Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він із 2003 року працював у сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» (далі - СТОВ «Княжицьке») на посаді головного зоотехніка. Починаючи із 2008 року йому не виплачувалася заробітна плата, а тому він 16 грудня 2013 року звернувся до директора СТОВ «Княжицьке» із заявою про виплату йому заборгованості про заробітній платі за період з 2008 року по 2013 рік. Отримавши відмову у задоволенні заяви, він того ж дня подав заяву про звільнення з роботи на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Разом із тим, директор СТОВ «Княжицьке» наказом від 14 грудня 2013 року № 85 звільнила його з посади головного зоотехніка на підставі «п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх службових обовязків». Із урахуванням збільшень позовних вимог, просив суд: - скасувати наказ директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 й змінити дату та формулювання причин звільнення із «Звільнений з посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх обовязків» на «Звільнений з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку із невиконанням законодавства про працю»; - стягнути на його користь із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24\~075 грн. 75 коп. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року залишено без зміни рішення суду першої інстанції від 24 грудня 2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2014 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалу суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд, суд касаційної інстанції виходив із того, що при звільненні працівника з роботи з підстав, визначених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення. Між тим, судами не було зясовано, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом для звільнення [PERSON], та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору. Не встановлено, який саме проступок на роботі, вчинений позивачем після оголошення йому догани й за що він був звільнений. Підлягають перевірці всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен із наказів окремо. Також не перевірено чи була дотримана відповідачем процедура звільнення позивача за частиною третьою статті 140 КЗпП України, яка передбачена статтею 149 цього Кодексу. При новому розгляді справи позивач [PERSON] уточнив й збільшив заявлені позові вимоги й остаточно просить суд: - скасувати наказ від 14 грудня 2013 року № 85 СТОВ «Княжицьке»; - змінити дату й формулювання причин звільнення з роботи із «Звільнений з посади по ст.40 п.3 систематичне невиконання своїх обовязків», наказ № 85 від 14.12.2013р., на «Звільнений з посади по ч.3 ст.38 за власним бажанням у звязку з невиконанням законодавства про працю» з 16.12.2013р.; - стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57\~372 грн. 00 коп. (т.2, а.с.167). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов й просили його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача СТОВ «Княжицьке» - [PERSON] не визнав позов й просив у його задоволенні відмовити. У судове засідання третя особа: директор СТОВ «Княжицьке» [PERSON] не зявилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював у СТОВ «Княжицьке» із 25 лютого 2003 року по 14 грудня 2013 року на посаді головного зоотехніка. Звільнений із посади наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням своїх обовязків (т.1, а.с.126, т.2, а.с.142). Як вбачається із копії посадової інструкції головного зоотехніка СТОВ «Княжицьке» від 01 січня 2007 року № 3, - головний зоотехнік є організатором і виконавцем по організаційно-технологічному керівництву в галузі тваринництва. Серед іншого, зобовязаний: - забезпечувати розробку та впровадження зоотехнічних і організаційно-економічних заходів, спрямованих на підвищення продуктивності худоби, покращення використання поголівя ВРХ, раціону кормів, належному стані тваринницьких приміщень; - організовувати розміщення худоби в приміщеннях МТФ на зимовий час та утримання на пасовищі під час літнього періоду; - здійснювати контроль за кількістю і якістю продукції тваринництва, за витратами матеріальних цінностей і грошових коштів, витратами праці; - організовувати ведення обліку у тваринництві, проводити своєчасну звітність; - організовувати роботу по збереженню власності підприємства; - контролювати дотримання працівниками тваринництва виробничої і трудової дисципліни, охорони праці, виробничої санітарії, протипожежного захисту. Головний зоотехнік відповідає: - за впровадження зоотехнічних та організаційно-економічних заходів, направлених на підвищення продуктивності худоби й покращення використання поголівя; - за створення належної кормової бази, своєчасну звітність, належне оформлення руху поголівя, виходу продукції; - за організацію робочого дня, складання розпорядку роботи; - за належний контроль кількості та якості продукції тваринництва, своєчасну її реалізацію (т.1, а.с.132). 25 лютого 2003 року СТОВ «Княжицьке» уклало із [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність (т.1, а.с.135). Згідно із «Правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Княжицьке»», які прийняті загальними зборами учасників й затверджені директором цього товариства 27 лютого 2003 року, - тривалість робочого часу працівників підприємства становить 40 годин на тиждень з одним вихідним днем неділя. Для працівників центральної контори, головних спеціалістів, інженерно-технічних працівників, центральної комори і їдальні встановлено початок роботи із 08 год. 00 хв., закінчення роботи 17 год. 00 хв., а у суботу 14 год. 00 хв. Для механізаторів, робітників, задіяних на польових роботах допускається більш тривалий трудовий день з веденням сумарного обліку відпрацьованих годин та можливістю отримання оплачуваних відгулів. На роботах, повязаних з доглядом тварин встановлюється робочий день із 05 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., з 17 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. з пятиденним робочим тижнем відповідно до графіку, встановленого керівником галузі тваринництва (т.2, а.с.246). Із копії наказу директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 видно, що [PERSON] звільнено з посади головного зоотехніка господарства із 14 грудня 2013 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України «за систематичне невиконання своїх прямих обовязків по організації роботи із збільшення тваринницької продукції, безконтрольність, що призвела до зниження виробничої та трудової дисципліни, створення необхідних умов для роботи працівників, безконтрольність у роботі племінної справи, сприяння крадіжок, що призвело до різкого зниження продуктивності молока та збитків господарства» (т.2, а.с.86). Судом встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] від 14 грудня 2013 року № 85 видано у робочий день й за даними табелю виходів на роботу у грудні 2013 року позивач цього дня перебував на робочому місці (т.3, а.с.43). Відповідно до довідки СТОВ «Княжицьке» від 22 жовтня 2014 року № 163 у цьому товаристві профспілкова організація не створювалася (т.1, а.с.131). До звільнення щодо [PERSON] виносилися накази по притягненню його до дисциплінарної відповідальності. Так, наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 05 липня 2013 року № 52 оголошено догану головному зоотехніку господарства [PERSON] за невиконання розпорядження керівника господарства по викошуванню бурянів на території МТП, автопарку, заправки ГСМ, території МТФ та літнього табору. Зобовязано головного зоотехніка [PERSON] провести очистку, викошування бурянів на території МТФ та літнього табору (т.1, а.с.141., т.2, а.с.72). Згідно із [PERSON] від 05 липня 2013 року, складеним працівниками СТОВ «Княжицьке»: інспектором відділу кадрів [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], юрисконсультом [PERSON], - директором цього товариства [PERSON] було запропоновано головному зоотехніку [PERSON] написати письмове пояснення з приводу невиконання розпорядження щодо дотримання вимог пожежної безпеки й розписатися у наказі про накладення дисциплінарного стягнення за неналежне виконання посадових обовязків. Головний зоотехнік [PERSON] відмовився написати пояснення й поставити підпис у наказі від 05 липня 2013 року № 52 (т.1, а.с.142, т.2, а.с.73). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 26 серпня 2013 року № 60 у звязку із крадіжками молока операторами машинного доїння корів заборонено видачу молока в рахунок заробітної плати операторам машинного доїння корів до 27.09.2013р. Зобовязано головного зоотехніка [PERSON] встановити нічне чергування на території літнього табору (т.1, а.с.143, т.2, а.с.74). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 07 вересня 2013 року № 64 оголошено догану головному зоотехніку господарства [PERSON] за безконтрольність, невиконання наказу від 26 серпня 2013 року № 64 у звязку із чим продовжуються крадіжки молока на території літнього табору операторами машинного доїння корів. Зобовязано протягом двох днів встановити нічне чергування на території літнього табору (т.1, а.с.145, т.2, а.с.76). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 11 вересня 2013 року № 65 переведено головного зоотехніка [PERSON] на один місяць (із 11.09.2013р. по 11.10.2013р.) пастухом за невиконання наказу від 17 липня 2013 року № 55 по організації випасання худоби в літньому таборі й зниження продуктивності худоби та реалізації молока, що вплинуло на фінансовий стан господарства, безвідповідальність, халатне відношення до службових обовязків (т.2, а.с.77). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 29 жовтня 2013 року № 75 переведено головного зоотехніка господарства [PERSON] на один місяць бригадиром МТФ за несвоєчасну організацію годівлі ВРХ, халатне відношення до службових обовязків, безвідповідальність, у звязку із чим різко знизилася продуктивність худоби (т.2, а.с.78). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 02 листопада 2013 року № 76 оголошено догану бригадиру МТФ [PERSON] за невиконання наказу від 29 жовтня 2013 року № 75, у звязку із чим проводиться відпуск молока без відомостей на утримання заробітної плати операторів машинного доїння, зростання крадіжок вивезення гною із території МТФ, відпуск гною без накладної й запису в журналі обліку, ненадходження коштів у касу (т.1, а.с.146, т.2, а.с.76). 02 листопада 2013 року працівниками СТОВ «Княжицьке»: інспектором відділу кадрів [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], юрисконсультом [PERSON] складено [PERSON] про те, що директором [PERSON] було запропоновано в приміщенні центральної контори написати головному зоотехніку [PERSON] письмове пояснення з приводу неналежного виконання ним посадових обовязків, допущення крадіжок молока й гною з МТФ, а також розписатися у наказі про накладення дисциплінарного стягнення, однак останній відмовився (т.1, а.с.148, т.2, а.с.81). Наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 03 листопада 2013 року № 77 оголошено сувору догану бригадиру МТФ [PERSON] у звязку із відсутністю на роботі й затриманням операторів машинного доїння з викраденим молоком. У наказі зазначено, що бригадир МТФ [PERSON] від надання письмових пояснень відмовився (т.1, а.с.149, т.2, а.с.82). 03 листопада 2013 року працівниками СТОВ «Княжицьке»: інспектором відділу кадрів [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], юрисконсультом [PERSON] складено [PERSON] про те, що у приміщенні центральної контори товариства директором [PERSON] запропоновано головному зоотехніку [PERSON] надати письмові пояснення з питань відсутності на роботі і фактів крадіжок молока операторами машинного доїння, а також намагань відправити гній з МТФ без бухгалтерського обліку. Головний зоотехнік [PERSON] відмовився від надання пояснень й підпису про ознайомлення з наказом від 03 листопада 2013 року № 77 (т.1, а.с.150, т.2, а.с.83). Після цього, як вже було наголошено вище, наказом директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 звільнено [PERSON] з посади головного зоотехніка на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Згідно із довідкою СТОВ «Княжицьке» від 18 грудня 2015 року № 133 наряд з копіями наказів за №№ 51, 52, 60, 64, 65, 75, 76, 77, 85 та оригіналами документів, на підставі яких вони видавалися, не зберігся та є втраченим під час проведення ремонтних робіт приміщення архіву (т.2, а.с.119). Також судом встановлено, що 16 грудня 2013 року [PERSON] направив директору СТОВ «Княжицьке» письмову заяву про виплату заробітної плати, у якій зазначав, що із 2008 року йому не виплачується заробітна плата. Просив виплатити йому заробітну плату із 2008 по 2013 року за роботу на посадах: головного зоотехніка та інженера з охорони праці в сумі 193\~255 грн. 63 коп. (т.1, а.с.10). Разом із тим, заява [PERSON] від 16 грудня 2013 року про виплату заробітної плати не була вручена у звязку із відмовою адресата від одержання поштового відправлення (т.1, а.в.13). 16 грудня 2013 року [PERSON] направив директору СТОВ «Княжицьке» письмову заяву про звільнення із роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України через невиплату заробітної плати із 2008 по 2013 рік. Просив провести із ним повний розрахунок при звільненні (т.1, а.с.14). Заява [PERSON] від 16 грудня 2013 року про звільнення із роботи не була вручена у звязку із відмовою адресата від одержання поштового відправлення (т.1, а.с.17). Як вбачається із довідки СТОВ «Княжицьке» від 01 квітня 2014 року № 42 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01 квітня 2014 року становила 40\~823 грн. 00 коп. (т.1, а.с.110). Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року стягнуто із СТОВ «Княжицьке» на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 35\~881 грн. 00 коп. (т.2, а.с. 13, 149). Листом від 28 травня 2015 року № 75 СТОВ «Княжицьке» повідомило [PERSON] про прийняте рішення щодо погашення перед ним кредиторської заборгованості по заробітній платі в сумі 35\~881 грн. 00 коп. й про надання йому можливості в рахунок цієї заборгованості вибрати: екскаватор ЮМЗ-36 № 19 за ціною 150\~000 грн. 00 коп., автомобіль ЗІЛ 130 № 79-15 КХР за ціною 40\~000 грн. 00 коп., молоковоз АУПТ 02-77 (інв.№ 327) за ціною 18\~000 грн. 00 коп. (т.2, а.с.92). У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Рішенням цього суду першої інстанції від 26 серпня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року скасоване рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2015 року. Позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із СТОВ «Княжицьке» на користь [PERSON] 57\~311,8 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати (т.2, а.с. 113, 154). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року залишено без зміни рішення Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року (т.2, а.с.211). У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що наказ про звільнення [PERSON] від 14 грудня 2013 року було видано не цього числа, а пізніше. Він був присутній 16 грудня 2013 року при розмові [PERSON] із директором СТОВ «Княжицьке» [PERSON] Між ними існував конфлікт. [PERSON] намагався подати заяву про звільнення. Директор СТОВ «Княжицьке» заборонила приймати від [PERSON] жодні заяви. Про звільнення із посади [PERSON] не повідомляли й з наказом з цього питання його не ознайомлювали. Свідок [PERSON] дала показання про те, що у понеділок 16 грудня 2013 року їй стало відомо про те, що [PERSON] написав заяву про звільнення, а також про те, що його було звільнено у суботу 14 грудня цього року. Вона працює у СТОВ «Княжицьке», однак на роботу не виходить. Графік роботи був змінами. [PERSON] був на роботі майже кожен день. Низька продуктивність була із за відсутності належної кормової бази, у товаристві були труднощі із матеріальним забезпеченням. У рахунок заробітної плати працівникам видавали молоко. Свідок [PERSON] дала показання про те, що у СТОВ «Княжицьке» ходили розмови про видання наказу щодо звільнення [PERSON] не 14, а 16 грудня 2013 року. У товаристві були труднощі із матеріальним забезпеченням. Заробітну плату виплачували не повністю. Свідок [PERSON] дала показання про те, що директор СТОВ «Княжицьке» була невдоволена ставленням [PERSON] до виконання службових обовязків. Видавалися накази про накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень. Складалися відповідні акти при відмові [PERSON] надати письмові пояснення з приводу дисциплінарних проступків й від ознайомлення з наказами про накладення дисциплінарних стягнень. Після звільнення [PERSON] із роботи директор СТОВ «Княжицьке» заборонила приймати від нього будь-яку кореспонденцію. Свідок [PERSON] дала показання про те, що при виникненні конфліктних ситуацій між директором СТОВ «Княжицьке» та [PERSON], останній неодноразово переводився з посади на посаду в якості стягнень. Після звільнення трудову книжку [PERSON] було направлено йому по пошті. Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статей 147-1, 148 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 про звільнення [PERSON] з посади головного зоотехніка господарства із 14 грудня 2013 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України не може бути визнаний законним, оскільки під час розгляду цієї справи так і не було встановлено, які саме проступки були вчинені останнім й у чому саме виразилося невиконання ним своїх службових обовязків після накладення на нього останнього дисциплінарного стягнення. Наказ від 14 грудня 2013 року № 85 містить лише загальні формулювання підстав звільнення: «за систематичне невиконання своїх прямих обовязків по організації роботи із збільшення тваринницької продукції, безконтрольність, що призвела до зниження виробничої та трудової дисципліни, створення необхідних умов для роботи працівників, безконтрольність у роботі племінної справи, сприяння крадіжок, що призвело до різкого зниження продуктивності молока та збитків господарства». Матеріали справи не містять даних про те, що від [PERSON] відбиралися письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із посади. Таким чином, наказ директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85 є незаконним й підлягає скасуванню. За змістом частин першої, третьої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оскільки встановлено, що СТОВ «Княжицьке» не виплачувало [PERSON] заробітну плату, яка у подальшому стягнута на підставі судових рішень, мало місце порушення трудового законодавства щодо оплати праці, то позовні вимоги щодо зміни формулювання дати й підстави звільнення підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 2.26. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, - записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство повязує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Підлягає зміні підстава і дата звільнення [PERSON] з посади головного зоотехніка СТОВ «Княжицьке». Слід вважати [PERSON] звільненим на підставі статті 38 КЗпП України «за власним бажанням у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю» із 16 грудня 2013 року. Частиною третьою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають через їх недоведеність у судовому засіданні. Позивачем суду не було надано жодних доказів, які б свідчили, що він через запис у трудовій книжці із формулюванням причини звільнення «за систематичне невиконання службових обовязків, п.3 ст.40 КЗпП України» не міг працевлаштуватися. Судом таких доказів під час розгляду справи не здобуто. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved