Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . Відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, зареєстрований, але не проживає в зазначеному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у будинку немає. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача підтримав позовну заяву, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності є: договір дарування, серія та номер 63, виданий приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А.М. 21.01.2016 року; договір міни серія та номер 551, виданий 15.09.1997, видавник: Приватний нотаріус Л.Г. Дорошенко (а.с.17-21). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 18.02.2020 року № 178, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідач не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання з 2016 року. Вказана обставина підтверджується актом, складеним комісією 06 січня 2020 року (а.с. 23). Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язан, не є членом сім`ї власника будинку, договорів щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved