Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» (Відповідач) про стягнення помилково сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с.2-7). Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 03.09.2013 року між Позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт» було укладено кредитний договір № 108766839, за умовами якого сума кредиту за договором склала 3 522,70 грн. строком в 366 днів з 04.09.2013р. по 04.09.2014р. Банком було відкрито рахунок для використання в межах Кредитного договору [NUMBER]. Позивач виконувала зобов'язання відповідно до умов Договору та графіку платежів (додаток до договору № 108766839 від 03.09.2013р.) справно та покрила кредит достроково за 9 місяців, що підтверджується відповідними квитанціями при оплаті через касу та квитанціями при оплаті через термінал. Після виконання зобов'язань перед банком Позивачу надійшло повідомлення про те, що за 2 місяці платіж не відбувся. Як виявилося, при оплаті через термінал № R0000006 Позивач помилково зазначив номер договору: 107766893 замість 108766839, і два платежі від 24.02.2014р. на суму 325,00 грн. та від 24.03.2014р. на суму 325,00 грн. були помилково зараховані на рахунок третьої особи - іншого клієнта банку. Позивачем одразу були написані заяви від 07.04.2014р. до ПАТ «Банк Руский Стандарт» про підтвердження операції в терміналі від 24.02.2014р. та 24.03.2014р. з помилково вказаними реквізитами та з проханням зарахувати платіж. У відповідь на вищезазначені заяви Директором управління клієнтської підтримки ПАТ «Банк Руский Стандарт» Туровською І.В. надано роз'яснення від 20.05.2014р. вих. № 14/1-08-4485, в яких було зазначено, що саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції щодо якої здійснюється цей переказ, а Банк може тільки сприяти повернення коштів шляхом відправлення неналежному отримувачу повідомлення про помилковий платіж. Позивачка зазначила, що на цьому допомога та сприяння Відповідача припинилося, неналежного отримувача не повідомлено про платежі, інформацію про клієнта Відповідач повідомляти відмовився, так як це є банківською таємницею, звернутися до отримувача даних платежів змоги в Позивача немає. Окрім того, Позивачка вказала, що з моменту виявлення хибних платежів представниками банку розпочався терор Позивача: зранку й до вечора надходять телефонні дзвінки з погрозами та нецензурною лайкою, відправляються смс-повідомлення на телефонні номери Позивача та членів її сім'ї також з погрозами (накласти арешт та вилучити нажите Позивачем майно без рішення суду, відправити виїзну групу на домашню адресу Позивача та ін.). Дані погрози мають на меті виключно психологічний тиск, викликають нервування та хвилювання у Позивача та її сім'ї. Враховуючи викладене, Позивачка просила стягнути з Відповідача помилково сплачені кошти в розмірі 650,00 грн. та зобов'язати Відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн., стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 21 серпня 2014 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.32). Відповідач - ПАТ «Банк Форвард», яке є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.52-55), в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такими, що порушують права та інтереси Банку, норми матеріального права, з огляду на таке. Позивач здійснив 24.02.2014р. та 24.03.2014р. через електронний платіжний пристрій операції переказу грошових коштів для їх зарахування на поточний рахунок фізичною особою, яка є касовою операцією відповідно до п.2 та п.4 Розділу 1, п.2.1. та п.1.17 Розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженій постановою Національного банку України № 174 від 01.06.2011р. Обидві операції з переказу були здійснені Позивачем із призначенням платежів для зарахування на рахунок договору № 107766839, що не заперечується і самим Позивачем. Відповідно до чинного законодавства, саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції щодо якої здійснюється переказ, а Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Банк в свою чергу зобов'язаний виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів. Таким чином, з метою дотримання закону, Банком були виконані платіжні доручення на переказ, сформовані Позивачем за допомогою електронного пристрою (терміналу), та кошти, прийняті від Позивача зараховані на рахунок, вказаного Позивачем договору. При цьому Банк не має відомостей, щоб заперечити або підтвердити факт помилковості переказу Позивача, оскільки в документах на переказ Позивач зазначив номер існуючого договору, укладеного Банком з іншою фізичною особою, відповідно порушень/помилок при здійснені переказу наданих позивачем коштів у діях банку немає, а відповідальність за формування документів на переказ та направлення коштів на реквізити конкретного договору несе саме Позивач. Водночас, кошти в сумі помилкового переказу через помилку платника мають повертатися останньому не Банком, а неналежним отримувачем коштів, тобто власником рахунку за договором № 107766839. Разом з тим, не зважаючи на відсутність у Банку обов'язку направити неналежному отримувачу коштів повідомлення про здійснення помилкового переказу у випадку здійснення помилкового переказу саме з вини платника, Відповідач пішов на зустріч Позивачу та направив отримувачу Переказів - власнику рахунку за договором № 107766839 лист із проханням підтвердити чи спростувати той факт, що Перекази були здійснені помилково, а у випадку підтвердження такого факту, здійснити дії, направлені на повернення Переказів Позивачу. Проте на сьогоднішній день, від фізичної особи - отримувача переказів Позивача не надійшло звернення чи іншої дії, направленої на повернення коштів Позивачу. Окрім того, враховуючи положення ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Банк не має правових підстав, передбачених чинним законодавством України, для надання Позивачу інформації, що становить банківську таємницю відносно отримувача Переказів Позивача. Водночас, Позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження вину Банку у заподіянні йому моральної шкоди/страждань, внаслідок порушення його прав, а відтак позовні вимоги Позивача є необгрунтованими, протиправними та такими, що не відповідають дійсності, а тому у задоволенні позові слід відмовити. У судовому засіданні 26 січня 2015 року стороною позивача подану заяву про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, у якій вона просила зобов'язати ПАТ «Банк Форвард» розкрити та надати Позивачу інформацію, що містить банківську таємницю відносно власника рахунку за договором № 107766839 шляхом надання відомостей про клієнта - ім'я (найменування) особи, його місце проживання (місцезнаходження) для здійснення повернення неналежним отримувачем коштів в судовому порядку, оскільки при виконанні Позивачем своїх обов'язків по кредитному договору № 08766839 від 03.09.2013р.шлхом оплати через термінал № R 0000006 нею двічі помилково було введено номер договору: 107766839замість - 108766839, внаслідок чого кошти потрапили на рахунок неналежного отримувача (а.с.95-96). Ухвалою суду від 26 січня 2015 року заяву позивача - [PERSON] про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, з метою забезпечення доказів у цивільній справі № 761/23984/14-ц за її позовом до ПАТ «Банк Форвард» про стягнення помилково сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди - задоволено, та витребувано з ПАТ «Банк Форвард» інформацію щодо власника рахунку за договором № 107766839, а саме, у разі, якщо це фізична особа, її П.І.П., останнє відоме місце проживання чи реєстрації, ідентифікаційний номер, а у разі, якщо це юридична особа, її найменування, останнє відоме місцезнаходження (юридична/фактична адреса), ідентифікаційний код (а.с.98-99). На виконання ухвали суду від 26.01.2015р., ПАТ «Банк Форвард» надіслав на адресу суду лист від 02.03.2015р. № 12/2-02-21/БТ, в якому повідомив, що рахунок за договором № 107766839, укладений Банком, відкрито на ім'я [PERSON], адреса місця проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с.102). В судовому засіданні 27.03.2015 року Позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Відповідача - Прядко М.І. проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву. Заслухавши Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України). Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року Позивачка звернулась до ПАТ «Банк Руский Стандарт» з заявою (офертою) № 108766839 щодо укладення з нею кредитного договору, в рамках якого просила відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку - гривня) [NUMBER] та надати кредит в сумі 3 522,70 грн. строком на 366 днів з 04.09.2013р. по 04.09.2014р. шляхом зарахування суми кредиту на рахунок клієнта, за процентною ставкою по кредиту в розмірі 0,01% річних та сплатою щомісячної комісії за РКО в сумі 29,24 грн. (а.с.13-14). Відповідно до п.п.4.1., 6.1. вказаної заяви Позивачка погодилась, що акцептом її оферти про укладення Кредитного договору та Договору застави та прийняття товару в заставу будуть дії Банку: по відкриттю їй Рахунку Клієнта, зарахування на нього Кредиту та подальшого списання Кредиту з Рахунку Клієнта та зарахування на користь Організації, здійснені в межах 30 календарних днів з дати заяви. Відповідач 04.09.2013р. відкрив Позивачці поточний рахунок [NUMBER] та зарахував на нього кредит в сумі 3 522,70 грн., внаслідок чого між сторонами відбулось укладення Кредитного договору № 108766839, що підтверджується випискою по особовим рахункам з 04.09.2013р. по 06.11.2014р. (а.с.57-66). Строки та суми платежів по кредитному договору № 108766839 від 03.09.2013р. сторони погодили в Графіку платежів (а.с.16). На виконання умов Кредитного договору № 108766839 та Графіку платежів, Позивачка здійснювала погашення кредиту - 19.09.2013р на суму 1 100,00 грн., 18.10.2013р. на суму 325,00 грн., 23.11.2013р. на суму 325,00 грн., 12.12.013р. на суму 325,00 грн., 14.01.2014р. на суму 325,00 грн. 09.04.2014р на суму 400,00 грн., 23.05.2014р. на суму 426,30 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.17-21). Позивачка зазначила, що вона на виконання умов Кредитного договору № 108766839 24.02.2014р. та 24.03.2014р. через термінал № R0000006 внесла грошові кошти на суму 325,00 грн. та 325,00 грн. відповідно, а всього на суму 650,00 грн., проте помилково зазначила невірний номер Кредитного договору, та вказала замість 108766839, номер кредитного договору - 107766839, що підтверджується квитанціями про сплату платежів через термінал код операції: 405501203302 та 408301753306 відповідно (а.с.20). При виявленні помилки, Позивачка звернулась до Банку з заявами про підтвердження операції в Терміналі від 07.04.2014р. (а.с.22-23), в яких просила в зв'язку з помилково зазначеними реквізитами при оплаті, а саме невірно зазначеному рахунку отримувача, зарахувати платіж за вказаними позивачкою реквізитами. У відповідь на вказані заяви, Банк листом від 20.05.2014р № 14/1-08-4485 повідомив Позивачку, що для повернення помилково перерахованих грошових коштів в розмірі 650,00 грн. їй необхідно звернутися до отримувача зазначеного платежу, разом з тим, Банк не має правових підстав для повідомлення Позивачці контактних даних або іншої інформації про клієнта Банка - отримувача здійсненого Позивачкою платежу, в силу вимог ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.26-27). Відповідно до п. 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Статтею 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Водночас, отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі, в той час як неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п.1.23. ст. 1 Закону) , а платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів (п.1.32 ст. 1 Закону). Згідно п.33.2. статті 33 Закону визначено, що саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Водночас, відповідно до ст. 32 Закону банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону (п.32.3. ст. 32 Закону). Так, пунктом 22.6 статті 22 Закону визначено, що обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Згідно п.2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України 21.01.2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. Враховуючи зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що в разі здійснення помилкового переказу коштів з вини платника - ініціатора переказу, помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача кошти мають повертатися безпосередньо таким отримувачем в строки, установлені законодавством України. Водночас, обов'язок банку щодо негайного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів, передбачений лише у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку (п.32.3.1. ст. 32 Закону). Разом з тим, судом встановлено, що для сприяння Позивачці в поверненні помилково сплачених коштів в сумі 650,00 грн., ПАТ «Банк Руский Стандарт» звернувся з листом від 20.05.2014р. № 14/1-08-4484 до неналежного отримувача коштів Позивачки - [PERSON], в якому просив останню підтвердити чи спростувати факт помилкового зарахування на її рахунок грошових коштів по Договору № 107766839 24.02.2014р. та 24.03.2014р. в сумі 325,00 грн. та 325,00 грн. відповідно (а.с.75). Станом на день розгляду справи, відповіді від неналежного отримувача коштів - [PERSON] до банку не надходило. Згідно листа ПАТ «Банк Форвард» від 02.03.2015р. № 12/2-02-21/БТ, рахунок за договором № 107766839, укладений Банком, відкрито на ім'я [PERSON], адреса місця проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с.102), таким чином, саме [PERSON] є неналежним отримувачем коштів Позивача, які вона отримала внаслідок помилки Позивача при зазначенні номеру Кредитного договору за переказом коштів 24.02.2014р. та 24.03.2014р. в сумі 325,00 грн. та 325,00 грн. відповідно, який зобов'язаний повернути такі кошти у встановлені законодавством строки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що належним Відповідачем у справі за позовом [PERSON] про стягнення помилково сплачених коштів, є отримувач таких коштів - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Разом з тим, клопотання про заміну неналежного відповідача - ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард» на [PERSON] Позивачем в судовому засіданні не заявлялось, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Банку на користь Позивача помилково сплачених коштів, слід відмовити. Щодо позовних вимог про зобов'язання Банку відшкодувати моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн., суд виходить з наступного. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, з урахуванням обставин справи, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо заподіяння ПАТ «Банк Форвард» Позивачу моральної шкоди шляхом здійснення телефонних дзвінків Позивачу та членам його сім'ї з погрозами та нецензурною лайкою та надсилання смс-повідомлень з погрозами, протиправності дій відповідача та наявності причинного зв'язку між моральною шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено, що позов [PERSON] про стягнення помилково сплачених коштів пред'явлено до неналежного відповідача - ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 23, 638, 642, 1167 ЦК України, ст.ст. 1, 32, 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України 21.01.2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, та

Outcome: dismissed