Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У січні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] відповідачку [PERSON] та визнати такими, що втратили право на збереження житла та право користування вказаною квартирою малолітню [PERSON] , 2012 р.н., законним представником якої є Органі опіки та піклування - виконавчий комітет Запорізької міської ради в особі Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради , та неповнолітню [PERSON] , 2006 р.н., законним представником якої є батько - [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS] . В квартирі, крім неї, з її згоди зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є її подругою, та її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які ніколи не проживали у зазначеній квартирі, їх речей в квартирі немає, ніяких перешкод в користування квартирою вона не чинила. При цьому, відповідачка [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно цих неповнолітніх дітей та на даний час не є їх законним представником. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя малолітня дитина [PERSON] , 2012 р.н., в 2015 році усиновлена громадянкою України, а неповнолітня [PERSON] , 2006 р.н., передана на виховання її батькові - [PERSON] . Вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням вказаної квартири, оскільки без поважних причин не проживає в ній понад 13 років, реєстрація відповідачки має формальний характер. Малолітня [PERSON] втратила право на збереження вказаного житла та право користування ним, оскільки усиновлена і на даний час таке усиновлення не скасовано та не визнано недійсним. Після усиновлення дитина зареєстрована та мешкає з матір`ю (усиновлювачем) та з моменту усиновлення втратила статус дитини позбавленої батьківського піклування та знята з обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, наслідком чого є скасування будь-яких розпоряджень про збереження права користування житлом. Неповнолітня [PERSON] втратила право на збереження вказаного житла та право користування ним, оскільки відповідно до розпорядженням голови адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 20.04.2018р. №136р дитина передана на виховання батькові - [PERSON] та з цього моменту вона втратила статус дитини позбавленої батьківського піклування, наслідком чого є скасування будь-яких розпоряджень про закріплення житла за дитиною. Ухвалою суду від 03.02.2020р. у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 05.03.2020р. від представника третьої особи - районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району (орган опіки та піклування) надійшли письмові пояснення по суті спору в яких зазначено, що відповідачка [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на даний час не є їх законним представником. Ухвалами суду від 12.03.2020р., 19.05.2020р. за клопотаннями представника позивача витребувані докази про долю та місце проживання неповнолітніх дітей. 18.06.2020р. від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка ухвалою суду від 18.06.2020р. прийнята до розгляду, відповідачам надано строк для подання відзивів. Ухвалою суду від 26.08.2020р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Нікітітна Т.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник виконавчого комітету Запорізької міської ради в особі Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно малолітня [PERSON] , 2012 р.н., була усиновлена в 2015 році громадянкою України відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя, на даний час дитина проживає в м.Запоріжжі разом з усиновлювачем, дитині змінили прізвище, ім`я по батькові. Вони здійснюють контроль за недопущенням прав дитини та наразі такі порушення відсутні. В разі скасування усиновлення, усі права дитини, в тому числі на житло, на яке вона мала право до усиновлення, повертаються. Просить вказаний факт врахувати при ухваленні рішення у вказаній справі. Відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , 2006 р.н., в судове засідання не з`явились по невідомим суду причинам, про час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином, зокрема через оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України. Відзиву на позов або зустрічного позову не подали. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району (орган опіки та піклування) в судове засідання не прибула, до суду подано заяву в якій представник третьої особи Дитяткова А.Г. просить провести розгляд справи у її відсутність, ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів у справі. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність відповідачки [PERSON] , відповідача [PERSON] та представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника виконавчого комітету Запорізької міської ради в особі Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Махлайчук В.М., свідка, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є основним наймачем житлової квартири [ADDRESS] . Зареєстрована у вказаній квартирі з 20.10.1989 року по теперішній час. У вказаній квартирі, крім позивачки, з 06.02.2007 року по теперішній час зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , після власної реєстрації у вказаній квартирі, зареєструвала у спірному помешканні місце проживання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , 2006 р.н., а після народження доньки [PERSON] , [INFO] , зареєструвала у спірному помешканні і місце проживання останньої. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.06.2015р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , 2012 р.н. Оскільки відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст.135 СК України, то подальшою долею дитини опікувалась Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Згідно з інформацією Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за №01-17/616 від 24.03.2020р., рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя малолітня дитина [PERSON] , 2012 р.н., в 2015 році була усиновлена громадянкою України. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.02.2016р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , 2006 р.н. Батько [PERSON] - [PERSON] на час розгляду справи у суді про позбавлення батьківських прав відбував покарання у Софіївській виправній колонії Запорізької області №55, тому дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 22.04.2016р. №186р над малолітньою [PERSON] , 2006 р.н. була встановлена опіка. Розпорядженням голови адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 20.04.2018р. №136р. неповнолітня [PERSON] була передана на виховання її батькові - [PERSON] , 1983 р.н. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає без поважних причин з дня реєстрації по теперішній час, її особисті речі в квартирі відсутні, її фактичне місцезнаходження не відомо. Крім того, судом встановлено, що малолітня [PERSON] , 2012 р.н., яка усиновлена у 2015 році громадянкою України, на даний час проживає та зареєстрована з усиновлювачем, ніколи в спірній квартирі не проживала, її речей в квартирі немає. Неповнолітня [PERSON] перебуває на вихованні батька - [PERSON] , 1983 р.н., проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку [PERSON] та відповідачку [PERSON] з 1984 року як сусідок. Позивачка [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. Вона постійно спілкується з позивачкою і їй відомо, що після смерті батьків вона понад 10 років проживає одна в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] останній раз бачила в 2017 році в під`їзді будинку, де вона проживала в квартирі [ADDRESS] . Їй також відомо, що донька відповідачки [PERSON] - [PERSON] проживає зі своїм батьком, а доньку [PERSON] забрали органи опіки ще в 2014 році. Діти ніколи в квартирі позивачки не проживали, їх речей в квартирі немає. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми діючого Житлового кодексу Української РСР, оскільки спірна квартира не є власністю позивачки і спір стосується визнання осіб такими, що втратили право користування, зокрема, внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. За змістом ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі за власним бажанням та волевиявленням, ніяких перешкод їй в користуванні спірним житлом з боку позивачки чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали її проживання, не створювалось, тривалий час вона ним не користується з власної волі, її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знялась. Крім того, суд враховує, що відповідачка [PERSON] обґрунтованого заперечення проти позову не подала, судові виклики за місцем реєстрації не отримує, в судове засідання не прибула і жодним чином позовні вимоги не спростувала. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на спірне житлове приміщення. Вирішуючи спір в частині визнання малолітньої [PERSON] , 2012 р.н., такою, що втратила право на збереження житла та право користування ним, суд виходить з наступного. Правові наслідки усиновлення визначені у ст. 232 СК України, яка передбачає, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням (абз.1 ч. 1 цієї статті). З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини (ч. ч. 3, 4 цієї статті). Сімейним кодексом України передбачено єдиний випадок збереження прав дитини, які вона мала до усиновлення - дитина, яка усиновлена, зберігає права на пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, які вона мала до усиновлення (ст. 234 цього Кодексу). Отже, як вбачається з приписів ч.6 ст.167, п.3 ч.1 ст.247 СК України, п.3 ч.1 ст.71 ЖК Української РСР, якими передбачено підстави збереження за неповнолітніми права на проживання та користування житлом в разі тимчасової відсутності, зазначене право обумовлено наявністю певних прав та обов`язків, що виникають між дитиною та її родичами за походженням, з якими вона проживала у відповідному житлі до позбавлення її батьків батьківських прав, встановлення над дитиною опіки або піклування, влаштування дитини до дитячого будинку тощо. Тобто вказаними нормами не передбачено збереження за відсутньою дитиною права на проживання та користування житло в разі її усиновлення. Як було встановлено судом, у 2015 році малолітня [PERSON] , 2012 р.н., була усиновлена громадянкою України і з цього часу набула право на житло усиновлювача як рідної матері та в силу ст.29 ЦК України місцем її проживання стало місце проживання її усиновлювача. У зв`язку з відсутністю даних про скасування усиновлення чи інших даних, які б свідчили про наявність передбачених ст.71 ЖК Української РСР підстав для збереження житла за малолітньою [PERSON] , 2012 р.н., позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні спору в частині визнання неповнолітньої [PERSON] , 2006 р.н., такою, що втратила право на збереження житла та право користування ним, суд виходить з наступного. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом неповнолітня [PERSON] , 2006 р.н., ніколи в квартирі позивачки не проживала, не є членом її сім`ї, її мати - [PERSON] позбавлення відносно неї батьківських прав, дитина перебувала під опікою та мала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, але з моменту припинення опіки та її передачі на виховання батькові [PERSON] , вона втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування та знята з обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. З квітня 2018 року по теперішній час неповнолітня [PERSON] , 2006 р.н. проживає з батьком, що відповідає зазначеним нормам закону. З огляду на вказані обставини, дитина забезпечена житлом у житлі батька, тому підстав для збереження її права на проживання та користування житлом позивачки немає. Доказів тому, що позивачка яким-небудь чином чинила перешкоди неповнолітній дитині в користуванні спірним житлом, суду не надано та в ході судового розгляду таких обставин не встановлено. В даному випадку суд вважає, що визнання неповнолітньої [PERSON] , 2006 р.н., такою, що втратила право користування спірною квартирою, в якій вона фактично ніколи не мешкала, не призведе до порушення її прав. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі. Повний текст рішення складено 24.09.2020 року.

Outcome: approved