Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що внаслідок неправомірних та винних дій відповідача, які проявились у несвоєчасному встановлені діагнозу, було призведено до розладу її здоров`я, чим спричинено тяжкі наслідки, а також завдано матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 5747,11 грн, моральну шкоду у розмірі 50000 грн, а також судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 500 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надіслав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про причину неявки не повідомив, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка дала згоду на винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що відповідачеві [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а саме у тому, що з лютого 2006 року і до цього часу обіймаючи посаду лікаря ортопеда-травматолога Новгородківської ЦРЛ, являючись медичним працівником, всупереч п. «а» ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», відповідно до якого медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігти і лікувати захворювання, надавати своєчасну і кваліфіковану медичну допомогу і лікарську допомогу, у червні 2016 року допустив неналежне виконання своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого за таких обставин. Близько 06.00 години 28 червня 2016 року [PERSON] , [INFO] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , гострим кінцем сапи пошкодила сухожилля правої ноги, у зв`язку із чим вимушена була звернутись до Новгородківської ЦРЛ де на той час чергував лікар ортопед-травматолог [PERSON] , який згідно із наказом № 10 від 6 лютого 2006 року призначений на цю посаду. Здійснивши обстеження [PERSON] , лікар [PERSON] , який відповідно до п. 2.2 розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції лікаря-травматолога Новгородківської ЦРЛ повинен: «Забезпечувати раннє виявлення, кваліфіковане та своєчасне обстеження і лікування ортопедо-травматологічного профілю», діючи у порушення цих вимог та проявляючи при цьому злочинну недбалість, не провів клінічне обстеження, ортопедичне обстеження, ревізію рани з метою встановлення точного діагнозу. Встановив хворій [PERSON] діагноз: «Різана рана правого голінно-ступневого суглоба», та надав достатню на його думку медичну допомогу. Згідно зі сучасними методами діагностики та лікування, при зверненні хворій [PERSON] до лікаря, необхідно було провести клінічне обстеження, ортопедичне обстеження, ревізію рани, з метою встановлення діагнозу: «Пошкодження сухожилків розгиначів правої ступні». При необхідності, зшивання або пластика сухожилків розгиначів правої ступні. У випадку неможливості проведення оперативного втручання, направити на лікування в медичний заклад ІІІ рівня. Не проведення клінічного та ортопедичного обстеження, ревізії рани призвело до несвоєчасного встановлення діагнозу: «Розриву сухожилків розгиначів правої ступні». [PERSON] не встановлено діагноз, не проведено зшивання сухожилків, при неможливості зшивання хвору [PERSON] не направлено до медичного закладу ІІІ рівня. Все це призвело до того, що функція нижньої кінцівки у [PERSON] була порушена, і при зверненні останньої до Кіровоградської обласної лікарні лікарем-травматологом встановлено діагноз: «Застарілий розрив сухожилків розгиначів правої ступні. 1 вересня 2016 року проведена операція - ревізія рани, зшивання сухожилків розгиначів правої ступні». Відповідно до висновку експерта № 48 від 16 серпня 2017 року несвоєчасне встановлення діагнозу: «Пошкодження сухожилків розгиначів правої ступні», призвело до тривалого розладу здоров`я і по ступеню тяжкості може бути віднесено до категорії середнього ступеня тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, пункти 2.2.1 «а», «в», 2.2.2., 1.3. Дії лікаря [PERSON] , а саме несвоєчасне встановлення діагнозу, призвело до тривалого розладу здоров`я потерпілої [PERSON] , чим їй спричинено тяжкі наслідки. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 140 КК України, тобто неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого ставлення до них, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2019 року задоволено клопотання [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено [PERSON] , що залишення позову без розгляду не позбавляє її права на звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, в порядку цивільного судочинства. Ухвала набрала законної сили 27 вересня 2019 року (а. с. 12-15). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У цій цивільній справі внаслідок діянь відповідача [PERSON] щодо несвоєчасного встановлення [PERSON] діагнозу: «Пошкодження сухожилків розгиначів правої ступні», призведено до тривалого розладу її здоров`я і по ступеню тяжкості віднесено до категорії середнього ступеня тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я. Внаслідок цих діянь [PERSON] понесено витрати на лікування, що підтверджується квитанцією від 29 серпня 2016 року на суму 416,80 грн, квитанцією від 31 серпня 2016 року на суму 170 грн, квитанцією від 5 вересня 2016 року на суму 69,45 грн, квитанцією від 2 вересня 2016 року на суму 45,60 грн, квитанцією від 2 вересня 2016 року на суму 271,79 грн, квитанцією від 6 вересня 2016 року на суму 391,18 грн, квитанцією від 31 серпня 2016 року на суму 1549,53 грн, квитанцією від 5 вересня 2016 року на суму 37,54 грн, квитанцією від 31 жовтня 2016 року на суму 190 грн, квитанцією від 5 вересня 2016 року на суму 5,40 грн. Всього на суму 3147,29 грн. Інші квитанції надані на підтвердження розміру шкоди за своєю сутті мають інше цільове призначення або взагалі не відображають цільового призначення, відповідно не можуть бути належними доказами. З урахуванням тих душевних страждань, яких позивачка [PERSON] зазнала у зв`язку діянням відповідача, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступень вини, зважаючи на те, що діяння відповідача характеризується необережною формою вини, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд уважає, що позивачка має право на моральну шкоду у розмірі 30000 грн, що підлягає стягненню з відповідача. Згідно з вищезазначеним, цей позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлений у 2020 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня - 2102 грн. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 499,94 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial