Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 03 липня 1998 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~477. В обґрунтування позову зазначав, що з 03 липня 1998 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], дітей від шлюбу вони не мають. З вересня 2014 року між ним і відповідачем шлюбні стосунки припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. У 2012 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності. На даний час він проживає у квартирі своєї сестри, яка надає йому всіляку підтримку. Спору про поділ спільного майна подружжя між ними не існує. Подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного. Надання строку для примирення є недоцільним. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив суд позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, справу розглянути за його відсутності у звязку з погіршенням стану здоровя. Представник позивача [PERSON] у суді позовні вимоги підтримала, просила суд позов [PERSON] задовольнити, сплачений позивачем судовий збір із відповідача не стягувати. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем її проживання, у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 03 липня 1998 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~477. Дітей від цього шлюбу вони не мають. Суд встановив, що з вересня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач у місті Києві, відповідач у місті Бровари Київської області. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, його рішення про розірвання шлюбу є остаточним. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що з вересня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved