Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву мотивував тим, що він народився 28.08.1965 року та його батьками є [PERSON] і [PERSON]. У Будищенській сільській раді Черкаського району Черкаської області складено актовий запис №21 від 25.09.1965 року про народження [PERSON] при цьому національність обох батьків у свідоцтві про народження вказана як українці. Однак його батько [PERSON] був поляком за походженням по лінії свого батька та діда заявника - [PERSON], який до 30-х років ХХ сторіччя проживав на території яка була частиною [PERSON], а на даний час є територією Волинської області України. В подальшому [PERSON] переїхав до Черкаської області де одружився і в нього народився син [PERSON]. Національність батька та діда могли підтвердити документи про народження [PERSON]. Для підтвердження відомостей щодо національності батька [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану був зроблений запит до Державного архіву Черкаської області. Проте, згідно листа Державного архіву Черкаської області №К-112/05-08 від 09.08.2017 року запис акту про народження [PERSON] не виявлено. Зі слів діда та батька вони були хрещені в Римо-католицькій церкві. На той час національність в метричних книгах не вказували, а приналежність до польської національності визначалась за віросповіданням. Він з дитинства памятає, що в їх сімї дотримувалися традицій польської національності. Заявник стверджував що сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами, які проживають на території [PERSON], святкує польські свята. Зі слів батька йому відомо, що той навмисно при отриманні паспорта зазначив національність українець, адже на тоді люди інших національностей переслідувалися державою. З 2008 року він є членом [PERSON] обласної організації «Польський культурний центр імені [PERSON]», вступив до неї, як поляк, з метою поглибленого вивчення польської мови, національно-культурних традицій, звичаїв, польських обрядів та історії поляків України. Зазначав, що на даний час хоче відновити та зберегти своє етнічне польське походження, підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини», а тому просив суд встановити юридичний факт, що його батько [PERSON], який народився у 1936 році за національністю поляк та внести зміни до актового запису про народження №21 від 25.09.1965 року в частині національності батька. Ухвалою суду від 19.01.2018 року заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 05.02.2018 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено [PERSON], який є рідним братом заявника та відповідно сином [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] підтримав свою заяву, в повному обсязі підтвердив обставини викладені у заяві. Додатково пояснив, що встановлення факту національної ідентичності необхідне для реалізації ним особистих немайнових прав повязаних із підтвердженням польського походження. За розповідями діда - [PERSON] його брат був репресований, а крім того національні меншини піддавалися гонінню та переслідуванню тодішньою владою. Польська національність його родичів та їх приналежність до Римо-католицької церкви ставили родину під загрозу бути репресованою, а тому його батько був вимушений приховувати приналежність до польської національності. Не зважаючи на те, що в родині всі знали про свою польську приналежність, відвідували римо-католицьку церкву, а за тих часів склалося, що прихожанами римо-католицької церкви були саме поляки, дотримувалися польських традицій, його батько в усіх офіційних відносинах із радянською владою був вимушений визначати себе, як українець. Тобто де-юре батько відмовився від польської національності через загрозу життю, здоровю та свободі, хоча фактично усе життя ідентифікував себе, як поляк. Батько за життя завжди наголошував на тому, що він за національним походженням є поляк. Сам [PERSON] не займався відновленням свого етнічного походження оскільки був членом комуністичної партії СРСР, а після розпаду Радянського Союзу не займався вирішенням цього питання через стан здоровя. На даний час у [PERSON] проживають його сестри по лінії діда Зося та Тереза з родинами, та він підтримує із ними звязок. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені в ній та просив задовольнити. Додатково пояснив, що він є рідним братом заявника [PERSON] та сином [PERSON]. Багато часу присвятив вивченню генеалогії свого роду. Наполягав, що за часів радянської влади з метою уникнення репресій його дід та батько вимушені були відмовитися від польської національності, однак протягом всього життя дотримувалися польських традицій, святкували свята за релігійним календарем Римо-католицької церкви. Батько завжди стверджував, що за національним походженням є поляк. Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу ДРАЦС не заперечувала проти заяви [PERSON], зазначила, що встановлення факту про який просить заявник має юридичне значення та може бути підставою для внесення змін до актового запису про народження. Суд вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи [PERSON] та представника заінтересованої особи [PERSON] міського відділу ДРАЦС, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Громадянин України [PERSON] народився 28.08.1965 року у с. Будище Черкаського району Черкаської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON], національність обох батьків [PERSON] у Свідоцтві про народження серії VII-УР № 0692653 виданого 25.09.1965 року Будищенською сільською радою Черкаського району Черкаської області зазначена як українці (а.с. 8). [PERSON] народився 06.05.1961 року у м. Черкаси, його батьками є [PERSON] та [PERSON], національність обох батьків у Свідоцтві про народження серії ІII-УР № 338200 виданого 16.05.1961 року Бюро записів актів громадянського стану Виконавчого комітету [PERSON] міської Ради депутатів трудящих Черкаської області зазначена як українці (а.с. 19). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про смерть від 27.07.2017 року №00018433169, - громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] помер 11.08.2012 року, про що 13.08.2012 року Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області складеного актовий запис №32 (а.с. 12) Згідно повідомлення №К-112/05-08 від 09.08.2017 року Державного архіву Черкаської області, - запис акту про народження [PERSON] по с. Буда-Макіївка Смілянського району Черкаської області за 1936 рік не виявлено (а.с. 10). Відповідно до Довідки [PERSON] обласної громадської організації «Польський культурний Центр імені [PERSON]» №3 від 10.01.2018 року (а.с. 11), - [PERSON], [INFO], з 2010 року є членом організації та бере активну участь в її діяльності. Відповідно до Статуту, членами даної громадської організації можуть бути громадяни України, які за національністю або за походженням по лінії хоча б одного з батьків є поляками. [PERSON] за походженням по лінії батька [PERSON], [INFO], є поляком, що і дало підстави прийняти його до складу Центру. [PERSON] виховувався в сімї згідно польських традицій, підтримує стосунки зі своїми родичами, відзначає польські свята, розмовляє польською мовою та вивчає історію [PERSON]. [PERSON] активно займається популяризацією польської культури в Черкасах та області. Неодноразово приймав участь у проведенні міжнародних наукових конференцій, присвячених вивченню життя та творчості відомого польського композитора [PERSON]. [PERSON] входить до активу Центру та в березні 2015 року брав участь у зустрічі з Послом [PERSON] в Україні, а в листопаді 2016 року був запрошений на офіційний прийом з нагоди Дня незалежності [PERSON] до посольства у Києві. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є головою правління [PERSON] обласної громадської організації «Польський культурний Центр імені [PERSON]». Завданням їхньої організації є представлення інтересів [PERSON] полонії (польської діаспори), підтримка звязків з Польщею. Організація здійснює свою діяльність більше десяти років. [PERSON] вступив в їх організацію повідомивши, що його дід та батько є поляками. Центр намагався самостійно відновити документи, які б підтверджували польське походження заявника, однак зясувалося, що документи втрачені. За таких обставин [PERSON] вимушений звернутися до суду. Він особисто знав батька [PERSON] [PERSON], бував у нього в гостях та неодноразово спілкувався із ним. В особистих розмовах [PERSON] завжди цікавився діяльністю їх організації, культурою [PERSON] та стверджував, що є поляком, оскільки його батько поляк. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] із студентських років. В той час і зясувалося, що [PERSON] зі своєю родиною святкує польські свята, батько його поляк, а тому в їх родині шанують польські традиції. Він був знайомий та особисто спілкувався із батьком [PERSON] [PERSON]. В розмовах [PERSON] підтверджував, що є поляком. Відповідно до ст. 11 Конституції України, - держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. За змістом ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж Кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 300 ЦК України). Згідно положень статей 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України від 09.12.1997р., встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і одним із напрямків міжнародного співробітництва. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Дослідивши докази в судовому засіданні суд приходить до висновку, про достатність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] та встановлення того факту, що батько [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] за національністю (національним походженням) є поляк. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для реалізації особистих немайнових прав заявника виходячи із положень ст. 300 ЦК України, а також ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» про те, що громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України, - рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином виходячи зі змісту ст. 319 ЦПК України та пунктів 1.1, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 (з наступними змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до складеного Будищенською сільською радою Черкаського району Черкаської області Актового запису №21 від 25.09.1965 року про народження [PERSON] в графі «національність батька». На підставі ст. 11 Конституції України, 269, 270, 271, 300 ЦК України, ст. 1, 3, 11, 13 Закону України «Про національні меншини в Україні», ст. 3, 4, 10, 12, 293-294, 315-319, 353 ЦПК України, суд

Outcome: approved