Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила: поділити квартиру [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 2/3 частки даної квартири, а за відповідачем [PERSON] на 1/3 частку цієї квартири та припинити право спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру. В обґрунтування позову зазначала, що з 22 червня 2013 року вона перебувала у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. У період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS], тому вона є спільним сумісним майном подружжя. Право власності на квартиру оформлено на відповідача. Рішенням суду від 23 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. На даний час вона із дочкою проживають у цій квартирі. Враховуючи, що дитина проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, просила відступити від рівності часток подружжя у спільному сумісному майні та визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаної вище квартири. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, надав суду письмову заяву про визнання ним позову, у якій зазначав, що він не заперечує проти визнання за позивачем [PERSON] права власності на 2/3 частки спірної квартири, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, за умови, що вартість 1/3 частки із цих 2/3 часток квартири, буде вважатися частковою сплатою ним аліментів на дочку [PERSON], [INFO]. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що з 22 червня 2013 року позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. 27 грудня 2013 року відповідач [PERSON] у період перебування у шлюбі з [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON]Г, зареєстрованого в реєстрі за №\~3824, купив однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 31 м2, житловою площею 14 м2. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 грудня 2013 року №\~15585332 видно, що на підставі цього договору купівлі-продажу право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу між сторонами позивач [PERSON] разом із дочкою [PERSON] залишилися проживати у зазначеній квартирі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ст. 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Пленум Верхового Суду України у п. 30 постанови №\~11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, факт придбання спірної квартири у період перебування сторін у шлюбі, суд дійшов висновку, що придбана відповідачем [PERSON] у період шлюбу однокімнатна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання поділу спірної квартири, враховуючи обставини справи, що мають істотне значення, зокрема інтереси малолітньої дочки сторін, вихованням і матеріальним забезпеченням якої займається позивач, проживання позивача із дочкою у цій однокімнатній квартирі, визнання позову відповідачем, суд вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Також із відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 802 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved