Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 10 січня 2017 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] . У результаті ДТП автомобілю Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 132 245,58 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія Peugeot Expert , державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до умов договору страховою компанією йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 69 332,96 грн. Разом з тим, них коштів не достатньо для покриття всіх збитків, завданих ДТП. Тому шкоду в розмірі 62 912,62 грн. має відшкодувати відповідач, через неправомірні дії якого йому було завдано збитків. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані збитки. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь за завдану матеріальну шкоду - 62 912,62 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 17 жовтня 2019 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Позивач вказав, що [PERSON] має зобов`язальні відносини перед ним, тобто боржник зобовязаний відшкодувати збитки у строк до 01 травня 2018 року (після отримання надісланої на його адресу вимогу). Але у добровільному порядку він не сплачує кошти, тому на підставі ст. 625 ЦК України має також сплатити основний борг в розмірі 62 912,62 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6 083,59 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2 797,46 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь за завдану матеріальну шкоду - 62 912,62 грн., інфляційні втрати в розмірі 6 083,59 грн. три відсотки річних в розмірі 2 797,46 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Не погоджуючись з позовом 11 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] . Вказав, що між ним та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності становить - 100 000 грн., франшиза - 500 грн. Після ДТП позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо виплати страхового відшкодування. Між ним був погоджений розмір та спосіб здійснення страхової виплати і жодна із сторін не наполягала на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Тому позивач отримав узгоджену ним суму страхового відшкодування в розмірі 69 332,96 грн., яка є достатньою для здійснення ремонту пошкодженого автомобіля. Якщо ж цих коштів не достатньо, то позивач має звернутись з вимогами до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в межах лімітів, за вирахуванням франшизи, яку він визнає і погоджується сплатити в добровільному порядку. Також зазначив, що позивач необґрунтовано та безпідставно нарахував йому інфляційні втрати та три відсотки річних, направлення вимоги без доказів на підтвердження доводів не може вважатись датою виникнення зобов`язання. Не надав позивач доказів і вцілому направлення такої претензії відповідачу. Просив врахувати, що поданий позивачем висновок експертного дослідження не відповідає вимогам ст.102 ЦПК України. Так, в ньому відсутнє попередження особи про кримінальну відповідальність. Вказав, що орієнтовний розмір його судових витрат на правову допомогу становить 10 000 грн., які підлягають стягненню з позивача. Просив відмовити в задоволенні позову. 09 грудня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив Департаменту патрульної поліції. Вказали, що страхове відшкодування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено без урахування франшизи в розмірі 500 грн., суму ПДВ - 20 000 грн., величини втрати товарної вартості - 11 381,32 грн. Отримані кошти від страхової компанії є недостатніми для здійснення ремонту автомобіля, який і на час вирішення справи є не відремонтованим. Щодо висновку експерта, то він був складений ще 03 серпня 2017 року, а зміни у процесуальне законодавство набрали чинності з 15 грудня 2017 року. Зазначили, що всі докази щодо направлення вимоги наявні в матеріалах справи, а тому вважають безпідставними твердження відповідача. Просили задоволити позов. 19 грудня 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив [PERSON] . Зазначив, що відшкодування величини втрати товарної вартості в розмірі 11 381,32 грн. є складною вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, та за її виключення розмір матеріальних збитків становить 120 864,26 грн. Також отримання ПДВ - залежить від дій самого позивача. Тобто страховик має відшкодовувати шкоду в межах лімітів відповідальності. Вважав, що поданий висновок не підтверджує розміру збитків, оскільки за Методикою під час технічного огляду оцінювач повинен встановити пробіг за одометром. У даному випадку пробіг визначений за даними дорожніх листів - 270 069 км. Відсутність акумуляторної батареї на пошкодженому автомобілі не є технічною несправністю одометра. Тому нарахований розмір величини втрати товарного вигляду нараховано та заявлено неправомірно. Оскільки даний висновок доданий до справи, тому він має відповідати вимогам чинного ЦПК. Просив відмовити в задоволенні позову. При розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 10 січня 2017 року о 21 год. 05 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки Peugeot Expert, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по А/Д М-06 Київ-Чоп 30 км, в напрямку м. Київ, порушив п.п. 1.5, 2.3.б, 12.1 ПДР, оскільки не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi A6» д/з [NUMBER] , який рухався попереду, та з припаркованим попереду оперативним автомобілем патрульної поліції Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] . При ДТП всі три автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.б, 12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 27 березня 2017 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Дана постанова не оскаржувалась. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , є Департамент патрульної поліції. З поданого висновку експертного дослідження, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №19/13-1/86-ЕД/17, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження становить 132 245,58 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , суд приймає до уваги поданий позивачем висновок. Будь-яких заперечень відповідача проти звіту спеціаліста матеріали справи не містять. Також відсутні належні та допустимі докази щодо неповноти, неточності, невідповідності та які б спростовували висновки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку власнику автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак [NUMBER] , складає 132 245,58 грн. При розгляді справи відповідач хоч і вказував на обов`язок страхової компанії покрити завдані збитки, заперечував розмір заявлених збитків, але жодного доказу на підтвердження своїх заперечень не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні, не повідомлено суду про причини неможливості подати такі докази. У даному випадку відповідач обмежився власними запереченнями щодо поданого висновку, але належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки, в тому числі щодо показників одометру, не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави, враховуючи особливості виплати страхового відшкодування, для відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою в розмірі 62 912,62 грн. та вони ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надав суду доказів того, коли саме законом встановлений обов`язок особи виплатити відшкодування. Направлення вимоги та її отримання не може ототожнюватись з початком строку виплати, особливо враховуючи, що відповідач не погоджувався з даною вимогою та вважав її необґрунтованою. Тому вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволені в частині стягнення матеріальної шкоди, а в частині моральної відмолено, тому понесені судові витрати підлягають також стягненню з відповідача пропорційно в розмірі 1544,04 грн.

Outcome: approved