Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON] (далі відповідач) відносно її малолітньої онуки [PERSON]. Позов обґрунтовувався тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки [PERSON], зокрема, не бере участі у вихованні дитини, яку у січні 2016 року залишила позивачу і з того часу не цікавиться її здоров'ям та умовами її проживання, не телефонує, не надає коштів на її утримання. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача. Батько [PERSON] записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, як стверджує позивач батьком [PERSON] є її син, який на даний час перебуває на контрактній військовій службі. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки, виникла потреба у встановленні їй соціального статусу, а тому, позивач звернулася із вище зазначеною заявою до суду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи на стороні позивача органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Баранівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи на стороні позивача Служби у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, представника третьої особи на стороні позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживала у громадському шлюбі із сином позивача. У цей період, [INFO] року у них народилася донька [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження виданого виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 18 вересня 2012 року (а.с. 7) Запис про батька дитини було здійснено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що відповідає довідці виконавчого комітету Йосипівської сільської ради від 18.09.2012 року №1. (а.с. 8). Відповідно до ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що відповідач у січні 2016 року залишила позивачу доньку і з того часу не цікавиться її здоров'ям та умовами її проживання, не телефонує, не надає коштів на її утримання, вихованням дитини не займалася, на даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Згідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Довідкою дошкільного навчального закладу «Сонечко» посвідчено той факт, що відповідач не спілкується з вихователями [PERSON], не забирає дитину, не бере участі у батьківських зборах. (а.с. 13). Зважаючи на викладене, позивач звернулася до органу опіки та піклування Баранівської міської ради Житомирської області, Служби у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області з заявами про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків, про взяття її на облік, як кандидата в опікуни. Так, висновком Служби у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації від 02.12.2016 №Ш-37 позивача позитивно охарактеризовано та зазначено про її можливість виконувати обов'язки опікуна. (а.с. 18). Окрім того, висновком про стан здоров'я від 25.10.2016 р. Баранівської комунальної центральної лікарні підтверджено, що позивач здорова. (а.с. 10). Позитивно позивач характеризується і за своїм місцем роботи в Баранівській комунальній центральній районній лікарні, як висококваліфікований спеціаліст, ввічлива у спілкуванні, всі покладені на неї обов'язки виконує добросовісно і доброчесно. (а.с. 11). Згідно довідки від 07.11.2016 року № 189 виданої Баранівською комунальною центральною районною лікарнею позивач протягом травня-жовтня 2016 року мала середній дохід в розмірі 4 863 грн. 32 коп. Як вбачається у рішенні виконавчого комітету Баранівської міської ради від 25 жовтня 2016 року №202 «Про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна для малолітньої особи» відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] (а.с.15). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що відповідає приписам ст. 165 СК України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. (із змінами) передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, що відповідає приписам ч. 4 ст. 155 СК України. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов позивача і позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], відносно її малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що відповідає приписам ч. 1 ст. 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивачем не було надано суду жодних відомостей щодо працевлаштування відповідача, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, що передбачено ч. 1 ст. 56 ЦК України. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, відповідно рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради від 25 жовтня 2016 року №202 «Про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна для малолітньої дитини» зазначено про необхідність підняття клопотання перед Барановським районним судом щодо позбавлення батьківських прав відповідача, а також затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення кандидатури опікуна над малолітньою [PERSON], а саме - [PERSON] (а.с. 14,15,16). Суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст.168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, або на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, що передбачено ч. 1 ст. 169 СК України. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved