Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У серпні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» (надалі - ТОВ «Олга-Логістик», відповідач) на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 1102,00грн. В ході розгляду справи стороною позивача уточнювалися вимоги. Востаннє, в судовому засіданні 25.12.2014 р. представником позивача було подано заяву про уточнення вимог, згідно якої позивач ставив питання про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за серпень 2012 р., яка з урахуванням необхідних вирахувань до виплати мала становити 973,55 грн., а також середній заробіток за час затримки за період з 23.08.2012 р. по 30.12.2014 р., що становить 24720,11 грн. (без урахування податків). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з грудня 2010 р. по серпень 2012 р. позивач працював на посаді водія ТОВ «Олга-Логістик». Разом з тим, з серпня 2012 р., після проведення на підприємстві інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, було розпочато досудове розслідування, та позивача до роботи не допускали, тобто фактичной його було звільнено без проведення остаточних розрахунків та повернення трудової книжки. Вказані обставини зумовили звернення до суду, оскільки врегулювати трудовий спір в досудовому порядку не виявилось можливим. Отже, приймаючи до уваги, що станом на час розгляду справи з позивачем не проведено повний розрахунок, останній просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за відпрацьовані дні в серпні 2012 р., та середній заробіток за час затримки виплати належної йому заробітної плати з 23.08.2012 р. по 30.12.2014 р. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Просили суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача 973,55 грн. належної до виплати заробітної плати за серпень 2012 р. та 24720,11 грн. середнього заробітку за час затримки на підставі ст.117 КЗпП України. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що в серпні 2012 р. [PERSON] разом з іншими двома водіями було відсторонено від роботи на підставі службової записки керівника оптової бази про встановлення фактів розкрадання грошових коштів, отриманих від реалізації продукції. В подальшому, перевірку наявніості в діях водіїв складу злочину, передбаченого ст.191 ч.3 КК України, було передано до правоохоронних органів, в результаті чого 29.08.2012 р. було порушено кримінальну справу №13-0272. В цей же день, наказом директора ТОВ «Олга-Логістик» за №15-к на час проведення досудового слідства Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, відсторонено від роботи водіїв, у т.ч. [PERSON] При цьому, представник відповідача зазначав, що з позивачем проведено розрахунок за відпрацьований період. Суд, заслухи пояснення учаснків судового розгляду, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Вказав, що діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] 06.12.2010 р. уклав трудовий договір б/н, за умовами якого останній прийнятий на роботу до ТОВ «Олга-Логістик» на посаду водія з випробувальним терміном на 1 місяць, про що видано наказ №4-ОС від 06.12.2010 р. (а.с. 45-47, 50). З представлених стороною відповідача письмових доказів убачається, що 23.08.2012 р. наказом директора ТОВ «Олга-Логістик» №14-К водіїв автотранспортних засобів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відсторонено від роботи на період з 23.08.2012 р. по 28.09.2012 р. (а.с.43). Наказом директора ТОВ «Олга-Логістик» №15-К від 29.08.2012 р. на підставі ст.46 КЗпП України водіїв автотранспортних засобів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відсторонено від роботи на час проведення досудового слідства Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с.42). Згідно постанови старшого слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 16.10.2012 р. кримінальну справу №13-0272, порушену щодо [PERSON], [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, тобто за відсутністю в діях цих осіб складу злочину (а.с.90-91). В подальшому, постановою слідчого від 15.04.2013 р. досудове розслідування у кримінальній справі №13-0272 було відновлено (а.с.92). На даний час досудове розслідування не завершене. Водночас, сторона позивача заперечувала про обізнаність позивача про наявність вищевказаних наказів №14-К та №15-К про відсторонення від роботи, а також про проведення розрахунків за відпрацьований період. Вказуючи при цьому, що навіть після закриття кримінальної справи у жовтні 2010 р. позивача в трудових правах не поновили. Стороною відповідача, в свою чергу, суду не надано доказів належного ознайомлення працівника (позивача у справі) із прийнятими наказами про відсторонення від роботи, а також не надано доказів виплати [PERSON] заробітної плати за серпень 2012 р. Крім того, з інформації, яка міститься в Пенсійному фонді України стосовно індивідуальних відомостей про гр. [PERSON], судом установлено, що в серпні 2012 р. позивачу нараховувалась заробітна плата (а.с.13 об.). З довідки Лубенської ОДПІ у Полтавській області також убачається, що платнику податків [PERSON] в третьому кварталі 2012 р. нараховувалась заробітна плата (а.с.12 об.). У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Водночас, обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником закріплений ст.47 КЗпП України. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, з роботодавця працівникові належить до виплати його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З урахуванням положень п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995р. №100, згідно розрахунку позивача, середньоденна заробітна плата позивача складала 36,13 грн. Таким чином, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України, з часу фактичного відсторонення позивача, а саме - 23.08.2012 р. по 30.12.2014 р. позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 973,55 грн., що належала до виплати [PERSON] після вирахування податків за відпрацьовані дні у серпні 2012 р. А також, за затримку виплати позивачу має бути сплачено середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в розмірі 24720,11 грн. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved