Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 31.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач надав свою згоду на щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Окрім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту. Крім того, умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 12.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 27986,56 грн., яка складається з наступного: 4381,68 грн. тіло кредиту; 12962,30 грн. відсотки за користування кредитом; 8833,70 грн. пеня, а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1308,88 грн. процентна складова. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права та умови договору, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.03.2008 року в сумі 27986,56 грн. та судові витрати у справі. У разі неявки представника позивача в судове засідання просив справу слухати без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась\~у відсутності\~відповідача,\~яка \~не зявилась\~ \~ \~в судове\~засідання незважаючи\~на те,\~що \~належним чином\~була \~ повідомлена\~ \~судом про\~час та\~місце розгляду\~справи за\~зареєстрованим місцем\~проживання.\~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомила \~ і\~не подала\~ відповідної\~мотивованої \~ заяви\~про відкладення\~розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомила та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, підписавши Анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач уклала договір та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а/с 13). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, судом встановлено, що 31.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з можливістю зміни такого ліміту за ініціативою банку (а/с 9). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 12.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 27986,56 грн., яка складається з наступного: 4381,68 грн. тіло кредиту; 12962,30 грн. відсотки за користування кредитом; 8833,70 грн. пеня, а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1308,88 грн. процентна складова (а/с 5-8). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. Як вбачається зі змісту п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. З розрахунку заборгованості вбачається, що за неналежне виконання умов кредитного договору банком, відповідно до умов договору, нараховано відповідачу штрафи 500 грн. фіксована частина та 1308,88 грн. процентна складова. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved