Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є її донькою, яка [INFO] народила доньку [PERSON] [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві складено актовий запис №803 про народження [PERSON] , матір`ю якої зазначено [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Відомості про останнього записані зі слів матері, відповідно до частини першої статті 135 СК України. Зазначала, що [PERSON] не цікавиться вихованням своєї доньки [PERSON] , коштів на її утримання не надає, не проявляє турботи та піклування. Змінювати ставлення до дитини не бажає, що пливає на стан дитини. Також вказувала, що [PERSON] надмірно захоплюється іграми в автоматах, винесла з дому дорогоцінні речі, має безліч непогашених кредитів у різних банківських установах. Заборгованість по кредиту у одному із таких банківських установ становить 56 808 грн. Відповідач 23 липня 2018 року знялась з реєстраційного обліку з кв. [ADDRESS] та не проживає за вказаною адресою. Також було знято і її малолітню доньку [PERSON] . Малолітня [PERSON] є її онукою, проживає разом з нею. Вона забезпечує її матеріально, піклується про неї, займається її навчанням, вихованням та оздоровленням. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. [PERSON] до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялася про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Клочко І. В. від 02 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує. Вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку відповідача такою, що не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого реєстрацєю актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві від 09 березня 2009 року, актовий запис №803, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомості про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 7.). 09 жовтня 2019 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60266388 на виконання виконавчого листа, виданого 15 серпня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/16277/18 про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 56 808 грн 95 коп. та 1 762 грн. витрат зі сплати судового збору (а. с. 10-11). Відповідно до акта житлово-будівельного кооперативу «Хімік-17» від 11 листопада 2019 року у кв. [ADDRESS] фактично проживає без реєстрації [PERSON] (а. с. 16). [PERSON] є донькою [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 18). 29 травня 2020 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією надано висновок № 102103/37-3482 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а. с. 42-44). Згідно з характеристикою учениці 5-Г класу школи I-III ступенів № 294 від 20 березня 2020 року мати за навчальний 2019-2020 рік не відвідувала школу, на батьківські збори не приходила. Дівчинка виховується бабусею (а. с. 45). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Висновком Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією (органу опіки та піклування) від 29 травня 2020 №102103/37-3482 на підставі статті 19 СК України про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що мати не виховувала належним чином свою доньку, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона за власною ініціативою усунулася від виконання батьківських обов`язків. Виконання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює бабуся дитини - [PERSON] . Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає про необхідність застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованим, оскільки відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, тобто не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо неї. Будь-яких доказів, які б це спростовували або вказували на намагання матері займатись вихованням дитини чи наявність у цьому непереборних перешкод матеріали справи не містять. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі статей 150, пункту 2 частини першої статті 164, 165 СК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved