Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася до Заводського районного суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2015 року. Від спільного подружнього життя з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO], яка в теперішній час та після розлучення буде мешкати разом з позивачкою. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд щодо життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, крім того позивач зустріла та покохала іншого чоловіка, від якого вагітна та бажає в подальшому зареєструвати їх відношення, тому позивач просить розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, та просив суд розглянути справу без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідача згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 18 липня 2015 року Дніпровським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, що підтверджується актовим записом № 311. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області та актовим записом № 890, де батьками зазначені позивач та відповідач. Судом встановлено, що в даний час дитина мешкає разом з позивачкою, що підтверджується актом про проживання від 09.12.2016 р. виданого КП КМР «УКОЖФ» з якого вбачається, що неповнолітня донька мешкає разом з матірю без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя. З питаннями щодо виховання неповнолітньої доньки, з урахуванням згоди обох сторін, після розірвання шлюбу, донька [PERSON], [INFO], буде проживати разом з позивачкою. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved