Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Відділ реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради про втрату права користування житловим приміщенням, а саме житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона та її донька [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . За цією ж адресою, згідно довідки КП ЖЕО №2 від 04.07.2018 р., кpім них зареєстрований [PERSON] (зять позивачки) та [PERSON] (онука позивачки). [PERSON] за місцем реестрації не проживає з грудня 2016 року. Майже постійно перебуває за кордоном. З огляду на викладене, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, але останній надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримував, просив слухання справи проводити без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними поштових повідомлень та оголошеннями на сайті суду, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~24.05.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд,вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки КП ЖЕО №2 №2963 від 04.07.2018 року за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , яка є власником, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідно до положень статті 150 Житлового кодексу України, які узгоджуються зі змістом статті 383 Цивільного кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. [PERSON] тривалий час не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживания та про склад сім`ї від 23.12.2016 року перекладена на українську мову з німецької, яка свідчить, що відповідач проживає в Німеччині в муніципалітеті [ADDRESS] - [ADDRESS] . (а.с.9-10). Kpiм названого документу факт непроживания відповідача в [ADDRESS] підтверджує Акт огляду побутових умов приміщення від 20.08.2018 р. підписаний сусідами [PERSON] , підписи яких посвідчені начальником дільниці№2 КП «ЖЕО №2». Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також згідно п.2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні від 22.11.2012 року заявник особисто або через законного представника повинен звернутися у відповідні органи із заявою про зміну місця реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на pіч (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших ociб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321\~Цивільного кодексу\~України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Виходячи зі змісту статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , за цією адресою не проживає понад 1 рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved