Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № CVX0RX03197173 від 28.11.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 9869,20 грн. з умовами сплати відсотків за його користування на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених в заяві та Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Зокрема, відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 19 число кожного місяця позичальник зобов'язався надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1035,55 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, визначено, що позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Також вказувало на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, а відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконав, що призвело до того, що станом на 09 грудня 2014 року розмір простроченої заборгованості за кредитом становить 9703,09 грн. Крім того, зазначав, що відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а як убачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони позичальника мало місце ще до настання ати сплати останніх щомісячних платежів. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та тарифів, повністю повернути кредит до дати, зазначеної у заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою та на залишок заборгованості по прострочені сумі кредиту нараховуються відсотки відповідно до п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Посилаючись на вказані норми закону, умови надання споживчого кредиту, а також на те, що відповідач до теперішнього часу кредитні кошти банку не повернув й відповідно зобов'язання є такими, що не припинені з підстав вимог ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України й відповідно відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, просив стягнути з відповідача відсотки від суми простроченої заборгованості за період з 9 грудня 2009 року по 9 рудня 2014 року в розмірі 58 436 грн. 86 коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, яке підтверджено відомостями з адресно-довідкового бюро, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З наявних у справі доказів вбачається, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] шляхом підписання заяви позичальника укладено кредитний договір № CVX0RX03197173, за умовами якого відповідач отримав строковий кредит в розмірі 9869 грн. 20 коп. на строк 12 місяців зі строком з 28 листопада 2006 року по 27 листопада 2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1,0 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 157, 91 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 897,2 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку щомісячно в період сплати, за який приймається період з 15 по 19 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1035 грн. 55 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди комісії а також інших витрат згідно з Умовами. Крім того, згідно п. 4.2 Умов визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту , позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10 % в місяць, розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кредитом. Як встановлено судом, відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту, засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 6). При цьому, згідно п. 4.1 Умов визначено, що за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісячно в період сплати сплачує проценти в розмірі, зазначеному у тарифах та Заяві. Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та пп. 3.2.2,3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначені в заяві суми погашення платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу (п. 4.2 Умов). Відповідно до п. 4.7 при непогашенні кредиту в строки, установлені у заяві й пп. 3.2.2, 3.3.3. Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( частина першо статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Таким чином, припинення строку дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору й відповідно не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. При цьому, як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Зокрема, що станом на 09 грудня 2014 року розмір простроченої заборгованості за кредитом становить 9703,09 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком суми заборгованості (а.с. 5). Таким чином, відповідач не виконав свого зобов`язання перед банком у встановлений строк та на час розгляду справи, тому зобов`язальні правовідносини не припинились відповідно до ст. 599 ЦК України і кредитор вправі стягувати суми, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повернення кредиту та сплати процентів й відповідно належного виконання взятих на себе за договором кредиту зобов'язань. Крім того, за положеннями ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Стаття 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як убачається з матеріалів справи п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 10). Відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту, засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що свідчить про те, що відповідач з умовами був ознайомлений й відповідно сторони досягли домовленості щодо зміни термінів строків позовної давності, та на які вимоги банку сплили строки позовної давності, а які вимоги пред'явлено у межах строків позовної давності. Таким чином, враховуючи те, що доказів своєчасного повернення кредиту та сплати відповідачем процентів не надано, як й не надано доказів припинення зобов'язань, а також доказі оспорення умов кредитування в частині визначення строку позовної давності й відповідно не подано суду заяв щодо застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску банком строків звернення до суду за захистом своїх прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості за період з 9 листопада 2009 року по 9 грудня 2014 року, а саме за період користування кредитними коштами згідно наданого банком розрахунку, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved