Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з липня 2008 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова і отримує пенсію за віком як державний службовець. На даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. Зазначає, що при призначенні їй пенсії до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова було надано довідку про складові заробітної плати з 01.07.2006 по 30.06.2008, згідно якої до складу її заробітної плати при розрахунку пенсії не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати та інші виплати на загальну суму у розмірі 18 914,03 грн., які були нею одержані, та з яких було сплачено внески в пенсійний фонд. У 2016 році позивач дізналася від своїх колишніх колег про те, що Верховним судом України прийнято постанову, у якій зазначено, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Оскільки, [PERSON] було сплачено внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі і з матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, то Пенсійний фонд України мав врахувати ці суми в складові заробітної плати ще в 2008 році. Також, позивач зазначає, що постановою Дзержинського районного суду від 01.08.2016 у справі №638/9469/16-а управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова зобов'язано здійснити з 01.08.2016 перерахунок позивачу пенсії з урахуванням усіх складових заробітної плати. За період з липня 2008 по червень 2016 року позивач недоотримала пенсію у розмірі 59 894 грн. 65 коп., що, на її думку, є виною Пенсійного фонду України, а тому з урахуванням індексу інфляції позивач просить стягнути з Пенсійного фонду України у відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди грошову суму у розмірі 177 273 грн. 52 коп. шляхом стягнення Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Пенсійного фонду України у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. Також, у судовому засіданні зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідач Державна казначейська служба України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила та не повідомила про причини неявки представника, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак, в матеріалах справи наявні письмові заперечення, відповідно до яких Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова просить відмовити у задоволенні позовних вимог та слухати справу у відсутність представника. Суд, на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. [PERSON] з липня 2008 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова та отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу». (а.с.15-18) Постановою Дзержинського районного суду від 01.08.2016 у справі №638/9469/16-а позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме: - визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова від 29.04.2016 щодо виключення з розрахунку при донарахуванні (перерахунку) пенсії [PERSON] суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та премій до Дня місцевого самоврядування; - зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова провести [PERSON] донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з 01.06.2016, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та премій, всього на суму 18 914,03 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент мого виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі; - визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова від 29.04.2016 щодо відмови [PERSON] перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015, №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»; - зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова перерахувати пенсію [PERSON] з 01.06.2016 у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015, №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань , індексації заробітної плати та премій , всього на суму 18 914,03 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент мого виходу на пенсію (80 %) та виплатити її у повному обсязі. (а.с.15-18) За ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач, як на підставу своїх вимог, які обґрунтовує ст. 22 ЦК України, зазначає, що неотримані нею кошти з вини Пенсійного фонду України за період з липня 2008 року по червень 2016 року є упущеною вигодою. Також, посилається на положення ст. 1166 ЦК України. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Доведення факту втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не доведено, що майнова шкода завдана саме неправомірними діями Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України. Водночас, спірна сума, яка не отримана позивачем за період з липня 2008 року по червень 2016 року, є сумою недоотриманої пенсії, а тому в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, відтак, зазначена норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому підстав для задоволення позову [PERSON] про відшкодування шкоди немає. Що стосується посилання представника відповідача на сплив позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції, висвітленій в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі №6-14цс14, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих позивачу у зв'язку з ненарахованою та неотриманою сумою пенсії, має обчислюватися, починаючи з дня опублікування постанови правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 в офіційному виданні «Офіційний вісник України» №78, тобто, починаючи з 18.10.2013 - з моменту, коли у позивача виникло право звернення до суду. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Днем звернення позивача до суду є день направлення позовної заяви поштовим зв'язком. Як вбачається з конверта «Нова пошта» [PERSON] направила позов до Печерського районного суду м. Києва 30.08.2017. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, в той же час, як зазначалось вище, у даному випадку суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не доведено, що майнова шкода завдана саме неправомірними діями Пенсійного фонду України. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed