Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У січні 2020 року до суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування), який позивач мотивує тим, що 04.12.2017р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування серії PREMIUM №1700456 майнових інтересів власника автомобіля «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] . 08.10.2018р. в місті Запоріжжя на вул. Петра Третяка відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та застрахований автомобіль «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018р. дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту №131943 від 14.03.2019р. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 18\~373,30 грн., а відповідно до ремонтної калькуляції №4763 від 15.10.2018р. вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 39\~027,47 грн. Відповідно до платіжного доручення №20483 від 13.11.2018р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 35\~137,88 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу №АМ/2003130. У зв`язку з цим 22.05.2019р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило ПрАТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в розмірі 21\~285,86 грн. Враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати ПрАТ «ПРОСТО-страхування» грошові кошти в розмірі 13 852,02грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 13\~852,02 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. та пов`язані із оплатою професійної правової допомоги в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 20.01.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 07.02.2020р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мормуль П.В. надійшов відзив на позов в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки фактично понесені витрати позивача, які становили 35137,88 грн. не перевищують страхового ліміту відповідальності за шкоду майну, згідно полісу цивільної відповідальності відповідача, а тому відповідач має відповідати лише у разі перевищення розміру завданих збитків суми страхового відшкодування згідно полісу. Просить в задоволені позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача адвокат Мормуль П.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов, просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5600,00 грн. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положеннями статей 1191, 1192 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Суд встановив, що 04.12.2017р. між [PERSON] та АТ «ПРОСТО-страхування» було укладено договір PREMIUM №1700456 добровільного страхування наземних транспортних засобів, відповідно до якого застраховано майнові інтереси власника автомобіля «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору з 23.12.2017р. по 22.12.2018р. (арк.5). 08.10.2018р. в місті Запоріжжя на вул. Петра Третяка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та застрахованого автомобілю «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , в результаті якої автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018р. дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] (арк.14-15). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (арк.8-9, 40). З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Toyota HIGHLANDER», суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено звіт № 131943 від 14.03.2019р. за змістом якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 08.10.2018р. становить 18373,30 грн., а вартість відновлювального ремонту 35\~553,14 грн. (арк.16-41). У зв`язку з настанням страхової події, на виконання умов договору, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» складено страховий акт від 12.11.2018р., відповідно до якого до виплати підлягає страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 35 137,88 грн. (арк.46). Згідно з платіжним доручення від 13.11.2018р. № 20483 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 35137,88грн. (арк.47). Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2003130 до 12.10.2018р. цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з лімітом за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 тис. грн. з франшизою 500 грн. (арк.81). 22.05.2019р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило АТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування на суму 21\~285,86 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування». При цьому, суд виходить з того, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено судом, та не спростовано сторонами, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2003130, який діяв до 12.10.2018р., в якому страховиком є ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а страхувальником [PERSON] , сторони погодили, що ліміт за шкоду майну встановлений у розмірі 100 000 грн. При цьому відповідно до звіту визначення вартості матеріального збитку № №131943 від 14.03.2019р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 35553,14 грн. (арк.28). Таким чином розмір страхового відшкодування, який виплачений позивачем на користь потерпілої особи у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 08.10.2018р., не перевищує ліміту, встановленому у договорі страхування. З врахуванням наведених обставин та норм права суд прийшов до висновку, що оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності, то в такому випадку відповідач не повинен нести відповідальність щодо сплати в порядку регресу майнової шкоди позивачу, а це повинна здійснити його страхова компанія. Посилання позивача на те, що оскільки страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування на суму 21\~285,86 грн., а тому відповідач повинен сплатити позивачу 13\~852,02 грн., не заслуговує на увагу. Як вже зазначалось, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Також суд враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів, з яких саме причин ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не відшкодувала суму вартості відновлювального ремонту саме в повному розмірі, що відповідає встановленому ліміту. Позивач не подавав доказів про відмову ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у виплаті йому страхового відшкодування, яке було виплачено ПАТ «ПРОСТО-страхування» потерпілій особі та не клопотав про витребування таких доказів судом. Враховуючи зазначене, суд, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог до відповідача. Матеріали справи не містять доказів та про них і не зазначав позивач, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у повному обсязі в межах ліміту відповідальності. Водночас суд враховує, що позивач не позбавлений права з метою захисту свого порушеного права пред`явити позов до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в повному обсязі в межах ліміту відповідальності. На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, понесені сторонами, суд керується ч.1 ст. 141 та п.1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частинами 1-4 ст.137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові в повному обсязі, то понесені позивачем ПрАТ «ПРОСТО-страхування» судові витрати по оплаті судового збору та витрати, пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги покладаються на позивача ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Розподіляючи витрати, понесені відповідачем [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд встановив, що відповідачу надавалася правнича допомога адвокатом [PERSON] , який здійснював представництво інтересів відповідача на підставі ордеру від 04.02.2020 року про надання правової допомоги, виданим АО «Юрлюкссервіс» на підставі договору від 28.01.2020 року та який здійснює свою діяльність згідно зі свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 8 від 28.04.2017 року, виданого головою Ради адвокатів в Запорізькій області. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мормуль П.В. здійснював представництво інтересів свого довірителя у цивільній справі та брав безпосередню участь у судових засіданнях у суді. Під час розгляду справи по суті представником відповідача разом з першою заявою по суті (відзивом) подано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікував понести у зв`язку з розглядом справи в розмірі 9400 грн. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] адвокатом Мормуль А.С. заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім витрат на правничу допомогу у розмірі 5600,00 грн. В обґрунтування клопотання надано: копію договору про надання правової допомоги 28/2020 від 28.01.2020 року, укладеного між АО «Юрлюкссервіс» та [PERSON] , з додаванням прайс-листа на послуги по договору; ордер від 04.02.2020 року серії АР № 1008819 про надання правової допомоги, виданим АО «Юрлюкссервіс» на підставі договору від 28.01.2020р. про надання правової допомоги адвокатом Мормуль П.В.; розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу від 26.02.2020 року по справі 337/100/20, відповідно до якого вартість наданих [PERSON] послуг на професійну правничу допомогу склала 5600,00 грн., з яких: усна консультація - 300 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву, формування додатків та копій 2000 грн., підготовка орієнтовного розрахунку суми судових витрат 300 грн., участь в 2-х судових засіданнях 3000 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 8 від 25.02.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] було сплачено 5600,00 грн. на користь АО «Юрлюкссервіс» на підставі договору про надання юридичних послуг №28/2020 від 28.01.2020р. З розрахунку сум витрат на професійну правничу допомогу також вбачається час, витрачений адвокатом на кожний вид правничої допомоги. Суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved