Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачі просять постановити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь компенсацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі по 150000 гривень кожній. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила 03 серпня 2016 року відбулося ДТП, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen Т-4», реєстраційний номер [NUMBER] на ділянкці автодороги по вул. Грушевського у с. Нижній Струтин, вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON], який доводився її чоловіком. Від отриманих травм останній помер на місці події. Постановою слідчого від 15 лютого 2017 року кримінальне провадження, порушене у зв'зку із вказаною ДТП, закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. У результаті дорожньо - транспортної пригоди, вона втратила свого чоловіка. В один момент її життя цілком змінилось. До аварії у них була щаслива сім'я, де кожен вносив свою лепту у добробут родини. Після втрати чоловіка вона втратила не лише матеріальну, але й моральну підтримку, опіку та любов. Вона дуже тяжко пережила смерть чоловіка, негативні емоції та страждання, які виникли у неї після смерті чоловіка тривають і до сьогоднішнього дня. Їй не вистачає загиблого, його тепла, турботи та ласки. Така несподівана смерть чоловіка через ДТП - велика трагедія, яка назавжди залишиться у її пам'яті. У зв'язку з цим їй була завдана моральна шкода, яка полягає у пережитих психологічних стражданнях, сильному емоційному стресі та шоковому стані. Вважає, що з відповідача слід стягнути 150000 гривень як компенсацію моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті її чоловіка. Аналогічні пояснення у судовому засіданні дала позивачка [PERSON] та доповнила, що трагічна смерть батька, стала для неї величезним шоком, слід від якого залишається і до сьогоднішнього дня. Вона мала дуже сильний емоційний зв'язок з батьком, любила проводити час разом з ним, між ними завжди була присутня взаємоповага та взаєморозуміння. Трагічний випадок викликав великі зміни в її житті та призвів до погіршення життєвої ситуації в родині. Не дивно, що цей трагічний випадок спровокував значні психічні та емоційні переживання. Втрату батька вона буде переживати до кінця життя. Смерть близької особи спричинила біль та страждання. Завдану їй моральну шкоду, вона оцінює у 150000 гривень. Позивачка [PERSON] також дала аналогічні пояснення, доповнивши, що дуже тяжко пережила смерть батька. У неї з батьком склались особливі відносини, вони дуже любили один одного. Переживання і біль після трагічної звістки від втрати батька були настільки великими, що їх важко описати словами. Смерть близької людини - це велика трагедія, яка назавжди залишиться у її пам'яті. Після перенесеного стресу, пережитого горя від втрати найріднішої людини - батька, вона стала замкнутою, її душить біль, невичерпне горе. Фактом залишається те, що поряд з нею вже більше ніколи не буде рідної людини, життя якої трагічно та раптово обірвалось. У зв'язку з трагічною смертю батька вона зазнала психологічних страждань, моральну шкоду оцінює у 150000 гивень. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 15 лютого 2017 року кримінальне провадження № 12016090000000154 закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зі змісту даної постанови, а саме з показів свідків [PERSON] і [PERSON], вбачається, що під час даної ДТП контактування між велосипедом, на якому рухався [PERSON] та автомобілем, яким він керував, не відбулось. Велосипедист раптово вильнув кермом велосипеда спочатку вправо, а потім вліво і сам впав на праву частину тіла під задні колеса його автомобіля. При таких обставинах він не міг відвернути настання ДТП. В даному випадку відсутня його вина, оскільки він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків, не повинен був і не міг їх передбачити. Відповідно до довідки з обласного Івано-Франківського диспансеру та Довідки Рожнятівської ЦРЛ, [PERSON], [INFO], житель села Нижній Струтин, Рожнятівського району перебував на диспансерному обліку із діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок зловживання алкоголем. Рухаючись не по своїй смузі руху на велосипеді, [PERSON], порушував правила дорожнього руху, тим самим наражав себе на небезпеку, тобто свідомо міг бажати чи допускати настання негативних наслідків. Вважає позовну заяву безпідставною та просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає дл часткового задовлення з таких підстав. 03 серпня 2016 року, приблизно 14 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фольксаваген Т-4», реєетсраційний номер [NUMBER], рухаючись ділянкою автодороги по вул. Грушевського у с. Нижній Стуртин , Рожнятівського району Івано-Франківської області Вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер на місці події, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 15 лютого 2017 року (а. с. 20-21). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок необрежних дій велосипедиста [PERSON], який не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, раптово змінив свій напрямок руху праворуч, втратив рівновагу, упав на прїзну частину дороги попереду заднього лівого колеса автомобіля, який рухався проїзною чатисною дороги, внаслідок чого відбувся наїзд автомобілем на велосипедиста. Отже заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останій у судовому засіданні не довів що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому суд не приймає до уваги як доказ, що звільняє відповідача від відповідальності за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки копію довідки № 1526 від 07 жовтня 2016 року, виданої Івано-Франківським ОНД про те, що [PERSON], [INFO], житель села Нижній Струтин, Рожнятівського району перебував на диспансерному обліку із діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголем, оскільки заначений документ не є доказом того, що [PERSON] свідомо бажав настання наслідків даного ДТП та у нього був умисел загинути під колесами автомобіля відповідача. Постановою слідчого підтверджено, що пригода настала внаслідок необережності, а не умислу потерпілого [PERSON] Будь яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження умислу потерпілого на настання його смерті чи непереборної сили, що спричинила її, що звільняло б його від відповідальності за заподіяння моральної шкоди, відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачі обґрунтували заподіяну їм моральну шкоди, заподіяної внаслідок смерті чоловіка та батька. Суд приходить до переконання, що смертю близької людини, яким був длдя них батько та чоловік, їм заподіяні моральні страждання. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення. Щодо розміру відшкодування, то суд враховує крім глибини моральних страждань потерпілих, матеріальне становище відповідача, відсутність його умислу чи вини на спричинення шкоди та той факт, що у настанні смерті була і необережна вина самого потерпілого. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та зменшення суми відшкодування.

Outcome: partial