Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування (а. с. 4-5). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що за час спільного життя з [PERSON] було придбано у ЖБК № 311 квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27 кв.м., в якій разом проживали з чоловіком до його смерті, а саме: до [INFO]. Враховуючи, що правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27 кв.м. У судовому засіданні позивач позовні вимоги, викладені позовній заяві, підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 1979 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 543 (а.с. 11). За час спільного життя з [PERSON] було придбано у ЖБК № 311 квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27 кв.м. (а.с. 15-18), в якій разом проживали з чоловіком до його смерті, а саме: до [INFO] (а. с. 9). Відповідно до довідки від 26 травня 2014 року, наданої головою правління ЖБК № 311, [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: [ADDRESS], та був основним квартиронаймачем цієї квартири і був зареєстрований в списках мешканців ЖБК під особовим рахунком [NUMBER], вартість квартири сплачена повністю в належний термін (а.с.10). Згідно з постановою державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29 квітня 2014 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через непред'явлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 14). З пояснень наданих сторонами у судовому засіданні, а також документів наданих ними для огляду у судовому засіданні, вбачається що відповідачки є доньками позивача та померлого [PERSON], а також є спадкоємцями після його смерті. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, подавши до нотаріальної контори в установлені законодавством строки відповідну заяву, проте в останньої відсутня можливість оформити в установленому актами діючого цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій разом проживали з чоловіком до його смерті, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved