Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами кредиту, посилаючись на те, що 19.02.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8222777693БН/2013-02, згідно умов якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом не більше 5000,00 грн. для проведення операцій із застосуванням картки, а позичальник взяв на себе зобов'язання по поверненню кредиту Кредитору та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, зазначав, що не зважаючи на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі й відповідно надав кредитні кошти у розмірі визначеному договором, відповідачка взятих на себе за договором зобов'язань по сплаті кредиту та інших платежів у визначеному договором порядку не виконує, що призвело до того, що станом на 19 червня 2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 2718,95 грн., яка складається зокрема, з простроченого кредиту в розмірі 1750,05 грн., прострочених процентах - 297,05 грн., відсотків за період з 29.05.2015 року по 18.06.2015 року - 36,25 грн. та пені - 635,60 грн. Також вказував, що установою банку направлено відповідачу листи №071-08/823 від 29.05.2014 року та №071-08/603 від 23.03.2015 року, в яких запропоновано виконати зобов'язання щодо погашення суми заборгованості в добровільному порядку, однак відповідач жодним чином не реагує на звернення, що свідчить про умисне ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань. На підставі вищевикладеного, просив позов задовольнити й відповідно стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість в розмірі 2718 грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, 19.02.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8222777693БН/2013-02, згідно умов якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом не більше 5000,00 грн. для проведення операцій із застосуванням картки, а позичальник взяв на себе зобов'язання по поверненню кредиту Кредитору та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором зі строком дії до 30 січня 2015 року (а.с. 6-9). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до п. 7.2.1. Договору, позичальник зобов'язався повернути кредитору Кредит не пізніше терміну, вказаного у пункті 2.2 цього Договору, а у випадку надіслання Кредитором вимоги до Позичальника про дострокове повернення Кредиту, у тому числі, якщо така вимога буде обумовлена непроведениям Організацією протягом одного календарного місяця зарахування заробітної плати Позичальника на Картковий рахунок, - не пізніше терміну, вказаного у відповідній вимозі Кредитора. Також умовами Договору передбачено, що позичальник зобов'язується у разі звільнення Позичальника з роботи в Організації, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати звільнення (у такому випадку термін, вказаний у пункті 2.2 цього Договору до уваги не приймається) повернути Кредитору Кредит та сплатити нараховані проценти за користування Кредитом (п. 7.2.3. Договору). Крім того позичальник, підписуючи Договір зобов'язався сплачувати нараховані проценти за користування Кредитом щомісяця, а саме не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, та в дату остаточного повернення Кредиту (п. 7.2.4. Договору). При порушенні строків повернення Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, а також при невиконанні інших своїх зобов'язань за цим Договором, позичальник зобов'язався сплачувати Кредитору пеню згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 9.1. Договору разі неповернення Кредиту (частин Кредиту) у терміни, передбачені цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за Кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі несплати процентів за користування Кредитом у терміни, визначені цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу по сплаті процентів у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня» (п. 9.2 Договору). При цьому, як убачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON], підписуючи договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8222777693БН/2013-02, засвідчила, що ознайомилася та погоджується з умовами надання кредиту, що свідчить про те, що відповідачка з умовами кредитування та тарифами була ознайомлена й відповідно сторони досягли домовленості щодо строків та порядку дії договору, сплати процентів та повернення кредитних коштів. Разом з тим, як встановлено судом, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» свої зобов'язання за укладеним кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконує й відповідно порушення відповідачем умов договору призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком суми боргу (а.с. 11). Зокрема, станом на 19.06.2015 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» становить 2718,95 грн., яка складається зокрема з простроченого кредиту в розмірі 1750,05 грн., прострочених процентах - 297,05 грн., відсотків за період з 29.05.2015 року по 18.06.2015 року - 36,25 грн. та пені - 635,60 грн. При цьому, банком на адресу відповідача було направлено листи №071-08/823 від 29.05.2014 року та №071-08/603 від 23.03.2015 року, в яких запропоновано виконати зобов'язання щодо погашення суми заборгованості в добровільному порядку, однак відповідач жодним чином не реагує на звернення, що свідчить про умисне ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань (а.с 17, 19). Також відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо розміру заборгованості й відповідно не надано доказів належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, а також ураховуючи те, що відповідачка [PERSON] не виконує свої зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8222777693БН/2013-02 й відповідно не надала суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, зокрема доказів щодо належного виконання своїх зобов'язань за договором, суд вважає, що заявлений банком позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, судовий збір по зверненню до суду в розмірі 243,60 грн. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: approved