Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У січні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - п озивач) звернулося з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач, споживач) про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення, мотивуючи тим, що [PERSON] є споживачем вказаних послуг, однак не виконує свої зобов`язання щодо оплати наданих їй послуг, у зв`язку з чим станом на 01.09.2019 року за нею наявна заборгованість по оплаті спожитих послуг, а саме; - до 30.04.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води на загальну суму 33 938,90 грн.; - з 01.05.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 664,23 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 48 701,60 грн. Крім того, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: - нараховані до 30.04.2018 року інфляційну складову боргу у розмірі 2 138,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 015,38 грн.; - нараховані з 01.05.2018 інфляційну складову боргу у розмірі 2 383,38 грн., 3% річних у розмірі 1 358,88 грн., а також відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір. Ухвалою суду від 20.01.2021 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 17.02.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечила проти задоволення вимог, посилаючись на відсутність укладеного договору з позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством України. Сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки у її квартирі встановлені і належним чином повірені лічильники гарячої і холодної води, показники яких позивач жодним чином не врахував при підрахунку заборгованості. 03.03.2020 року від представника позивача Боката А.В. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2015 року по 30.04.2018 року позивач прийняв право вимоги до відповідача та прийняв право вимоги до відповідача до будь-яких інших додаткових грошових зобов`язань, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Також зазначила, що розрахунок заборгованості проводився згідно тарифів, закріплених у Постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом та факт підключення будинку до централізованого опалення підтверджується нарядами та оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку. При цьому, відповідач показання квартирних засобів обліку води до виконавця не подавав, у зв`язку з цим розрахунок заборгованості здійснювався відповідно за показниками будинкових засобів обліку. Крім того, відповідач не звертався до позивача з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та перерахунку в спірний період. Відповідач звернувся до позивача відносно перерахунку заборгованості за постачання гарячої води на підставі встановленого квартирного лічильника після подачі позовної заяви про стягнення заборгованості до суду, у зв`язку з чим було знято показання лічильників гарячого водопостачання та здійснено перерахунок заборгованості, а саме 17.02.2020 року складено акт КП «Київтеплоенерго» контрольного знімання показань квартирного лічильника за адресою: [ADDRESS] , та на підставі цього здійснено перерахунок заборгованості за спожиті послуги гарячого водопостачання, тому заборгованість за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 року по 30.11.2019 року становить 8 252,93 грн. замість 48 701,60 грн., у зв`язку з чим за відповідачем наявна заборгованість по оплаті спожитих послуг, а саме; - з липня 2015 року до 30.04.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 915,61 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 11 915,61 грн.; - з 01.05.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 664,23 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 8 252,93 грн. Крім того, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: - нараховані до 30.04.2018 року інфляційну складову боргу у розмірі 2 138,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 015,38 грн., а всього 3 153,53 грн.; - нараховані з 01.05.2018 інфляційну складову боргу у розмірі 2 383,38 грн., 3% річних у розмірі 1 358,88 грн., а всього 3 742,26 грн., а також відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір. 20.03.2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач не є власником, але проживає у квартирі [ADDRESS] з 2017 року після смерті її батька [PERSON] [INFO] та для розрахунків за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води на ім`я відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З даними постачальника з 2016 року у квартирі встановлено лічильник для обліку гарячої води Minomecs, заводський номер №097883955, 2009 року випуску, дата останньої повірки 21.11.2019 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» до останнього перейшло право вимоги до фізичних осіб щодо стягнення з них плати за надані послуги з централізованого опалення та гарячої водопостачання станом до 01.05.2018 року, у тому числі щодо стягнення із відповідача заборгованості за період з 01.07.2015 року по 30.04.2018 року на загальну суму 33 938,90 грн., що складається з суми 11 915,61 грн. за послуги з централізованого опалення та 22 023,29 грн. за послуги з гарячого водопостачання та починаючи з 01.05.2018 року між позивачем та користувачем квартири мають місце нові договірні відносини. За результатами перерахунку розмір заборгованості споживача станом на 20.02.2020 року складає 8 252,93 грн. за гаряче водопостачання. При цьому, лічильник був встановлений в 2016 році, але як повідомив представник позивача перерахунок боргу за послуги гарячого водопостачання вони можуть зробити тільки лише за період з 01.05.2018 року по даний час, оскільки на більш пізніший період до 30.04.2018 року вони не можуть вплинути, бо ці послуги обліковував ПАТ «Київенерго» і борг зафіксовано договором про уступку права вимоги. Отже, подані позивачем розрахунки заборгованості відповідача за період з 01.07.2015 року по 30.04.2018 року та за період з 01.05.2018 року по 30.10.2019 року є некоректними та не підтверджують реальний об`єм спожитих послуг та розмір грошових зобов`язань відповідача перед позивачем. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач навіть після проведеного перерахунку обсягу спожитих та облікованих лічильником послуг з гарячого водопостачання намагається стягнути з відповідача ще додаткові 11 915,61 грн. фіктивної заборгованості за договором цесії, яка розрахована станом на 30.04.2018 року. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги з гарячого водопостачання, яка виникла станом на 30.04.2018 року на суму 11 915,61 грн. є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позивач звернувся до суду у грудні місяці 2019 року та відповідно трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати з грудня місяця 2016 року, у зв`язку з чим заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, яка виникла станом на 30.04.2018 року на суму 11 915,61 грн. може бути задоволена лише з урахуванням строків позовної давності. Також позивачем невірно розраховано штрафні санкції за борговий період до 30.04.2018 року, оскільки після перерахунку обсягу та вартості спожитих послуг з гарячого водопостачання на суму 8 252,93 грн., то відповідно і розрахунок інфляційних та 3% річних мав здійснюватися позивачем саме з даної суми заборгованості. Таким чином, позивач має намір стягнути з відповідача завищений розмір штрафних санкцій, у зв`язку з чим відповідачем було здійснено розрахунок інфляцій та 3% річних за період з 01.05.2018 року по 30.10.2019 року, відповідно з якого з відповідача може бути стягнуто інфляційну складову боргу та 3% річних у розмірі 2 627,74 грн. Також зауважила, що позивач звернувся з відповідним позовом до суду 21.12.2019 року, відповідно до ст. 258 ЦК України заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води підлягає стягненню лише за період з 21.12.2016 року по 21.12.2019 року. Заявляючи дві окремі позовні вимоги про стягнення боргу, який виник по 30.04.2018 року та з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити період початку виникнення заборгованості по конкретній комунальній послузі, неможливо здійснити перевірку достовірності та правильності розрахунку заборгованості по цим послугам з урахуванням строку позовної давності. Ухвалою суду від 07.04.2020 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 01.06.2020 року. У судовому засіданні представник позивача Боката А.В. позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 33 938,90 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 11 915,61 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 023,29 грн.) за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, а Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші (без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511). Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Таким чином, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2017 року після смерті її батька [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , що також не заперечувалось відповідачем. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води врегульовані Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. На виконання вимог Закону, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до пункту 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору з ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є КП «Київтеплоенерго», не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Крім того, з матеріалів справи слідує, що особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води квартири [ADDRESS] відкрито саме на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач послався на те, що відповідач [PERSON] не в повному обсязі оплачує надані їй послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим за нею станом на 30.11.2019 року обраховується заборгованість, яка складається: - з липня 2015 року до 30.04.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 915,61 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 11 915,61 грн.; - з 01.05.2018 року заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 664,23 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 8 252,93 грн. - нараховані до 30.04.2018 року інфляційну складову боргу у розмірі 2 138,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 015,38 грн., а всього 3 153,53 грн.; - нараховані з 01.05.2018 інфляційну складову боргу у розмірі 2 383,38 грн., 3% річних у розмірі 1 358,88 грн., а всього 3 742,26 грн. За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду у грудні 2019 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (статті 262 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування позовної давності, а належних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано, то суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем пропущена позовна давність за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період з липня 2015 року до грудня 2016 року. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] за період з грудня 2016 року до листопада 2019 року. Згідно із розрахунком, наданим позивачем, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення з грудня 2016 року до 30.04.2018 року в розмірі 8 022,15 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води з грудня 2016 року до 30.04.2018 року в розмірі 18 157,11 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 30.11.2019 року послуги з централізованого опалення в розмірі 11 664,23 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 30.11.2019 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 8 252,93 грн. При цьому, суд звертає увагу, що зазначення позивачем в прохальній частині позовної заяви про заборгованість за спожиті до 30.04.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 915,61 грн. є помилковим, оскільки з тексту позову та доданих до нього письмових доказів, зокрема, з Додатку № 2 до Договору цесії та розрахунку заборгованості за послуги постачання гарячої води до 30.04.2018 року, вбачається, що розмір заборгованості за вказаний період складає 22 023,29 грн., що також спростовує доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Також підлягає корегуванню і розмір заборгованості по інфляційній складовій та 3% річних, що нараховані на заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, надані до 30.04.2018 року, виходячи із загальної суми заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води 26 179,26 грн., що відповідно складає інфляційні втрати у розмірі 1 649,27 грн. та 3% річних у розмірі 783,19 грн. Крім того, підлягає корегуванню і розмір заборгованості по інфляційній складовій та 3% річних, що нараховані на заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, надані з 01.05.2018 року, виходячи із загальної суми заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води після зменшення позивачем розміру заборгованості за вказаний період, що складає 19 917,16 грн., оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем інфляційні втрати в сумі 2 383,38 грн. та 3% річних в сумі 1 358,88 грн. за період з 01.05.2018 позивачем було нараховано на суму заборгованості за цей період від початкового боргу в розмірі 59 465,83 грн. Виходячи із загальної суми заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру заборгованості за період з 01.05.2018 року, що складає 19 917,16 грн., а відтак інфляційні втрати складають 1 730,70 грн. та 3% річних складають 897,04 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за період: - до 30.04.2018 - заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 8 022,15 грн., заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 18 157,11 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 649,27 грн. та 3% річних - 783,19 грн.; - з 01.05.2018 - заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11 664,23 грн., заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 8 252,93 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 730,70 грн., 3% річних - 897,04 грн. Враховуючи наведене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача на 51 156 грн. 62 коп., що становить 84,20% від заявлених вимог у 60 751 грн. 85 коп., понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 1 769 грн. 88 коп. (84,20% від 2 102,00 грн.), покладаються на відповідача [PERSON] .

Outcome: partial