Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У січні 2015 року до суду звернулося ПАТ «Укртатнафта» з вказаним позовом до [PERSON] Позивач зазначав, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 жовтня 2014 року відповідача було визнано винним в скоєнні 16 жовтня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля ПАТ «Укртатнафта» Toyota Fighlander, н.з. [NUMBER]. [PERSON] керуючи автомобілем Ford Transit н.з. [NUMBER], не витримавши безпечну дистанцію допустив зіткнення з автомобілем Renault, н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався попереду та який в свою чергу, отримавши прискорення зіткнувся з автомобілем Toyota Fighlander. Після чого вже автомобіль Ford Transit зіткнувся з автомобілем Toyota Fighlander. Внаслідок ДТП автомобіль ПАТ «Укртатнафта» Toyota Fighlander отримав механічні пошкодження, в результаті чого, ПАТ «Укртатнафта» були понесені матеріальні збитки в розмірі 89203,26 грн. Просив стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - 88653,26 грн., суму витрат на проведення експертизи - 550 грн., а також у повернення сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Укртатнафта» - Биченко О.О. позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Пояснила, що ремонт автомобіля було проведено за рахунок підприємства. 14 січня 2015 року ПАТ «Укртатнафта» було сплачено 88653,26 грн. на адресу ТОВ «Автохімкомплект-Кременчук». Збільшення суми оплати за ремонт, порівняно з сумою визначеною авто товарознавчою експертизою в 2014 року, пов'язано з підвищенням вартості автомобільних запчастин в 2015 році. Представник третьої особи ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» - Сергійчук Т.С. та треті особи: [PERSON] та [PERSON] проти позову не заперечували. У судове засідання відповідач та представник третьої особи ПАТ СК «Брокбізнес» не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили розглянути справу за їх відсутності, про що подали письмові заяви. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, у справі про адміністративне правопорушення № 524/9729/14-п, № провадження 3/524/2036/14 за ст. 124 КУпАП, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави, який було сплачено відповідачем [PERSON] 29 жовтня 2014 року. У постанові судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року близько 07 год. 00 хв. водій [PERSON] в м. Кременчуці по вул. Московській, керуючи автомобілем Ford Transit р.н. [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, допустив зіткнення з автомобілем Renault, р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався попереду, який отримавши прискорення зіткнувся з автомобілем Toyota Fighlander р.н. [NUMBER], що рухався попереду автомобіля Renault. Після чого автомобіль Ford Transit зіткнувся з автомобілем Toyota Fighlander. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. У постанові вказано про те, що [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини щодо місця дій та їх вчинення відповідачем [PERSON], як водієм, за обставин вказаних у постанові суду від 27 жовтня 2014 року повторному доказуванню не підлягають. Внаслідок ДТП автомобіль ПАТ «Укртатнафта» Toyota Fighlander отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ з обслуговування м. Кременчука від 16 жовтня 2014 року та складеним ПАТ «Укртатнафта» актом на пошкодження агрегатів та поломки окремих деталей автомобіля від 16 жовтня 2014 року та протоколами огляду транспортного засобу від 20 жовтня 2014 року за № 10/103/14, від 14 листопада 2014 року за № 10/103/1/14, проведених спеціалістом - автотоварознавцем [PERSON] (а.с.а.с. 26-45, 153-154). Згідно висновку автотоварознавчого дослідження за № 10/103/14, складеного спеціалістом - автотоварознавцем [PERSON] 14 листопада 2014 року, вартість відновлюваного ремонту Toyota Fighlander становить 113920,48 грн. (а.с.а.с. 17-50). У відповідності до доповнення висновку автотоварознавчого дослідження, спеціаліст - автотоварознавець [PERSON] 22 січня 2015 року визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача на суму 140793,94 грн. (а.с.а.с. 73-80). У судовому засіданні [PERSON], як спеціаліст - авто товарознавець, підтвердив висновки автотоварознавчих досліджень і пояснив, що збільшення розміру відновлювального ремонту пов'язане зі зміною вартості запчастин та ремонту внаслідок коливання курсу національної валюти, починаючи з жовтня 2014 року. 17 жовтня 2014 року ПАТ «Укртатнафта» було подано заяву до ПАТ «СК «Брокбізнес» про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу із зазначенням реквізитів ТОВ «Автохімкомплект-Кременчук», яке буде здійснювати ремонтні роботи, як напрям виплати страхового відшкодування. Згідно Полісу № АС-8525471 від 10 грудня 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Ford Transit 06 січня 2015 року була здійснена третьою особою ПАТ «СК «Брокбізнес» страхова виплата позивачеві в рахунок страхового відшкодування заподіяних збитків пошкодженого автомобіля в розмірі 49745 грн. (а.с.а.с. 8-14, 56, 151). У січні 2015 року ПАТ «Укртатнафта» здійснило оплату вартості проведення ремонту автомобіля Toyota Fighlander на суму 88653,26 грн. ТОВ «Автохімкомплект-Кременчук», яке здійснило ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів та актами наданих послуг (а.с.а.с. 57, 149-150). Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. У п. 5 цієї Постанови Пленуму встановлено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п. 6 вказаної Постанови Пленуму особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). У п. 8 Постанови Пленуму роз'яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Відповідно п. 9 Постанови Пленуму визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Згідно п. 14 Постанови Пленуму при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Суд вважає, що на час ДТП відповідач [PERSON] у власних потребах на законних підставах керував автомобілем Ford Transit р.н. [NUMBER], який належить третій особі [PERSON], котрий письмово повідомив суд про факт передачі ним вказаного автомобіля відповідачеві (а.с.а.с. 138-139). Позивач та треті особи: ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», [PERSON] та [PERSON] не подали належні і допустимі докази на підтвердження факту незаконного заволодіння відповідачем [PERSON] вказаним автомобілем та керування цим автомобілем під час ДТП, а також перебування відповідача з третьою особою [PERSON] у будь-яких службових чи трудових відносинах. Відповідач [PERSON] не подав суду належні і допустимі докази на спростування позову та відсутності його вини у вчиненні ДТП, заподіянні матеріальної шкоди позивачеві у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Toyota Fighlander, непереборної сили, умислу та/або грубої необережності в діях третіх осіб - водіїв [PERSON] та [PERSON] під час ДТП, яка мала місце 16 жовтня 2014 року. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що матеріальна шкода у вигляді механічного пошкодження автомобіля Toyota Fighlander, належного позивачеві, була заподіяна позивачу з вини відповідача внаслідок його неправомірних дій, що полягали у порушенні правил дорожнього руху, котрі перебували у безпосередньому причинному зв'язку з наслідками ДТП - заподіянням механічних пошкоджень автомобіля позивача. Суд вважає, що за даних обставин обов'язок відшкодувати завдану матеріальну шкоду повинен нести відповідач з вини якого відбулася дорожно - транспортна пригода. Тому, з відповідача на користь позивачанеобхідно стягнути у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожно-транспортної пригоди - 88653,26 грн., кошти у повернення витрат по оплаті: - вартості автотоварознавчого дослідження - 550 грн., судового збору - 887 грн. При цьому, суд враховує, що відповідач, як заподіювач шкоди, не подавав одночасно заяву про передачу йому позивачем майна у вигляді цінних запчастин, вузлів, деталей, які були замінені під час ремонту автомобіля Toyota Fighlander, після відшкодування збитків за шкоду.

Outcome: approved