Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась суд із зазначеним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 21.10.2006 року, актовий запис № 425, місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], 19.08.2015 року, визначити з батьком. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, однією сімєю не проживають понад пять років. На ґрунті неприязних відносин у них виникають сварки та скандали. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2006 року (а.с.3). Під час перебування у шлюбі у сторін них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Ухвалою суду від 6.02.2018 року частково задоволено клопотання відповідача про надання подружжю строку для примирення та постановлено надати сторонам строк для примирення тривалістю один місяць. Однак після спливу вказаного строку сторони не примирились, позивач наполягає на розірванні шлюбу. 22.03.2018 року в судовому засіданні відповідач повторно заявив клопотання про надання строку для примирення та ухвалою суду від 22.03.2018 року в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та поновлювати наміру їх не мають, не проживають разом протягом тривалого часу. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сімя розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їхньої дитини, а відтак, існують підстави для розірвання шлюбу. Питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторони вирішили відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, про що заявили суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved