Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У січні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, та розірвання договору споживчого кредиту, обґрунтовуючи свій позов наступним. Між позивачкою та відповідачем 27 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № 061- 2902/840-0852. Відповідно до умов договору, позивачка отримала у ВАТ «Універсал Банк» на споживчі потреби кредит в сумі 70 000 доларів США, строком користування до 10.12.2027 року зі сплатою 13,45% річних. На момент отримання кредиту заробіток позивача забезпечував її стабільний дохід, достатній як для оплати кредитних зобов'язань, так і для самостійного підтримання достатнього життєвого рівня для себе та неповнолітньої дитини. На даний момент, внаслідок фінансової кризи, мінімально необхідні витрати позивача на себе та дитину з розрахунку прожиткового мінімуму становлять 2853 грн. на місяць. Вартість при цьому долара США, валюти кредиту, збільшилася в 5 разів. Причини зазначених змін позивачка не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. До січня 2009 року позивачка намагалась належним чином виконувати умови кредитного договору, але затяжний характер фінансово-економічної кризи в Україні настільки змінив обставини, якими вона керувались при укладенні кредитного договору, що подальше його виконання по сплаті щомісячних платежів в сумі 837,35 доларів США стало неможливим. Вказані обставини стали причиною накопичення заборгованості та звернення банку до суду з вимогами про стягнення суми всієї заборгованості. Заочним Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4.12.2012 року позов банку до позивачки було задоволено. Вказаним рішенням стягнуто з позивачки на користь банку 428 619,69 грн. в якості стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак відповідач не здійснює жодних дій направлених на примусове виконання рішення суду. Дії позивачки щодо проведення реструктуризації існуючого боргу відповідачем ігноруються, що є порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачка вважає, що на даний час істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору. Зокрема, в момент укладення кредитного договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, оскільки, ані позивач, ані відповідач не розраховували і не могли передбачити навіть при всій необхідній завбачливості з їх боку настання світової економічної кризи, політичної нестабільності в Україні та наслідки, які вони зумовлять для України, зокрема, підвищення курсу долара США, зростання темпів інфляції, падіння купівельної спроможності громадян. До того ж жодні обставини існуючі на момент підписання договору не давали позивачу можливості припустити, що в разі винесення рішення суду про стягнення з неї повної суми боргу за таким договором банком будуть вчинятися всі можливі дії для унеможливлення виконання рішення суду з тим, щоб заборгованість по договору продовжувала зростати. На думку позивачки, умови договору стали несправедливими, з огляду на те, що п.5, ч. 3, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказується що несправедливою є умова встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Із суті кредитного договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, і не існує доказів, що під час укладення кредитного договору позивачку попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе саме вона. Також з такого договору не вбачається несення позивачем ризику недобросовісної поведінки відповідача з метою необмеженого збільшення заборгованості позивача. Тому, беручи до уваги, що сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, та враховуючи, що є необхідні підстави для розірвання кредитного договору в зв'язку з істотною зміною обставин, позивач змушена заявити вимоги про розірвання кредитного договору. З огляду на положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 509, 652 ЦК України, позивачка просить суд постановити рішення про розірвання кредитного договору № 061-2902/840-0852, який укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» 27 грудня 2007 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов у повному обсязі, та просили його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах ЦК України, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», 27 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № 061- 2902/840-0852, відповідно до умов якого позивачка, як позичальник отримала у ВАТ «Універсал Банк» на споживчі потреби кредит в сумі 70 000 доларів США, строком користування до 10.12.2027 року зі сплатою 13,45% річних. (а.с. 10-15). Обгрунтовуючи свій позов позивачка зазначила, що внаслідок істотної зміни обставин, є підстави для розірвання укладеного договору, що ґрунтується на вимогах ст.ст. 509, 652 ЦК України, та вимогах Закону України «Про захист прав споживачів». Оцінюючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Частиною другою статті 652 ЦК встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи зі змісту ст. 652 ЦК, для застосування норм ст. 652 ЦК стороною має бути доведено існування одночасно усіх чотирьох умов. На думку суду, позивачкою не доведено тієї обставини, що у момент укладання кредитного договору вона була впевнена, що обставини зміняться, не доведено, що виконання кредитного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивачку того, на що вона розраховувала, та не доведено, що ризики такої зміни обставин несе відповідач. Суд вважає, що при укладенні сторонами спірного правочину, між ними було досягнуто всіх істотних умов. Відповідно до п.2.3 договору видача Кредиту за цим договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3 даного Договору. Банком було виконано свої зобов'язання щодо видачі кредитних коштів, а саме кошти в сумі 70 000 доларів США, були перераховані на поточний рахунок позивачки, що позивачкою не оспорюється. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони відповідно до ст. 6 цього кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Уклавши договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі щодо строку, суми кредитування, процентної ставки і т.д. Договір укладений за домовленістю сторін (позивачем та відповідачем) з досягненням всіх істотних умов договору, та у відповідності з діючим законодавством України. Не знайшли свого об'єктивного підтвердження посилання позивачки на те, що відповідачем порушено вимоги Закону України « Про захист прав споживачів», а також п. 3.8 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки в п. 8.5 спірного договору містить посилання не те, що позивачка підтвердила, що до укладення нею цього договору вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умов дострокового повернення кредиту) тощо. Крім того, уклавши кредитний договір, позивачка підтвердила, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти (п.8.5 Кредитного договору). Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Отже, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до франку не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США до гривні несе сам позивач. Посилання позивачки на наявність рішення суду про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, відсутність дій з боку відповідача, направлених на його виконання, а також ігнорування відповідачем пропозицій позивачки, направлених на реструктуризацію існуючої заборгованості, не є підставою для розірвання вказаного договору, оскільки вчинення таких дій є правом, а не обов'язком відповідача. З огляду на викладене суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Універсал банк» про розірвання кредитного договору № 061-2902/840-0852 від 27 грудня 2007 року, який укладений між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк».

Outcome: dismissed