Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі [PERSON]М.) звернулася із позовом до Університету митної справи та фінансів про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату стипендії, у якому посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року на з Університету митної справи та фінансів на її користь стягнуто недонараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року у розмірі 8599,24 грн., яке було виконане в червні 2017 року. А тому за її доводами вона має право на компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати за період з 01 вересня 2013 року по червень 2015 року у розмірі 8351, 05 грн. З огляду на це позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасну сплату стипендії у розмірі 8351, 05 грн. за період з 01 вересня 2013 року по червень 2015 року. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також ним надано письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування поданих заперечень представник відповідача зазначив те, що позивачем не надано доказів порушення університетом строків виплати за судовим рішенням. Виконання рішення суду здійснене шляхом безспірного списання коштів органами казначейства із розрахункового рахунку університету без участі останнього, а у разі затримки виплати коштів університет є неналежним відповідачем. Щодо позовної вимоги позивача про виплату компенсації представник відповідача зазначив, що така вимога суперечить засадам цивільного судочинства. Крім того, представником відповідача заявлено про пропуск позовної давності за вимогами про стягнення компенсації за несвоєчасну сплату стипендії із вересня 2013 року по липень 2014 року у розмірі 5588,16 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це вбачається із матеріалів справи, [PERSON] у період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року навчалася у Дніпропетровській державній фінансовій академії, що підтверджується копією диплома бакалавра серії НР № 47280129 від 04 липня 2014 року. Наказом Міністерства освіти та науки України № 159 від 17 лютого 2015 року Дніпропетровську державну фінансову академію припинено шляхом реорганізації (приєднання) до Університету митної справи та фінансів. У подальшому у період з 01 вересня 2014 року по 27 червня 2015 року позивач здобула ступінь спеціаліста. Батько позивача [PERSON] працював у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті та має стаж роботи у вугільній промисловості 23 роки 2 місяці, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті з видобутку вугілля 23 роки 2 місяці. З огляду на це [PERSON] мала право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як встановлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] до Університету митної справи та фінансів, треті особи: Міністерство освіти і науки України, Державна казначейська служба України про стягнення недоплаченої та невиплаченої стипендії було задоволено частково. Стягнуто з Університету митної справи та фінансів на користь [PERSON] недонараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року в розмірі 8599, 24 грн., а також судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Рішення суду виконано у повному обсязі 15 червня 2017 року шляхом перерахування на картку позивача вищевказаної суми. Ці обставини не заперечуються обома сторонами. Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із зазначеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Умовою для виплати громадянину компенсації статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком визначено, що є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі стипендії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Такі доводи узгоджуються із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року. Отже, позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів у звязку з несвоєчасною виплатою і позовні вимоги заявлені до належного відповідача. Складений позивачем розрахунок компенсації втрати частини доходів відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Ураховуючи те, що позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації її права на отримання щомісячної суми стипендії, тобто починаючи з вересня 2013 року, при цьому з позовом до суду вона звернулася в серпні 2017 року (дата що міститься на конверті, в якому надійшла позовна до суду), суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, відсутністю поважних причин пропуску строку звернення та необхідності застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] за період з 01 вересня 2013 року по липень 2014 року включно. Таким чином, враховуючи розрахунок, наданий позивачем, а також ураховуючи строк позовної давності, компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період з серпня 2014 року по червень 2015 року становить 2762, 90 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Що стосується поданої відповідачем заяви про залучення третьої особи, то вона судом відхиляється з тих підстав, що залучення визначеної відповідачем третьої особи визнано судом недоцільним. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 640,00 гривень. На підставі викладеного, Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VІ,

Outcome: partial