Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У січні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач вказує, що 26.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . В подальшому 10.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , за умовами якого позивач набув право власності на вказане нерухоме майно. На час укладення договору від 26.04.2018 року і до теперішнього часу відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з реєстрації самостійно не знявся, витрати на її утримання не несе, в квартирі не проживає більше шести місяців. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловими приміщення - квартирою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців. Учасники справи в судове засідання не з`явились, незважаючи на те, що повідомлялися про час та місце розгляду справи судом. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, третя особа [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлений про час та місце слухання справи за місцем реєстрації та останньою відомою адресою місця проживання, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 26.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 348, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . На підставі Договору купівлі-продажу від 10.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 28, укладеного з [PERSON] , [PERSON] придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстроване за ним у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148825799 від 10.12.2018 року, виданим Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу. Відповідно до карточки прописки за адресою: [ADDRESS] , з 24.11.2000 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації відповідача [PERSON] в спірній кватирі станом на час розгляду справи підтверджується листом Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради № 16-20/5951 від 12.03.2019 року. Згідно Акту від 29.01.2019 року про не проживання особи за місцем реєстрації: [ADDRESS] , складеного позивачем [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , постійно не проживає з квітня 2018 року без поважних причин. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , за цією адресою не проживає майже рік без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні квартирою її власнику та обмежує у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved