Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 24 червня 2019 року за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с.Гатне, вул.Жулянська, 24 сталося дорожня-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок пригоди пошкоджено належний йому автомобіль. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «Акціонерна страхова компанія «Омега». Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , після ДТП розмір матеріального збитку складає 95 047,73 грн. Але фактична вартість відновлювального ремонту становила 132 984,75 грн. При зверненні до страхової компанії йому було сплачено 48 388,79 грн. Решта шкоди залишилась не відшкодованою. Зазначив, що йому завдано моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та порушенням звичайного способу життя, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. У добровільному порядку відповідачі збитки не відшкодовують, тому вважає своє право порушеним та таким, що підлягає захисту в судовому порядку. Просив стягнути з АТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на його користь не відшкодовані матеріальні збитки, заподіяні йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 46 658,94 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальних збитків 86 325,81 грн. та моральну шкоди в розмірі 10 000,00 грн.; судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів. ПАТ «АСК «Омега» було подано відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом вказав, що розмір страхового відшкодування був ними визначений на підставі звіту № 100/07/19 від 30.07.2019 року як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, без врахування ПДВ та за вирахуванням франшизи, яка відповідно до умов страхового полісу №АО/0009599 становить 1000 грн. Вважає, що зобов`язання з виплати страхового відшкодування були виконанні страховою компанією в повному обсязі. А саме в розмірі шкоди, оціненої Страховиком у порядку, передбаченому Законом. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що не погоджується з доказами наданими позивачем щодо проведенних ремонтних робіт автомобіля. Визнав обґрунтованою суму витрат у розмірі 16 353,77 грн., яка ним відшкодується. Вказав на недоведеність позову щодо моральної шкоди, та просив суд задоволити позовні вимоги частково. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2020 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання 27.07.2021 позивач та представник позивача з`явилися, позов підтримали та просили суд задовольнити. Представник відповідача Акціонерна страхова компанія «Омега» в судове засідання 27.07.2021 не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справи розглядати без участі представника розглянути справу без участі представника Приватним акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега». Відповідач [PERSON] в судове засідання 27.07.2021 не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Представник відповідач [PERSON] сторони в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні 27.07.2021 було оголошено перерву до 17 год. 00 хв. В подальшому учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. При розгляді справи судом встановлено, що 24 червня 2019 року, близько 10 годин 15 хвилин, по вул.Жулянська в с.Гатне Києво-Святошинського району Київської області, водій [PERSON] керував автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA RAV4» номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/8854/19 від 16.09.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340 (триста сорок) гривень в дохід держави. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як водія транспортного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «АСК «ОМЕГА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом АО №0009599 від 14.03.2019 року. Відповідно до полісу АО №0009599 від 14.03.2019 року, страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1000 грн. Згідно звіту спеціаліста № 100/07/19 від 30.07.2019 року, складеного на замовлення ПрАТ «АСК «ОМЕГА», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ 20% на замінні складові та матеріали складає 108 873,98 грн., з урахуванням фізичного зносу та ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали складає 55 681,93грн.; з урахуванням фізичного зносу складників та без врахування ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали складає 47 658,94 грн. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП від 03.09.2019 року матеріальний збиток з урахуванням ПДВ 20% на запчастини складає 95 047,73 грн. Позивачем зазначено, що фактична вартість ремонтних робіт становила 132 984,75 грн. На підтвердження цього, позивачем надано акт наданих послуг № 4623 від 29 жовтня 2019 року на суму 120 013, 75 грн., наряд замовлення ;4468 від 22 серпня 2019 року на суму 120 013, 75 грн., наряд замовлення№ 6515 від 29 жовтня 2019 року на суму 8 971, 00 грн. акт наданих послуг № 4681 від 31 жовтня 2019 року на суму 4000,00 грн., наряд замовлення №6348 від 23 жовтня 2019 року, фіскальний чек на суму 49000,00 грн., фіскальний чек на суму 49000,00 грн., фіскальний чек на суму 4000,00 грн, фіскальний чек на суму 22 013,5 грн. фіскальний чек на суму 8 971,00 грн. 13 вересня 2019 року позивач направив до ПрАТ «АСК «ОМЕГА» заяву про страхове відшкодування. Згідно платіжного доручення № 371 від 06.02.2020 року. ПрАТ «АСК «ОМЕГА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 46 658,94 грн. При цьому, позивач вважає, що виплата страховиком страхового відшкодування у меншому за ліміт відповідальності розмірі не позбавляє права потерпілої особи звернутися до суду із позовом про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст.29. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Як передбачено ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно положень п.8 ч.2 ст.16 ЦК України майнова шкода відшкодовується, зокрема, шляхом відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи подані сторонами докази, надані пояснення, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , складає 132 984,75 грн. Суд не бере до уваги посилання представника страхової компанії на невідповідність звіту №288 від 03.09.2019 року вимоги нормативно-правових актів з оцінки майна, нормам Закону та звіту № 100/07/19 від 30.07.2019р.. Так судом при визначення розміру шкоди до уваги беруться фактичні витрати, які поніс Позивач для відновлювального ремонту автомобіля, якій було пошкоджено не з вини позивача. Крім того, страховою компанією було визнано факт ДТП як страховий випадок, але виплативши часткове відшкодування відповідач не завершив процедуру виплати страхового відшкодування. Суд критично відноситься до твердження Відповідача [PERSON] , який заперечуючи проти витрат позивача на відновлювальний ремонт автомобіля, вказував на завищення розміру матеріальної шкоди, шляхом включення робіт, які в даному випадку не були на його думку необхідні. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надав, обмежився письмовими запереченням. Подане клопотання про проведення експертизи не підтримав. Посилання відповідача щодо неналежного оформлення квитанцій про проведення роботи (невідповідність їх встановленим вимогам), суд до уваги не бере та враховує, що позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності та не видає квитанцій, а порушення третіми особами таких вимог, не може ставитись у вину позивача. Матеріали справи не містять доказів на спростування того, що позивач ніс витрати на відновлювальний ремонт автомобіля або ніс у значно меншому обсязі. Фактично різниця між відновлювальним ремонтом, вказаним у звіті, та фактичних витратах позивача не є значущою. Враховуючи те, що страховою компанією було сплачено кошти у розмірі 46 658,94 грн., що менше обов`язкового ліміту відповідальності страховика, з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» слід стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у межах ліміту відшкодування без врахування франшизи 1000 грн. в розмірі 55 341,06 грн. З [PERSON] , як з особи, відповідальної за завдану шкоду, на користь позивача слід стягнути завдану йому матеріальну шкоду, яка становить 33 984,75 грн. (132 984,75 грн (вартість відновлювального ремонту - 99 000,00 грн (розмір матеріальних збитків, які відшкодувала страхова компанія + 1000,00 грн. франшиза). Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді страждань є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Враховуючи наслідки ДТП, пояснення сторін щодо моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, щодо моральної шкоди. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених частин . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: partial