Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дочку, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона народилась [INFO] та є дочкою відповідача. На даний час їй виповнилося вісімнадцять років і вона продовжує навчання у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності, за державним замовленням, у зв`язку з чим потребує допомоги відповідача. На даний час, як зазначає позивач, шлюб між її батьками розірваний та вони проживають окремо, піклування та матеріальна допомога з боку батька відсутня. Оплачувати всі витрати пов`язані з навчанням позивачу допомагає її мама, остання надає кошти, в тому числі і на одяг, однак цього не вистачає. Також позивач зазначає, що вона отримує стипендію у сумі 683 гривні 86 копійок, що є вкрай мало, іншого доходу немає та будь-яке право власності на нерухоме майно нею не набуте. Оскільки відповідач у добровільному порядку допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є здоровим, працює у ТОВ «Рівненський насіннєвий завод «Євронасіння» та отримує заробітну плату, [PERSON] , вказуючи на приписи норм права, які містяться в ст.ст. 181-185, 199, 200 Сімейного кодексу України, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період її навчання, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання - червень 2023 року. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2020 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує щодо можливості сплати аліментів, однак просив визначити такі у розмірі 2000 гривень. Свою позицію обґрунтував тим, що в більшому розмірі не має можливості сплачувати аліменти, оскільки, працюючи газоелектрозварювальником у ТОВ «АКРІС АГРО», отримує невисоку заробітну плату. Поряд з цим відповідач зазначив, що з дочкою підтримує нормальні стосунки та, крім того, пересилає їй за потреби грошові кошти. Суд, заслухавши відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] є батьком дочки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є курсантом навчально-наукового інституту цивільного захисту Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, денної форми навчання за державним замовленням. Вказані обставини не оспорюються відповідачем та підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гощанського районного управління юстиції 07 березня 2002 року (арк. спр. 4), довідки Львівського державного університету безпеки життєдіяльності №03379/2 від 12 вересня 2019 року (арк. спр. 5). Згідно довідки про доходи Львівського державного університету безпеки життєдіяльності від 15 квітня 2020 року за №76, щомісячний дохід [PERSON] у виді грошового забезпечення складає - 683 гривні 86 копійок (арк. спр. 7) Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від обов`язку утримувати дочку у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання, звернулася до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема главою 15 та 16. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що визначено ст. 198 СК України. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, зокрема продовження дочкою відповідача, [PERSON] , навчання і у зв`язку з цим її потребою матеріальної допомоги відповідача, а також можливістю останнього надавати таку допомогу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд враховує аргументи позивача щодо її навчання та потреби у зв`язку із цим у матеріальній допомозі батька на період такого навчання, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд, виходячи з вимог ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище відповідача, який працевлаштований, однак заробіток такого є незначним, відсутність даних щодо його незадовільного стану здоров`я та перебування інших осіб на його утриманні. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що в судовому засіданні позивач не надала суду письмових доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір аліментів, та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно, з приводу чого у судовому засіданні не заперечував і сам відповідач. При цьому суд зауважує, що позивач визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, не надала доказів на підтвердження того, що потребує матеріальної допомоги саме у вказаному нею розмірі. Не вбачає суд і підстав для визначення аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки в силу вимог Законів України Про державний бюджет України на відповідний рік, визначається прожитковий мінімум для дітей віком до 18 років, а [PERSON] досягла повноліття. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 182, 198-201 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в доход держави відлягає стягненню 840 гривень 80 копійок судового збору, що відповідатиме вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України. При цьому, судом враховується те, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial