Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 59 689 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 4.08.2019 року [PERSON] позичив у нього кошти в розмірі 2 300 доларів США, на підтвердження чого було складено розписку. Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 30.11.2019 року, однак в зазначений строк кошти не повернув. Оскільки [PERSON] не виконав боргові зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача 2 300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.01.2020 року становить 56 856 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 276 грн. та пеню 2 557 грн. В судовому позивача просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що його брат [PERSON] не в повному обсязі розуміє свої дії, розписка була складена під тиском. Заслухавши у судовому засідання пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 4.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг 2 300 доларів США, про що складено розписку. Згідно змісту розписки [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] суму борг до 30.11.2019 року (а.с.16). 11.12.2019 року на адресу [PERSON] було направлено письмову вимогу про виплату боргу в розмірі 2 300 доларів США. (а.с.4-5). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.4-9, 16). Відповідно з статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором . Договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Склавши розписку, [PERSON] підтвердив факт отримання ним у борг від відповідача грошових коштів в розмірі 2 300 доларів США. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача про те, що розписка була написана під тиском, оскільки належних та допустимих доказів того відповідачем не надано. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як слідує із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору позики, укладеного між сторонам, не повернув позивачу борг в обумовлений сторонами строк, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику. Таким чином, невиконання відповідачем договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику, а тому відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу,3 % річних від простроченої суми, а також пеню за невиконання грошових зобов`язань. Посилання представника відповідача на те, що позичальник не в повному обсязі розумів значення своїх дій під час складення розписки у зв`язку з хворобою, не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин. В судовому порядку відповідач недієздатним визнаний не був. Клопотань про призначення відповідної судової експертизи представником відповідача заявлено не було. Не заслуговують на увагу й доводи представника відповідача про те, що розписка була складена під тиском, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять, а відповідач не звертався до правоохоронних органів щодо складення розписки під тиском. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved