Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У січні 2015 року Бердянський міжрайонний прокурор, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який він уточив у травні 2015 року ( а.с.95-98). В позові вказує на те, що розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації №265 від 24.04.2012 року «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,1 га кожному для індивідуального дачного будівництва. На підставі цього розпорядження відповідачам були видані державні акти на право власності на земельну ділянку [PERSON] - [NUMBER], [PERSON] - [NUMBER]. 19.06.2012р. голова Бердянської райдержадміністрації виніс розпорядження №383, яким розпорядження №265 від 24.04.2012 року було доповнено пунктом 2, яким переведено земельні ділянки (землі запасу) загальною площею 0,2000га в тому числі: інші землі - 0,2000га із земель сільськогосподарського призначення в землі рекреаційного призначення державної власності без відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва. Прокурор просить визнати незаконним та скасувати вказані вище розпорядження, оскільки вони були прийняті з порушенням вимог ст.ст. 60,61,84,122 Земельного кодексу України, ст.ст. 85,88,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю; визнати недійсними державні акти, які видані на ім'я відповідачів, зобов'язати відповідачів повернути земельні ділянки Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до схеми місцезнаходження земельних ділянок, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, останні були отримані із земель сільськогосподарського призначення, знаходяться за межами населених пунктів на території Новопетрівської сільської ради, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. А тому надання цих земельних ділянок у власність для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. П. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак у затвердженому спірним розпорядженням Бердянської райдержадміністрації проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. За повідомленням управління Дерржземагенства в Бердянському районі та Новопетрівської сільської ради Бердянського району проект відведення та встановлення прибережної захисної смуги за межами населених пунктів на території Новопетрівської сільської ради не розроблений і не затверджений. Прокурор Святенький М.Г. та представник Головного управління Держземагенства у Запорізькій області Новіков О.А. позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримали, просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заперечень щодо позову не подали. Представник відповідача Бердянської райдержадміністрації Погорелий Ю.П. у судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що розпорядження було видано з дотриманням вимог ст.ст. 3,20,116,118,122,125,126 Земельного кодексу України та ст..88 Водного кодексу України. [PERSON] і [PERSON] отримали земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення, які потім були переведені в землі рекреаційного призначення, а не із земель водного фонду. Проект землеустрою був погоджений представниками усіх контролюючих органів, отримано позивний висновок комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність. Проект землеустрою щодо виділення прибережних захисних смуг та переведення земель сільськогосподарського призначення до земель водного фонду на території Новопетрівської сільської ради ( за межами населеного пункту) не розроблений до теперішнього часу, тому у позивача не має підстав стверджувати, що райдержадміністрація під час видання розпорядження від 24.04.2012р. №265 « Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» порушила вимоги чинного законодавства. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 45 ЦПК України, прокурор має право, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді, в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою (заявою), брати участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] та вихідної земельно-кадастрової інформації ( а.с.62,65) земельні ділянки, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі були віднесені до земель сільськогосподарського призначення (землі запасу). Проектом землеустрою передбачена зміна цільового використання земельної ділянки на рекреаційне призначення ( для індивідуального дачного будівництва). Як вбачається зі схем розташування земельних ділянок, кадастрового плану земельних ділянок, що містяться у проекті землеустрою, останні знаходяться на території Новопетрівської сільської ради за межами населеного пункту, на відстані 300м. і 380 м. від урізу води Азовського моря. Як видно із ситуаційних схем, які були виготовлені ПП «Азовгепроект» станом на 25.12.2014р., відстань від земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] (земельна ділянка [PERSON].) до урізу води Азовського моря становить 226м., відстань від земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] (земельна ділянка [PERSON].) до урізу води Азовського моря становить 301м. (а.с.12,13), Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації №265 від 24.04.2012р. «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» (а.с.67) затверджено проект відведення земельних ділянок та передано безоплатно у власність [PERSON] і [PERSON] для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу, які розташовані на території Новопотрівської сільської ради, за межами населеного пункту [ADDRESS], площею 0,1 га кожна, в тому числі угідь: інші землі - 0,1га. На підставі цього розпорядження 23.10.2012 року відповідачам були видані державні акти на право власності на земельні ділянки: [PERSON] [NUMBER], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232068451001648 (а.с.8); [PERSON] [NUMBER], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №232068451001642 (а.с.9). 19.06.2012 року голова Бердянської районної державної адміністрації виніс розпорядження №383 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 24.04.2012 №265», яким доповнив розпорядження №265 пунктом 2 наступного змісту: №2.Перевести земельні ділянки (землі запасу) загальною площею 0,2000га, в тому числі: інші землі - 0,2000га, із земель сільськогосподарського призначення в землі рекреаційного призначення державної власності без відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва». Відповідно до ст. ст.19,20 ЗК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. В порушення вимог ст.20 ЗК України і Постанови Кабінету Міністрів України №502 від 11 квітня 2002 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, рішення про зміну цільового використання земельної ділянки на момент затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] і [PERSON] не приймалося. А було винесено вже після передачі земельних ділянок відповідачам. Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельних ділянок за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014р. у справі №6-206цс14. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, суд визнає, що спірні рішення прийняті головою Бердянської державної адміністрації незаконно, тому позовні вимоги про визнання незаконними рішення №265 від 24.04.2012 року і рішення №383 від 19.06.2012 року та про їх скасування підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню також вимоги прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який був виданий [PERSON], і державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який був виданий [PERSON]. на підставі незаконного рішення голови Бердянської державної адміністрації. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Спірні земельні ділянки розташовані на території Новопетрівської сільської ради за межами населеного пункту с. Новопетрівка і перебували у державній власності. Відповідно до положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013р. землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. За ст. 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади , що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. За наказом Державного агентства земельних ресурсів України №72 від 28.02.2013 року право розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності мають головні управління Держземагенства в областях. Враховуючи вищевикладене підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання відповідачів [PERSON] і [PERSON] повернути спірні земельні ділянки Головному управлінню Дерржземагенства у Запорізькій області. Позивачем заявлено шість окремих позовних вимог немайнового характеру. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про судовий збір», роз'яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Таким чином судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів становить 1461,60 грн. ( 243,60х6=1461,60). Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів Бердянської міської ради, [PERSON] і [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь Державного бюджету України ( до спеціального фонду) по 487,20 грн. з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved