Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини, в якій зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2011 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини. На теперішній час спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо, дитина проживає з нею і дитина потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дочки не платить. Вона також потребує коштів на своє утримання як дружина, але відповідач коштів на її утримання не платить. Тому позивачка звернулася до суду і просить суд: - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000,00 грн щомісячно до її повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 грн щомісячно до досягнення дочки [PERSON], [INFO], трьох років. - стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у справі на правову допомогу в розмірі 220,00 грн. (а.с. 2-3) Позивачка або її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, у позовній заяві просить суд про розгляд справи за її відсутності (а.с. 3, 8). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 25). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надав заперечення на позов (а.с. 19-20), вказав, що дійсно у шлюбі із позивачкою народилася дочка [PERSON], [INFO], він є її батько, дійсно проживає окремо від дружини і дитини. Підтвердив, що він не працює, за матеріальним станом не має можливості надавати коштів на утримання малолітньої дочки та дружині у твердій грошовій сумі в розмірах, вказаних позивачкою у позові. Відповідач просить суд стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини щомісячно до її повноліття, та просить стягнути на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини щомісячно до досягнення дочки трьох років (а.с. 25). Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, та роз'ясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено право одного з подружжя на утримання, а саме: дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до положень ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2011 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], відповідач є її батьком (а.с. 4, 5, 7). Позивач [PERSON] не працює, доглядає дитину до досягнення дитиною трирічного віку. Дитина проживає з матір'ю, відповідач проживає окремо (а.с. 4, 6, 13, 19, 25). Відповідач посилається у запереченнях, що він офіційно не працює, не перебуває на обліку у центрі зайнятості населення, не має стабільного доходу, на утриманні інших дітей не має, йому теж потрібні кошти для нормального життя. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14 прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні. Суд виходить із того, що позивачка потребує коштів на утримання дитини та на своє утримання, але відповідач коштів на утримання дитини та дружини достатньо не надає, але по матеріальному стану відповідач має і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та своїй дружині - відповідач офіційно не працює, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні, відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на утримання дочки так і дружини. Перевіряючи доводи сторін щодо підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі, суд враховує положення ч.1 ст. 184, ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника. При визначенні розміру аліментів суд, разом з тим, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України ураховує матеріальне положення платника аліментів і дійшов до висновку про те, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дочки в розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття та в розмірі по 100 гривень на утримання [PERSON] до досягнення дочкою трирічного віку. Визначаючи такий розмір аліментів на утримання дитини, суд, врахувавши всі обставини і встановивши конкретний розмір у твердій грошовій сумі, згідно вимогам ч.2 ст. 182 СК України додатково не встановлює мінімальний розмір стягуваних аліментів та відмовляє позивачці в частині визначення мінімального розміру стягуваних аліментів, а саме «але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, та відповідно до ч.1 ст. 191 цього Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до статей 79, 84, 88 ЦПК України судові витрати по справі в частині судового збору суд покладає на відповідача на користь держави, в частині стягнення судових витрат на користь позивачки на правову допомогу в сумі 220,00 гривень суд відшкодовує з відповідача (а.с. 8-А).

Outcome: partial