Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся з позовом у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ТОВ «Форум-Інвест» (надалі - відповідач) про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07 жовтня 2004 року між відповідачем та гр.[PERSON] було укладено Договір В31/2-3/3-1 про залучення інвестицій в будівництво житла, об'єктом якого є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. У березні 2007 року між відповідачем та [PERSON] була укладена додаткова угода згідно з умовами якої було збільшено проектну площу квартири, а також передбачено, що сторони узгодили, вартість 1 м.кв. у сумі 6500 гривень на несплачену частину при внесенні коштів у термін до 30 квітня 2007 року. При цьому на момент підписання додаткової угоди інвестором було про інвестовано 29,1 кв.м, а несплачена частина на день підписання угоди становила 79,33 кв.м. Інвестором [PERSON] було оплачено 29.1. кв.м. в сумі 87300 гривень, що підтверджується карткою розрахунків до договору та квитанцією. У жовтні 2007 року між відповідачем, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено тристоронню угоду про уступку права вимоги і гр. [PERSON] у жовтні 2007 року було оплачено 3,43 м.кв. в сумі 36015 гривень. 24 вересня 2013 року заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва було постановлене рішенням, яким розірвано договір В31/2-3/3-1 від 07.10.2004. 16 липня 2014 року між позивачем та гр. [PERSON] була укладена угода про відступлення права вимоги (цесія) відповідно до якої останній передає позивачу право вимоги за договором В31/2-3/3-1. Позивач посилається, що відповідно до п.4.2. договору В31/2-3/3-1 у випадку дострокового розірвання договору за ініціативою інвестора та відмови від придбання квартири, організація (відповідач) повертає інвестору отримані за даним договором кошти за вирахуванням 5% у строк 45 діб з моменту подачі заяви про розірвання договору. А тому позивач вважає, що набув права вимоги за Договором В31/2-3/3-1, у тому числі і за п.4.2, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь кошти у сумі 133712,23 гривні з яких - 117 149,25 сума основного боргу, 14175,06 гривень - інфляційне збільшення суми боргу, 2387,93 - 3% річних. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Судом не було взято до уваги зміну підстав позову здійснену позивачем у стадії судових дебатів, оскільки така заява здійснена з порушенням процесуальних стадій розгляду справи і суперечить приписам ст.31 ЦПК України. Представник відповідача категорично заперечив у задоволенні позову посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог повністю виходячи із наступного. Судом встановлено, що між відповідачем та гр. [PERSON] 07.10.2004 року було укладено договір №В31/2-3/3-1 про залучення інвестицій в будівництво житла (а.с.5-7). В подальшому між відповідачем, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] було укладено угоду про уступку права вимоги від 11.10.2007 року (а.с. 9) за якою останній набуває статусу нового інвестора та одержує право вимоги від відповідача за належне виконання Договір №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 року (а.с. 9). Судом встановлено, і не заперечувалось сторонами, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.09.2013 року було ухвалено рішення, яким було розірвано договір №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 з подальшими змінами відповідно до угоди про уступку права вимоги (а.с.13-15). При цьому, суд звертає увагу, що позивачем у даній цивільній справі було визначено ТОВ «Форум- Інвест», а відповідачем - гр. [PERSON], а підставою для розірвання договору суд визначив невиконання відповідачем своїх зобов'язань за інвестиційним договором щодо сплати повної вартості, що суд розцінив, як істотне порушення вимог договору. Судом встановлено, що 16 липня 2014 року між гр. [PERSON] і гр. [PERSON] було укладено угоду про відступлення права вимоги (цесії) (а.с.16), за якою останній набув права вимоги за договором №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 року, тобто після розірвання договору рішенням суду від 24.09.2013. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що Договір №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 було розірвано рішенням суду за позовом саме ТОВ «Форум-Інвест», тобто за ініціативи останнього. В той же час, судом встановлено, що відповідно до п.4.2 Договору №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 встановлено (а.с.6), сторони погодили, що у випадку дострокового (до введення будинку в експлуатацію) розірвання Договору за ініціативою Інвестора та відмови від придбання вищевказаної квартири, Організація повертає Інвестору отримані за даним Договором гроші за вирахуванням 5%. Строк повернення залучених грошей інвесторів - 45 діб з моменту подачі заяви про розірвання Договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що правила п.4.2. Договору №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 стосуються лише випадків розірвання договору за ініціативою Інвестора. В той же час, як зазначений догорір було розірвано за рішенням суду за ініціативою саме відповідача. А тому у даному конкретному випадку правозастосування застосувати визначений сторонами договірний порядок повернення коштів не можливо. Окрім того, визначений сторонами 45-добовий строк повернення залучених коштів починає свій відлік з моменту подачі заяви про розірвання договору. Оскільки договір розірвано рішенням суду, то зазначений строк також не може застосовуватись у даному спорі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. В той же час, відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України визначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ним за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлене договором або законом. Ч.5. ст.653 ЦК України унормовує, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків завданих зміною або розірванням договору. Як встановлено заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.09.2013 року невиконання відповідачем (гр. [PERSON].) своїх зобов'язань може вважатися істотним порушенням умов договору. На підставі зазначеного суд вважає, що посилання позивача на порядок повернення коштів передбачений п.4.2. Договору №В31/2-3/3-1 від 07.10.2004 є безпідставним, а позивач не позбавлений права вимагати повернення коштів з загальному порядку передбаченому для припинення зобов'язань (глава 50 ЦК України), тим більше, що відповідач своїм листом від 25 березня 2014 року не заперечує необхідності повернення коштів (а.с.15). Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернення коштів за розірваним договором в судове засідання представлено не було. Таким чином, суд констатує, що станом на день розгляду справи права позивача не порушені, і останній не позбавлений можливості у реалізації своїх вимог у належний матеріально правовий спосіб передбачений цивільним законодавством. Відповідно до принципу диспозитивності закріпленому у ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача не є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент розгляду справи суду не надано даних про порушення прав позивача.

Outcome: dismissed