Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживачів та визнання дій протиправними та незаконними. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.06.2013 між позивачем та Акціонерним Товариством «Дочірний Банк Сбербанк Росії» (в подальшому - Акціонерне Товариство «СБЕРБАНК») в місті Луганськ було укладено кредитний договір № 110#00017609245, предметом якого були кредитні кошти у сумі 20000,00 з фіксованою процентною ставкою в розмірі 33% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 12.06.2018 року. За кредитним договором № 110#00017609245, позивач як позичальник зобов`язалась прийняти Кредит, використати його за цільовим призначення, та повернути Кредит Банку, а також сплатити Банку проценти за користування Кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, та виконати всі інші умови Договору. Кредит надавався на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів. Відповідно до пункту 8.1. розділу 8. кредитного договору № 110#00017609245 позичальник зобов`язався щомісячно «13» числа, яка є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти в сумі не менше 690 гривень 54 копійки, відповідно до Графіку повернення Кредиту, з кінцевою датою 12.06.2018 року. Так, починаючи з 13.07.2013 року по вересень 2014 року (включно) позивач постійно та своєчасно здійснювала погашення Кредиту та сплачувала нараховані Банком проценти за отримання Кредиту. Станом на вересень 2014 року поточна заборгованість позивача склала 10763 гривні 34 копійки. При укладенні кредитного договору № 110#00017609245, позивач вказала місце проживання (реєстрації) за адресою: [ADDRESS] , та особисто надавала Банку довідку про доходи з нарахуванням заробітної плати за останнім місцем роботи за 6 місяців та підтвердила Банку, вона офіційно працевлаштована, маю свій основний дохід - заробітну плату, за місцем робити вказавши, що іншого доходу вона не маю. Станом на вересень 2014 рік позивач сплатила заборгованість за Кредитом, в розмірі 9236,66 грн., залишок залишився в сумі 10763,34 грн. Останній щомісячний платіж позивач здійснила у вересні 2014 року у відділенні Банку, яке було розташовано в місті Луганськ, більше щомісячних платежів вона не здійснювала. В результаті обставин, що не залежали від її волі та дій (проведення АТО на територіях Луганської та Донецької області), позивач втратила роботу та постійний матеріальний дохід Так, в 2014 під час проведення Антитерористичної операції, позивач виїхала з місця проживання (реєстрації): [ADDRESS] , а саме з окупованої території Російською Федерацією та переїхала на підконтрольну територію України, довгий час не могла знайти постійну роботу та не отримувала заробітну плату, в подальшому переїхала разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми до Києва, де працевлаштувалась та по теперішній час проживає в місті Києві. З вересня 2014 року позивач виїхала з постійного місця проживання ( [ADDRESS] ), яке зазначено в Договорі (пункт 12.1. кредитного договору), копію кредитного договору я не змогла взяти разом з собою, як і ряд інших своїх особистих документів. З 2016 року позивач зареєструвалась внутрішньо переміщеною особою в місті Київ, оскільки шукала саме в місті Київ постійну роботу. Позивач зазначала, що довгий час в неї були відсутні належні умови щодо звернення до Банку та повернення Кредиту, а саме відсутність постійного матеріального забезпечення, що могло забезпечити повернення Кредиту. Позивач зазначала, що в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та умов кредитного договору, бак відмовився врегульовувати питання розстрочення або реструктуризації заборгованості за кредитним договором 19.01.2020 року позивач звернулась до банку із заявою та особисто надала представнику Банку Київського відділення № 8, всі свої оновленні персональні дані. 06.02.2018 року на адресу позивача надійшла відповідь банку, згідно з якою Банк розглянув її заяву на проведення реструктуризації, та запропонував найбільш оптимальний варіант погашення платежів за кредитним договором. Позивач зазначала, що банк продовжував нараховувати заборгованість позивачу до грудня 2019 року, навіть після її звернення про реструктуризацію. Також позивач зазначала, що сторони погодили строк кредитування - 60 місяців та встановили термін кредитування до 12.06.2018, а також термін щомісячного виконання зобов`язання до 13 числа кожного місяця починаючи з 13.06.2013 по 12.06.2018, за умовами повернення кредитних коштів у розмірі 20000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 33% річних на суму залишку заборгованості за Кредитом. При цьому вважала, що за вимогами банку сплив строк позовної давності, оскільки з вимогою про існування та сплати заборгованості за Кредитом, Банк звернувся до позивача лише 24.06.2020 року, що не відповідає строкам позовної давності тривалістю у три роки (пункт 11.6. кредитного договору). Також, Банк безпідставно продовжував нараховувати проценти, пеню та штрафи за Кредитом до грудня 2019 року після чого, кредитні зобов`язання були передані іншому кредитору. До теперішнього часу, а саме станом на 19.08.2020 позивачу Банком не надана належна інформація (письмової) про заміну кредитора, зміну умов кредитування та продовженням нарахування заборгованості за кредитним Договором. Як вважала позивач, кредитор (Банк) на власний розсуд змінив умови Кредиту та продовжив в односторонньому порядку строки дії Договору на власний розсуд до визначеного строку, встановивши строки періодичних платежів, порядок сплати процентів за користування кредитом, не ознайомивши мене, як Позичальника за Договором. Посилаючись на викладене позивач просила суд визнати порушеними права та законні інтереси [PERSON] , діями АТ «СБЕРБАНК», як споживача за кредитним договором № 110#00017609245 та клієнту Банку. Визнати протиправним та незаконними дії АТ «СБЕРБАНК» щодо продовження строку кредитного договору № 110#00017609245 та нарахування заборгованості, на підставі спливу строку позовної давності терміну кредитного зобов`язання. Стягнути з АТ «СБЕРБАНК» на користь [PERSON] відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 20 000 гривень. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2020 року позовну заяву [PERSON] до акціонерного товариства «Сбербанк» про захист прав споживачів та визнання дій протиправними та незаконними, передано до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 27.12.2020 року на адресу суду від сторони позивача надійшло клопотання про витребування доказів у сторони відповідача. 21.01.2021 року стороною позивача подано письмову заяву про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач також просила суд залучити до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та скасувати нараховану заборгованість за кредитним договором № 110#00017609245, яка нараховувалась АТ «СБЕРБАНК» поза строків дії Договору 04.02.2021 року надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, також просив суд про провести розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін. При цьому зазначав, що вимог позивача не ґрунтуються на вимогах закону, а клопотання про залучення третьої особи не обґрунтоване та не підтверджено доказами. 19.12.2019 року між банком та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги до позивача перейшло саме до вказаної юридичної особи. 23.02.2021 року від сторони відповідача надішли письмові заперечення на заяву про залучення третьої особи ТОВ «Вердикт Капітал» та про збільшення позовних вимог. В якій позивач також просила суд скасувати нараховану заборгованість за кредитним договором № 110#00017609245, яка нараховувалась АТ «СБЕРБАНК» поза строків дії Договору. Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 110#00017609245 з [PERSON] - скасувати. 23.02.2021 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 01.03.2021 року було здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 17 червня 2021 року. 17.06.2021 року розгляд справи було відкладено на 30.09.2021 року для належного виклику позивача. 30.09.2021 року розгляд справи було відкладено на 16.12.2021 року для належного виклику позивача, оскільки повістки не були направлені у зв`язку із відсутністю фінансування суду. Ухвалами суду від 16.12.2021 року, які занесені до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотань позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, а саме - ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «Вердикт-капітал» у зв`язку із відсутністю доказів того, що рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Також судом було здійснено зміну назви відповідача з акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» у зв`язку зі зміною назви. Учасники справи в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, за наступних підстав. Згідно зі 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 13.06.2013 між позивачем та Акціонерним Товариством «Дочірний Банк Сбербанк Росії» (в подальшому - Акціонерне Товариство «СБЕРБАНК») в місті Луганськ було укладено кредитний договір № 110#00017609245, за умовами якого відповідач зобов`язався передати позивачу кредитні кошти у сумі 20000,00 з фіксованою процентною ставкою в розмірі 33% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 12.06.2018 року. Позивач, як позичальник зобов`язалась прийняти Кредит, використати його за цільовим призначення, та повернути Кредит Банку, а також сплатити Банку проценти за користування Кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, та виконати всі інші умови Договору. Кредит надавався на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів. 19.12.2019 року між відповідачем та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги до позивача перейшло саме до вказаної юридичної особи. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином виконав умови договору, надавши позивачу кредитні кошти. Як зазначала сама позивач, вона з 13.07.2013 року по вересень 2014 року (включно) постійно та своєчасно здійснювала погашення Кредиту та сплачувала нараховані Банком проценти за отримання Кредиту. Станом на вересень 2014 року поточна заборгованість позивача склала 10763 гривні 34 копійки. В подальшому, через життєві обставини, позивач не мала змоги здійснювати погашення кредитних коштів та просила банк про реструктуризацію заборгованості. Слід зазначити, що відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. У відповідності до ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Слід зазначити, що реструктуризація боргу є правом, а не обов`язком кредитора, а тому не можна вважати його дії щодо відмови в проведенні розстрочення або відстрочення боргу неправомірними. Нарахування заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом є також правом кредитора, передбаченим договором. Позивач зазначала, що відповідач продовжував нараховувати проценти поза межами договору та з пропуском строку позовної давності. Згідно із висновками про правильне застосування норм права, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10цс18), зазначено, що: після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім того, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2018 року під час розгляду справи № 598/938/15-ц (провадження № 61-16317св18), зазначивши, що: «використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за кредитними договорами до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, який слід рахувати з дати пред`явлення позову». Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом із тим, відповідач у справі - акціонерне товариство «СБЕРБАНК» не звертався до [PERSON] із позовом про стягнення нарахованої заборгованості, а тому питання про застосування положень ст.ст. 267 ЦК України та 1050 ЦК України підлягає з`ясуванню в межах пред`явленого позову кредитора до позичальника про стягнення суми боргу, яка підлягає встановленню. Сплив позовної давності не позбавляє права кредитора саме на звернення до суду із позовом, а є підставою для відмови у задоволенні такого позову у випадку відповідної заяви відповідача про це. Отже вимоги позивача щодо визнання протиправним та незаконними дій АТ «СБЕРБАНК» щодо продовження строку кредитного договору № 110#00017609245 та нарахування заборгованості, на підставі спливу строку позовної давності терміну кредитного зобов`язання не підлягають задоволенню. Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову, вимоги про стягнення з АТ «СБЕРБАНК» на користь [PERSON] 20000,00 грн. також не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про скасування нарахованої заборгованості за кредитним договором № 110#00017609245, яка нараховувалась АТ «СБЕРБАНК» поза строків дії Договору. Скасування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 110#00017609245 з [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. Разом із тим, позивачем не було надано суду жодних доказів фактичного виконання зобов`язань за кредитним договором в порядку, передбаченому законом. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Окрім того, вимоги про припинення зобов`язання мають заявлятись до належного відповідача - кредитора за договором, до якого перейшло право вимоги, а саме - ТОВ «Росвен Інвест Україна». Позивачем клопотання про залучення ТОВ «Росвен Інвест Україна» не заявлялось. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення позову, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed