Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київського національного Університету імені Тараса Шевченко (далі - відповідач, університет), третя особа - Київський інститут Міжнародних відносин (далі - інститут), у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 1412-33 від 27 квітня 2016 року про відрахування позивача зі складу студентів за невиконання навчального плану з 15 квітня 2016 року, студентки Київського інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка 2 групи відділення МЕВ за спеціальністю 6.030203. Позивач просила також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14 серпня 2015 року на підставі укладеного договору № 1692 про надання освітньої послуги (навчання) між відповідачем та [PERSON] в інтересах позивача, остання стала студенткою ВУЗу відповідача й зарахована до його філіалу - Київського інституту міжнародних відносин до 2 групи відділення МЕВ за спеціальністю 6.030203. З 12 по 28 березня 2016 року позивач перебувала на лікарняному. Після одужання, достатнього для продовження навчального процесу, позивач приступила до навчання. На прохання старости групи, 20 квітня 2016 року позивач надала підтверджуючі документи стосовно поважності причин пропуску занять й письмові пояснення. До 29 квітня 2016 року позивач продовжувала навчальний процес, відвідувала всі заняття. Після святкових травневих днів, при придбанні квитка для проїзду до ВУЗу позивач дізналася про анульований студентський квиток. 10 травня 2016 року позивач з батьком [PERSON], прибувши до навчального закладу, в бесіді з заступником ректора по науково-педагогічній роботі [PERSON] дізналися про факт відрахування за пропуски занять без поважних причин. Після неодноразових звернень до уповноважених представників університету позивачем було отримано відповідь від відповідача про підстави відрахування за невиконання навчального плану з 15.04.2016 року. Позивач вважає незаконним відрахування, оскільки пропуски занять відбулась через тимчасову непрацездатність. При цьому позивач у повному обсязі виконувала взяті на себе зобов'язання. Сесію попередню здала успішно. На думку позивача, відповідач при видачі наказу про відрахування позивача порушив вимоги Закону України «Про вищу освіту», Положення про державний вищий навчальний заклад, затверджене постановою Кабінету Міністрів України, Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів освіти, затверджене наказом Міністерства освіти України, Статуту університету. Так, згідно ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» однією з підстав для відрахування є невиконання навчального плану. З наданої відповідачем відповіді не зрозуміло за порушення якого саме навчального плану відраховано позивача. Окрім цього, позивач являється членом профспілкового комітету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, що в свою чергу є органом студентського самоврядування. В порушення вимог статей 34, 46 Закону України «Про вищу освіту» відрахування позивача не було погоджено з органами студентського самоврядування університету. За таких обставин наказ про відрахування позивача підлягає скасуванню. У своїх письмових запереченнях представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачем під час навчання на першому курсі інституту було пропущено 328 академічних годин, з яких 126 - з поважних причин, що підтверджено медичними довідками, у тому числі протягом другого семестру пропущено 124 академічні години, з них тільки 52 (з 14 по 25 березня 2016 року) з поважних причин. Позивач не зверталася та їй не встановлювався індивідуальний навчальний план, тому вона навчалася згідно загального навчального плану, за невиконання якого і була відрахована. Загалом нею було пропущено 72 академічні години без поважних причин, а тому її було відраховано за невиконання навчального плану. Відрахування позивача відбулося у відповідності до вимог законодавства, зокрема, згідно пункту 11 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», її відрахування було погоджено з органами студентського самоврядування та студентської профспілки. Закон не передбачає колективного підпису членами цих організацій наказу про відрахування студента, тому, за рішенням відповідного органу наказ візує лише його голова. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Надав суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що достатність підстав для відрахування позивача підтверджується журналом відвідування занять, який вівся у встановленому порядку, та абзацу 4 пункту 4.3 Положення про організацію навчального процесу у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, затвердженого Вченою радою університету від 6 лютого 2004 року. Третя особа про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 14 серпня 2015 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка в особі ректора [PERSON], що діє на підставі Статуту (виконавець), та [PERSON] (замовник) в інтересах позивача (студент) був укладений договір про надання освітньої послуги (навчання). Згідно предмету договору виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента, а саме: форма навчання - денна, рівень - бакалавр, спеціальність - 6.030203 міжнародні економічні відносини, строк навчання з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року в інституті міжнародних відносин (а. с. 7 - 10). Згідно п. 2.3. Договору студент зобов'язаний: виконувати вимоги освітньої програми за обраним рівнем вищої освіти; дотримуватися Статуту та інших локальних нормативно-правових актів Київського національного університету імені Тараса Шевченка; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями. З умовами зазначеного договору позивач ознайомлений та погодився, що підтверджується його особистим підписом на останній сторінці договору (а. с. 10). Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, проректором з науково-педагогічної роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка [PERSON] наказом від 27 квітня 2016 року № 1412-33 позивача, студентку першого курсу Інституту міжнародних відносин денної форми навчання, освітнього рівня бакалавр напряму підготовки «6.030203 - Міжнародні економічні відносини» відраховано зі складу студентів за невиконання навчального плану з 15 квітня 2016 року (а.с.18). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказала на незаконність її звільнення з наведеної наказі про відрахування підстави, оскільки вона зобов»язання за вказаним договором не порушувала, вчасно та добросовісно виконувала свої обов»язки як студента за п.2.3 його умов, дотримуючись внутрішних норм та правил. Між тим, вказані посилання не узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні доказами та спростовують такі посилання позивача з огляду на наступне. Так, за приписами ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. У відповідності з ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. Згідно ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, зобов'язані: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми. Згідно пункту 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 серпня 1996 року за № 427/1452 студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: за власним бажанням; у зв'язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; за станом здоров'я на підставі висновку ЛКК; за академічну неуспішність; за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти. Відповідно до пункту 4.3 Положення про організацію навчального процесу у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, затвердженого Вченою радою КНУ 6 лютого 2004 року, облік відвідування студентами академічної групи обов'язкових навчальних занять здійснюється у відповідних журналах обліку відвідувань та покладається на старосту академічної групи. Дані про відвідування студентами академічної групи кожного заняття, занесені до журналу, посвідчується викладачем, який проводив заняття. Особа, яка без поважних причин пропустила 50 академічних годин у семестрі, може бути відрахована за невиконання навчального плану. Згідно п.2 Розділу «Обов»язки студентів і аспірантів університету» Правил внутрішнього розпорядку університету, затверджених конференцією трудового колективу 7 квітня 2009 року, протокол № 1, до обов'язків студентів і аспірантів університету входить відвідування навчальних занять та виконання усіх видів завдань, які передбачаються навчальним планом і програмою. Разом з цим, як встановлено судом, згідно подання директора Київського інституту Міжнародних відносин [PERSON] та витягів з робочих програм навчальних дисциплін: «Дипломатична історія України», «Історія міжнародних економічних відносин», «Міжнародні відносини та світова політика», «Міжнародна статистика» позивач, як студент першого курсу контрактної форми навчання, з початку другого семестру поточного навчального року (2015-2016 року) пропустила 94 академічні години без поважних причин, що за умови відвідування подальших занять з відмінним результатом не дасть можливості бути допущеною до складання іспитів з трьох дисциплін та заліку з однієї дисципліни (а.с.98-197). Ці обставини також підтверджені допитаним по справі свідком [PERSON] - заступником директора інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка з навчальної роботи. Доводи позивача та її представників про відрахування позивача без погодження з органами студентського самоврядування університету не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» за погодженням з органом студентського самоврядування вищого навчального закладу приймаються рішення, зокрема, про відрахування студентів (курсантів) з вищого навчального закладу та їх поновлення на навчання. Згідно п. 11 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень відраховує з вищого навчального закладу та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом. Позивачем не було надано суду доказів того, що вона є членом профспілкового комітету університету. Натомість, згідно наявної в матеріалах справи довідки голови Студентського профбюро інституту [PERSON] від 17 лютого 2017 року [PERSON] за час навчання в Інституті міжнародних відносин до Первинної профспілкової організації Київського національного університету імені Тараса Шевченка не вступала, членських внесків не робила. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, беручи до уваги, що позивачем та його представниками протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано суду жодного доказу в обґрунтування неправомірності дій відповідача, щодо відрахування позивача з числа студентів. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає недоведеними позивачем обставини порушення її права, зазначені нею підстави необґрунтовані, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed