Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У серпні 2015 року Державне підприємство «Чернігівській військовий лісгосп» звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що колишнім директором підприємства [PERSON] у 2011 році було прийняте рішення про надання благодійної допомоги на загальну суму 65 131,90 грн. Проте, чистий прибуток підприємства склав 23603 грн. та сума вищевказаної допомоги перевищувала 1 відсоток від чистого прибутку за 2010 рік, чим порушувалися вимоги п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контроль за використанням державного майна і фінансових ресурсів». У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству 64895,88 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що за контрактом на нього не була покладена повна матеріальна відповідальність, норми Податкового кодексу України дозволяли виділення на благодійну допомогу 4% доходу підприємства і виділена ним допомога відповідала цій частині доходу. Також він послався на пропуск строку позовної давності. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до аудиторського звіту №234/1/31/9 від 20.07.2012 чистий прибуток підприємства за 2010 рік складав 23603 грн., а сума благодійної допомоги наданої за рішенням відповідача перевищувала 1 відсоток від чистого прибутку за 2010 рік на 64895,88 грн., чим порушувалися вимоги п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контроль за використанням державного майна і фінансових ресурсів». Як наслідок підприємству була завдана матеріальна шкода на цю суму. Згідно з ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до роз'яснень викладених у п.20 Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Таким чином, оскільки відповідно до аудиторського звіту №234/1/31/9 від 20.07.2012 позивачу стало відомо про заподіяну шкоду при підписані цього звіту тобто 20.07.2012 і з цього часу до подачі позову минуло більше трьох років, поважні причини пропуску строку відсутні, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed