Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Індустріальний відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису), згідно якого просить звільнити з-під арешту належне їй майно - мобільний телефон HUAWEI, IMEI: [NUMBER] , IMEI2: [NUMBER] , SN: [NUMBER] , синього кольору, чохол чорного кольору, без пошкоджень, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власницею мобільного телефону HUAWEI, IMEI: [NUMBER] , IMEI2: [NUMBER] , SN: [NUMBER] , синього кольору. 06 серпня 2019 року позивачці стало відомо, що відповідач [PERSON] взяв вказаний телефон для ознайомлення та здійснення фотокопій з матеріалів виконавчого провадження. Однак при фотографуванні [PERSON] справи в Індустріальному відділі ДВС м. Дніпра державним виконавцем було проведено опис та накладено арешт на належне позиваці майно. Вважає, що вказаними діями порушені її права як власника у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами відповідачем [PERSON] подано відзив, в якому він вказує на те, що жодних належних доказів того, що позивачка [PERSON] є власником спірного мобільного телефону, а також те, що саме нею здійснюється погашення кредиту за вказане майно, не надано. Також до позовної заяви додано постанову про опис та арешт майна боржника від 06.08.2019 року, згідно якої встановлено, що відповідачем [PERSON] при описі та арешті майна не надано жодних заперечень та посилань, що мобільний телефон належить іншій особі. Таким чином, посилання позивачки не спростовують висновків того, що вона є лише титульним власником, а саме боржник [PERSON] є особою, яка здійснює користування спірним майном. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження ВП № 59109137 з примусового виконання виконавчого листа № 202/720518, виданого 06.03.2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 165 676,10 грн. 06 серпня 2019 року заступником начальника відділу Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Нордіо В.Д. в присутності боржника та понятих винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та накладено арешт на телефон модель HUAWEI, IMEI: [NUMBER] , IMEI2: [NUMBER] , SN: [NUMBER] , синього кольору, що належить боржнику [PERSON] , про що під підпис особисто повідомлено [PERSON] /а.с. 9-10/. У поданій позовній заяві позивачка [PERSON] посилається на те, що саме вона є власницею мобільного телефону HUAWEI, IMEI: [NUMBER] , IMEI2: [NUMBER] , SN: [NUMBER] , синього кольору, який останньою було придбано в кредит. Тому вважає дії виконавчої служби такими, що порушують її право володіти, користуватися і розпоряджатися вказаним майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). З аналізу вищевикладеного слідує, що для задоволення позову про звільнення майна з-під арешту необхідна одночасна наявність двох підстав : -позивач повинен бути власником майна, або особою, яка володіє майном на підставі закону або договору; -спірне майно не повинно належати боржнику. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вищевказаних норм закону позивачкою [PERSON] на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних документів, які б встановлювали її право власності на арештоване майно, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту не підлягають задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні.

Outcome: dismissed