Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27 січня 2008 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Однак, остання самотужки утримати дітей не має змоги. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча є працездатною особою, їздить на роботу за кордон, стан здоров`я має добрий, інших утриманців не має. Позивачка також у позові зазначає, що Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з січня 2020 року - 2218 грн, з липня - 2318 грн, з грудня - 2395 грн, тому зважаючи на зазначене, просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, одночасно з позовною заявою позивачка подала клопотання про витребування доказів. 13 серпня 2020 року представник відповідача - адвокат Скрябін О.М. надіслав до суду заяву про надіслання йому копій матеріалів справи. 08 вересня 2020 року представник відповідача - адвокат Скрябін О.М. подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову. Зокрема останній у відзиві зазначив, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і такий може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум на дитину в 2020 році становить: з січня 2020 року - 2218 грн, з липня - 2318 грн, так як батьки повинні в рівних частках забезпечувати дитину, то представник відповідача вважає, що 1160 грн на дитину є достатнім розміром аліментів, а тому просив позов [PERSON] задовольнити частково та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей у розмірі 2320 грн. 10 жовтня 2020 року представник відповідача - адвокат Скрябін О.М. подав до суду ще один відзив на позовну заяву. Зазначив в такому ті обставина, які зазначив у попередньому відзиві, просив позов [PERSON] задовольнити частково та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей у розмірі 2318 грн. 22 жовтня 2020 року позивач в судовому засіданні заявила клопотання про продовження розгляду справи без витребуваної ухвалою суду інформації про належність на праві приватної власності нерухомого майна [PERSON] , оскільки самостійно таку інформацію отримала, однак долучати її до матеріалів справи не бажає. 27 жовтня та 18 листопада 2020 року відповідач надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі його представника. В таких також зазначив, що позов визнає частково, просить стягувати з нього аліменти на користь позивачки на дітей у сумі 2318 грн. 20 листопада 2020 року позивачка до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Окрім того, у своїй заяві позивачка зазначила, що вважає за можливе справу розглядати без витребуваної інформації з Державної служби України про перетин державного кордону [PERSON] за період з 01 січня 2019 року по даний час. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року задоволено клопотання позивачки та витребувано докази. Будь-які інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Позивачка, відповідач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу часткового задоволення вимог позивача, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню частково зважаючи на таке. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та яке знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2008 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського управління юстиції Хмельницької області (арк. спр. 8). Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 18 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області (арк. спр. 9,10). Згідно довідки №465 від 28 липня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради, виданої [PERSON] про те, що до складу зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (арк. спр. 14). Відповідач [PERSON] також зареєстрований за даною адресою, однак фактично там не проживає. Позивачка [PERSON] працює вчителем у Нетішинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2, розмір її доходу за період з липня 2019 року по червень 2020 року становить 19549,45 грн, що стверджується довідкою про доходи №83 від 22 липня 2020 року, виданої Нетішинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 (арк. спр. 13). Позивачка, вказуючи на наявність підстав для стягнення аліментів, звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України. З ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України слідує, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки сторонами добровільно не визначено спосіб стягнення аліментів на дітей, такий спосіб визначається судом на підставі поданої позивачкою позовної заяви про стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі та суд знаходить такий спосіб стягнення аліментів прийнятним. В той же час, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 липня 2020 року пo 30 листопада 2020 року становить 2318 гpн., з 01 грудня 2020 року пo 31 грудня 2020 року становитиме 2395 гpн., часткове визнання відповідачем позову, не надання останнім доказів неналежного стану здоров`я, перебування на його утриманні інших осіб чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів, обов`язок утримувати дітей також і матір`ю, оскільки сторони, які є батьками дітей в рівній мірі несуть обов`язки щодо їх виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на відповідача. При цьому слід звернути увагу на те, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Проте, таких доказів позивачка не надала, а суд їх не встановив. Посилання позивачки на те, що відповідач регулярно їздить на заробітки за кордон, суд до уваги не бере, позаяк ніякими об`єктивними доказами вони не підтверджені. Надаючи оцінку інформації, яка надана Регіональним сервісним центром МВС в Хмельницькій області №31/22-1103 від 17 вересня 2020 року на виконання ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року про витребування доказів, то суд вважає її неналежним доказом, оскільки така не містить будь-якої інформації що стосується предмета доказування, а лише мість інформацію про те, що на відповідача зареєстрований транспорний засіб (арк. спр. 58). Окрім того, позивакою не доведений належними та допустимими доказами заявлений розмір стягуваних аліментів в сумі 5000 грн на дітей, достатність заробітку (доходу) відповідача сплачувати їх у визначеному нею розмірі. При призначенні аліментів суд враховує також стан здоров`я, матеріальне становище дітей, їх вік, матеріальне становище, стан здоров`я платника аліментів та приходить до висновку щодо їх стягнення у розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дітьми повноліття достатнім, що є наближеним до мінімального гарантованого розміру, визначеного Законом. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього та передбачену законодавством можливість для позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами. За наведених обставин вимоги позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне проводити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у визначеному судом розмірі з 07 серпня 2020 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial