Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

У січні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо перемету спору - Одеська Товарна Біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своєї заяви, позивач зазначає, що 14.06.1996 року матір позивача, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з відповідачами по справі. Договір був укладений на Одеській товарній Біржі. 18 червня 1996 року право приватної власності було зареєстровано за [PERSON] в КП ОМБТІ та РОН за №170 пр. стор. 192 реєстр. 23. Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 40,5 кв.м. Сторонами було виконані всі істотні умови договору. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, у віці 56 років. [PERSON] звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак згідно відповіді №21/01-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки договір укладений на біржі, а відповідні договори мають буди визнані судом дійсними. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні підтримує в повному обсязі, просить суд справу слухати за його відсутності Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась про час та місце судового засідання повідомлялась шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ст.128 ч.11. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ст.128 ч.11. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ст.128 ч.11. Третя особа - представник Одеської Товарної Біржі в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. За відсутності заперечень позивача суд ухвалює рішення у відсутності відповідача, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.1996 року [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу № 14947, відповідно до якого [PERSON] купила, а [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . (а.с.10-11) Відповідно до договору № 14947 квартира [ADDRESS] має загальну площу 60,5 кв.м., корисну площу 59,7 кв.м., та складається з трьох кімнат 18 червня 1996 року право приватної власності було зареєстровано за [PERSON] в КП ОМБТІ та РОН за №170 пр. стор. 192 реєстр. 23 (а.с.11 зв.) Отже, суд приходить до висновку, що сторони повністю виконали угоду відповідно до умов договору: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 19.12.2019 р., актовий запис № 12910. (а.с.14) З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . (а.с.16) [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу - Таранської А.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Згідно відповіді №21/01-16 від 17.01.2020 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, та роз`яснено щодо звернення до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 14947. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1996 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При таких обставинах суд вважає, що даний договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved