в даному випадку, що стало підставою для захисту прав скаржника судом. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) органу примусового виконання. Також у відзиві зазначено, що після відновлення виконавчого провадження рішення суду і досі є не виконаним та не забезпечено побачення позивача із дитиною через неможливість встановити місце проживання боржника. 28.09.2020 року від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області не порушувало жодних прав позивача, тому не може нести відповідальності за дії або бездіяльність посадових і службових осіб іншого органу державної влади. До повноважень Головного управління не належить відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, оскільки у територіальних органах Державної казначейської служби України рахунки щодо відшкодування вказаної шкоди не відкриваються і відповідно видатки на ці цілі не передбачено. Таким чином, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області не є належним відповідачем у даній справі. Крім цього, представник відповідача вказав, що відновлення порушених прав позивача є достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди. Позивачем не доведено жодними доказами заявлений розмір моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.12.2020 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. 29.12.2020 року та 02.02.2021 року судові засідання були відкладені за заявою позивача. В судовому засіданні 03.03.2021 року була оголошена перерва до 25.03.2021 року у зв`язку із неможливістю забезпечити подальшу участь представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В сьогоднішньому судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів заперечували проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву. Заслухавши вступні слова позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на виконанні в Оріхівському РВ ДВС перебуває виконавче провадження № 57980242 з виконання виконавчого листа № 323/2729/17, виданого 23.05.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , та визначення способу участі [PERSON] , як батька, у вихованні доньки, з можливістю систематичних побачень, а саме один раз на тиждень в суботу з 11-00 до 14-00 години за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері [PERSON] 27.12.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. 05.08.2019 року старшим державним виконавцем Черновою Т.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій вказано, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник, яка за рішенням суду повинна забезпечити побачення стягувача з дитиною, без поважних причин не виконує рішення суду, яке не може бути виконано без її участі. У січні 2020 року до відділу надійшла заява стягувача [PERSON] про відновлення вказаного виконавчого провадження на підставі ч.6 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Листом від 17 лютого 2020 року Оріхівський районний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) відмовив [PERSON] у відновленні виконавчого провадження. В обґрунтування відмови ВДВС посилалось на те, що у відповідності до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження, яке було закінчено через фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, якщо боржник в подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною. Втім, виконавче провадження № 57980242 було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто надіслано виконавчий документ до суду, який його видав у зв`язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, після вжиття всіх заходів примусового виконання передбачених цим Законом, а не у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.03.2020 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30.06.2020 року, визнано дії Оріхівського РВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) неправомірними та зобов`язано Оріхівський РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) відновити виконавче провадження №57980242. 20.07.2020 року Оріхівським РВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) винесено постанову про відновлення вказаного виконавчого провадження. Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. До такого ж правового висновку дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц. Таким чином, суд визнає безпідставними посилання представника відповідача щодо наявності підстав для відмови у позові внаслідок залучення як неналежного відповідача територіального органу державної казначейської служби України. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У даній справі встановлено, що Оріхівським районним судом Запорізької області від 17.03.2020 року у справі №323/340/20 визнано неправомірними дії Оріхівського РВ ДВС та зобов`язано вказаний орган примусового виконання вчинити дії на відновлення порушених прав стягувача. Зазначеним судовим рішенням встановлена безпідставна відмова посадових осіб державної виконавчої служби в частині відновлення виконавчого провадження. Оскільки судовим рішенням встановлена неправомірність дій посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, тому суд приходить до висновку про наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав [PERSON] внаслідок відмови у відновленні виконавчого провадження та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням про визнання протиправними дій державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Outcome: partial