Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання правочину недійсним. Позивач зазначала, що 19 липня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON], було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №366. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Весь час вони проживали за місцем реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: Київська область, Броварський район, с. Русанів, вул.. Набережна, 21. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування в шлюбі та за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, право власності на який було оформлено на відповідача [PERSON]. 9 грудня 2014 року позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про поділ майна подружжя. В ході судових засідань зясувалося, що вищезазначений автомобіль відповідач [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, довідки рахунку №ВІА 701090 від 28 серпня 2014 року, переоформив на свого батька відповідача [PERSON]. Відчужений автомобіль є обєктом спільної сумісної власності подружжя, на сьогоднішній день його ринкова вартість становить 150\~000 грн., а тому позивач вважає, що її згода на відчуження цього автомобіля мала б бути подана у письмовій формі. Проте, ні усної, ні письмової згоди вона не давала. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля від 28 серпня 2008 року марки CHERY TIGGO, державний номерний знак [NUMBER], № кузова LVVDВ14В98D096945, 2008 року випуску. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні позовній заяві, додатково пояснила, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, що сторонам були подарували на весіллі. Жодних грошових коштів на придбання автомобіля вони не позичали. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснив суду, що на придбання автомобіля грошові кошти вони позичили у батьків відповідача та ще деяку суму у друга. Потім для оформлення спадщини після смерті діда позивача їм знадобилися кошти, щоб сплатити за належну частку законних спадкоємців, тому сторони попросили гроші у батьків відповідача, кошти батьками були позичені, проте, з умовою, що автомобіль, який був придбаний для всієї сімї, повинен бути переоформлений на батька відповідача відповідача [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав заперечував проти їх задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти на придбання спірного автомобіля були надані сторонам ним та його дружиною із їхніх спільних заощаджень для всієї сімї, так як позивач та відповідач після одруження та народження спільних дітей проживали разом із батьками відповідача в їхньому будинку. Потім позивачу були потрібні гроші на оформлення спадщини та переоформлення житлового будинку, відповідач знову позичив їм кошти з умовою переоформлення на своє імя спільного автомобіля. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти позовних в повному обсязі, зазначала, що батьки відповідача [PERSON] дали гроші в сумі 10 тисяч доларів США для придбання автомобіля, який було зареєстровано на відповідача [PERSON]. потім позивачу були потрібні гроші для виплати компенсації тітці позивача, щоб вона відмовилася від спадщини, а вони придбали будинок. Батьки відповідача [PERSON] знову дали гроші. В рахунок виплати боргу батькам вони переоформили спірний автомобіль на батька відповідача - відповідача [PERSON]. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що весілля позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] було в 2008 році, свідок і відповідач [PERSON], які є батьками відповідача [PERSON], подарували їм 10 тисяч доларів США, за які сторонами було придбано спірний автомобіль. Потім сторони хотіли купити житловий будинок в с. Рудня Броварського району Київської області у баби позивача і їм потрібно були гроші в сумі 60 тисяч грн.., які свідок і відповідач [PERSON] їм позичили. Свідок зазначила, що позивач [PERSON] давала усну згоду на переоформлення спірного автомобіля. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що зустріла сторін: позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] в кінці літа в МРЕО, відповідач [PERSON] сказав, що дітям потрібні гроші і вона бачила як відповідач віддавав позивачу гроші, в якій сумі свідку не відомо. Судом встановлено, що 19 липня 2008 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №366 (а.с.5). Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.12-13). 18 березня 2015 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №162 (а.с.14). Відповідно договору купівлі-продажу автомобіля №214111-793 від 25 липня 2008 року, відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, ціна автомобіля з ПДВ становила 82928,00 грн. (а.с.66-69). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Оскільки вищевказаний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON] за час перебування в шлюбі із позивачем [PERSON], то він є обєктом спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно реєстраційної картки ТЗ від 28 серпня 2014 року, заяви №4732 750 від 28 серпня 2014 року, довідки рахунку №ВІА 701090 від 28 серпня 2014 року, право власності на автомобіль [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, 28 серпня 2014 року було зареєстровано на імя відповідача [PERSON] (а.с.43-46). Згідно ст.. 369 ЦК України, передбачається наявність згоди другого з подружжя на укладання таких договорів, що спрямовується на розпорядження спільним майном, яка не можу бути спростована. Під дрібним побутовими договорами треба розуміти договори, що задовольняють побутові потреби особи і стосуються предмета, який має невисоку вартість. На сьогоднішній день вартість будь-якого автомобіля є значною, тому його не можна віднести до предметів, що задовольняють побутові потреби особи. Правочин щодо придбання або відчуження автомобіля укладається в письмовій формі, підлягає державній реєстрації, а тому, відповідно до норм цивільного законодавства та звичаїв ділового обороту, згода іншого з подружжя на придбання або відчуження автомобіля повинна надаватися в письмовій формі. В судовому засіданні було встановлено, що письмової згоди на відчуження автомобіля [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску позивач [PERSON] не давала. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України, дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору з кожного в розмірі по 121,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved