Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13 серпня 2010 року між Публічним Акціонерним Товариством « Сведбанк» ( офіційна назва до червня 2007 року - АКБ « ТАС-КОМЕРЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» ,було укладено договір факторингу № 4 у відповідності до умов якого банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача [PERSON] коштів (включаючи проценти,комісії,штрафні санкції та інші платежі),право на одержання яких належить Банку на підставі документів,що підтверджують таке право вимоги-кредитний договір № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року,а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно виписки з додатку до договору факторингу від 13.08. 2010 року ( з реєстру боржників) позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14 896 гривень 57 коп., в тому числі: 9200 гривень 97 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 2838гривень 13 коп. - заборгованість по процентам, нарахованим банком за користування кредитом; 2857 гривень 47 коп. - пеня, нарахована банком за порушення здійснення ануітентних платежів. Після відступлення права грошової вимоги Банком у відповідності до ст. ст. 1077,1082 ЦК України, останнім було відправлено письмове повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит,сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов, позивач набув право грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору та вимогу про погашення загальної суми боргу. Відповідно до ст. 2.5 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня її надсилання банком за адресою позичальника. Незважаючи на повідомлення, відповідач протягом 10 календарних днів з дня направлення повідомлення кредит не повернув, а також не сплатив проценти, нараховані банком за користування кредитом та пеню, нараховану банком за порушення терміну здійснення ануїтетних платежів. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позичальником за кредитним договором № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року в розмірі 14 896 гривень 57 коп. які позивач просить стягнути з відповідача в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 214 гривень 60 коп. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 02 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9200, 97 грн., нараховані проценти в розмірі 2838,13, суму пені в розмірі 1343 , 35 грн.,сплаченого судового збору в розмірі 214, 60 грн., а всього 13597,05 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з вказаним рішення суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконне та не обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Зокрема вказує, що розглядаючи справу, суд не витребував первинні документи обліку в АКБ «ТАС-Комерцбанк» про фактично сплачені відповідачем суми в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором. Вважає, що його зобов'язання як позичальника за Кредитним договором №0408/0207/50-12275 укладеним між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» виконані в повному обсязі. За Кредитним договором строк повернення кредиту встановлено 21.02.2010р., апелянтом здійснювалися платежі за кредитом аж до 2011 року, коли він погасив прострочену заборгованість в повному обсязі. Жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором, заміну кредитора відповідач не отримував. Вважає, що згідно ст.516 Цивільного кодексу виконання зобов'язання первісному кредитору - Банку, з яким у нього укладено кредитний договір є належним виконанням. У зв'язку з викладеним, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову у задоволені позову. В засіданні апеляційного суду [PERSON] просив апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача в засідання апеляційного суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, виходячи з наступного. Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що 21 лютого 2007 року між АКБ « ТАС-Комерцбанк » та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0408020750- 12275 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 гривень,який зобов'язався повернути зі сплатою процентів в строк до 21.02.2010 року. Відповідно до виписки із Статуту Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКТ « ТАС-КОМЕРЦБАНК» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк». 13 серпня 2010 року між Публічним Акціонерним Товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , було укладено договір факторингу № 4 у відповідності до умов якого банк відступив ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача [PERSON] коштів (включаючи проценти,комісії,штрафні санкції та інші платежі),право на одержання яких належить Банку на підставі документів,що підтверджують таке право вимоги - кредитний договір № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно виписки з додатку до договору факторингу від 13.08. 2010 року ( з реєстру боржників) позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14 896 гривень 57 коп., в тому числі: 9200 гривень 97 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 2838гривень 13 коп. - заборгованість по процентам, нарахованим банком за користування кредитом; 2857 гривень 47 коп. - пеня, нарахована банком за порушення здійснення ануітентних платежів. Після відступлення права грошової вимоги Банком у відповідності до ст. ст. 1077,1082 ЦК України, останнім було відправлено письмове повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит,сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивач набув право грошової вимоги . На адресу відповідача було направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору та вимогу про погашення загальної суми боргу. Відповідно до ст. 2.5 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним,направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня її надсилання банком за адресою позичальника, але до теперішнього часу відповідачем заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позичальником за кредитним договором № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та по процентам є обґрунтованими. Позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 1343 гривні 35 коп. за період з серпня 2011 року по серпень 2012 року (відповідно до п. 7.1 Кредитного договору) за порушення позичальником терміну здійснення ануітентних платежів позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення), з урахуванням дати звернення до суду з позовом та вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, яка передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Доводи відповідача про відсутність між ним договірних зобов'язань з банк ПАТ «Сведбанк» суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідно до виписки із Статуту Публічного акціонерного товариств «Сведбанк» рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКТ « ТАС КОМЕРЦБАНК» змінив своє найменування на ВАТ « Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ « ТАС-Комерцбанк». Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановивши, що до позивача у законний спосіб перейшли права та обов'язки первісного кредитора за кредитним договором № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність стягнення заборгованості за цим кредитом з відповідача на користь позивача. Тому доводи відповідача про те, що він ніколи не перебував у будь яких правовідносинах з позивачем, а тому не повинен сплачувати йому будь які суми є безпідставними. Заперечення відповідача проти вимоги нового кредитора у кредитному зобов'язанні не грунтуються на правилах статті 518 ЦК України і не можуть бути підставою для відмови позивачу у задоволені його позовних вимог. Суд першої інстанції перевірив повно, всебічно і об'єктивно доводи відповідача про повне погашення кредитних зобов'язань і зробив правильний висновок про те, що вищевказані твердження відповідача не підтвердив ніякими об'єктивними доказами. Крім того, згідно витребуваних судом банківських документів, не вбачається наявності проведення відповідачем інших платежів по кредитному договору, ніж ті, на які посилається позивач в позовної заяві. Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо. Так, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь Позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 9200,97 грн. та заборгованість по процентам, нарахованим банком за користування кредитом в сумі 2838,13 грн. Згідно з положеннями п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» Кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між Кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] просив застосувати строки позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно частині 3 статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З кредитного договору № 0408020750-12275 від 21 лютого 2007 року вбачається, що позичальник мав здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів за попередній місяць, нарахованих відповідно до пункту 2.2 цього Договору шляхом здійснення фіксованих платежів (далі Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 973 грн. у чітко встановлений цим Договором термін - 21 числі кожного місяця. Тому строк позовної давності має відраховуватися з часу невиконання боржником своїх кредитних зобов'язань . З матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] 15 серпня 2012 року. Тому трирічний строк позовної давності починається з серпня 2009 року. З розрахунку позивача видно, що відповідач не виконує кредитних зобов'язань з листопада 2008 року. Тому в межах строку позовної давності розмір заборгованості складає: за тілом кредиту 2917,74 грн. і за процентами - 1277,74 грн. Загальна сума заборгованості складає 4195,48 грн. Саме вказану суму суд першої інстанції і мав стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частин 1 та 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку позивача видно, що він нарахував пеню за порушення боржником кредитних зобов'язань за період з лютого 2009 року по 13 серпня 2010 року. Враховуючи, що строк позовної давності до вимог про стягнення пені визначений законом у один рік, а позов про стягнення пені пред'явлений у серпні 2012 року, необхідно зробити висновок про те, що позивач пропустив строк для пред'явлення цієї частини позову. Відповідно до статті частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому у суду першої інстанції взагалі не було законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача будь якої суми пені. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не підтверджені матеріалами справи і що відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення. Враховуючи, що рішення суду не грунтується на законі, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути загальну суму заборгованості за кредитним договором 4195,48 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 2917,74 грн , заборгованість по відсотках в сумі 1277,74 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. З відповідача відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову в сумі 214,60 грн.

Outcome: partial