Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Як підставу зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 07.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 41. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Вказує, що сумісне життя з чоловіком не склалося, з початку липня 2017 року почали проживати окремо. Сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спільне господарство ними не ведеться. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Подальше спільне життя, примирення та збереження сімї є неможливим, оскільки конфлікт не є тимчасовим. Між ними узгоджено питання щодо місця проживання дитини, яка буде мешкати з нею, однак не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. На даний час вона самостійно займається вихованням та утриманням дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, аліменти нікому не сплачує, стягнення за виконавчими документами на користь третіх осіб з відповідача не здійснюються. Відповідач постійного заробітку не має, а його доходи є мінливими та нерегулярними. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позивач підтримує позов та наполягає на його задоволенні, а відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07.07.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що сумісне життя у сторін не склалося, з початку липня 2017 року сторони почали проживати окремо. Сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Спільне господарство сторонами не ведеться. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально, подальше спільне життя, примирення та збереження сімї є неможливим, оскільки конфлікт не є тимчасовим. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом зясовано, що сторони узгодили питання щодо визначення місця проживання дитини, яка мешкатиме з матірю, проте не досягли згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. На даний час позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, аліменти нікому не сплачує, стягнення за виконавчими документами на користь третіх осіб з відповідача не здійснюються. Відповідач постійного заробітку не має, а його доходи є мінливими та нерегулярними. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved