Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що відповідно до укладеного договору б/н 03.05.2007 року [PERSON] отримав кредитний ліміт у розмірі 10 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому банк змінював кредитний ліміт відповідно до п. 3.2., 3.3 Умов та правил надання банківських послуг за згодою відповідача. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 30.06.2017 року у сумі 27 369,05 грн., з них 805,14 грн. заборгованість за кредитом, 21 372,53 грн. заборгованість за процентами, а також штрафи - 500 грн. фіксована частина, 1291,38 грн. процентна складова, яку банк просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, надав суду пояснення, в яких вказав, що останній платіж [PERSON] здійснив 08 липня 2014 року, позов банком подано 26 липня 2017 року, тому вважає що банк пропустив строк звернення до суду, подав заяву про застосування строку позовної давності. З цих підстав просив в позові відмовити. Ухвалою суду від 15 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09.10.2017 року. 09 жовтня 2017 року ухвалено заочне рішення у справі та стягнута заборгованість за кредитом з позичальника. Ухвалою судді від 08 лютого 2019 року відкрито провадження за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 09.10.2017 року. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року означене рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду на 21.0-3.2019 року. 21.09.2019 року ухвалено рішення суду. Суд, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом достовірно установлено, що 03.05.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 600 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній в свою чергу зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг. Отримання вказаних кредитних коштів та розрахунків по ньому не заперечується представником відповідача, тому ним відкликано подане клопотання про надання означених доказів позивачем. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Разом із тим, банком на підтвердження того на який строк відповідачу [PERSON] була видана картка та чи звертався він до банку із заявою про перевипуск нової карти належних доказів не надано. Як убачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем відповідач здійснював погашення кредитних коштів частинами та останній внесок цих періодичних платежів був здійснений ним 08 липня 2014 року. Його представником подано клопотання про застосування строків, визначених статтею 257 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла датися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини перша та третя статті 264 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини три-п`ять статті 267 ЦК України). Представником [PERSON] було заявлено про застосування спливу строку позовної давності щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (провадження № 6-14цс14). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2017 року вбачається, що [PERSON] припинив сплачувати кошти на погашення заборгованості 08 липня 2014 року, про що свідчить сальдо поточної заборгованості за кредитом в розмірі 632,14 грн., з цього часу банк не змінював кредитного ліміту, а відповідач відповідних платежів не вносив та банк не надав доказів про їх внесення. Тому суд вважає, що банк звернувшись з позовом у 26 липня 2018 року пропустив строк позовної давності, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed