Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона була власником квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] 27 листопада 2009 року. В листопаді 2010 року вона взяла у борг у свого знайомого [PERSON] 3000 доларів США (що було еквівалентно 24\~000 грн. 00 коп.), грошові кошти потрібні були для лікування сина. Домовленість про повернення коштів була усною, ніяких договорів та розписок сторони не писали. За домовленостю нарахування відсотків за користування коштами не передбачалось. Через деякий час вона почала поступового погашати борг, спочатку у липні 2011 року виплатила 2000 грн. 00 коп., потім у серпні 2011 року виплатила ще 2000 грн. 00 коп., та 3000 грн. 00 коп. у вересні 2011 року. У грудні 2011 року [PERSON] повідомив, що вона повинна терміново повернути йому всю суму боргу та відсотки за договором у сумі 5000 доларів США. На наступний день вона передала [PERSON] 2000 доларів США, чим фактично майже погасила борг. 1000 грн. 00 коп., що залишились, вона пообіцяла [PERSON] повернути найближчим часом. Пізніше, позивач зустрілась з [PERSON], щоб повернути суму боргу, що залишилась у розмірі 1000 грн. 00 коп. Однак, [PERSON] відмовився взяти кошти та вважати, що вона повернула борг та вказав, що вона винна відсотки у сумі 5000 доларів США. З цього часу [PERSON] періодично дзвонив, почав неодноразово приїздити за місцем її проживання, зустрічати на вулиці, погрожувати, зазначав, що вона винна йому гроші, відсотки постійно збільшуються. Він зустрічав її біля дитячого садка, в який ходить син, погрожував, що вона більше не побачить сина. Погрози продовжувались до квітня 2013 року. 23 квітня 2013 року [PERSON] під впливом психологічного тиску спонукав її в якості гарантії за погашення боргу написати генеральну довіреність на продаж належної їй квартири [ADDRESS] на імя його сина [PERSON], яка була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] від 23 квітня 2013 року за № 711. Про те, що вказана довіреність була підписана нею під впливом психологічного тиску, в якості гарантії за погашення боргу та вона не мала наміру продавати квартиру, ніякого договору про продаж квартири між ними не було свідчить наступне: довіреність видана строком на 10 років, з правом передоручення повноважень іншим особам, за довіреністю повірений може продати квартиру на суму та на умовах за його розсудом. 11 квітня 2014 року до неї зателефонував [PERSON] та в ході телефонної розмови повідомив, що до неї додому прийде адвокат, якому вона повинна віддати 15\~000 доларів США, якщо хоче щоб будинок залишився у її власності. В цей день до неї додому приїхали невідомі їй чоловік та жінка. Жінка представилась адвокатом, повідомила, щоб позивач негайно покинула будинок, так як він проданий. Так позивач дізналася, що 10 квітня 2014 року, без її згоди та відому, всупереч її волі, син [PERSON] [PERSON] за вказаною вище довіреністю уклав договір купівлі-продажу громадянину [PERSON] належної їй квартири [ADDRESS]. При цьому, грошові кошти, отримані від продажу квартири [PERSON] позивачу не передавались. Цього ж дня, 11 квітня 2014 року, позивач звернулася у поліцію та до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення під № 12014220260000314 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відносно [PERSON] Також зазначила, що відчужувати належну їй квартиру вона не бажала, домовленостей про продаж квартири між сторонами не було, розписка надавалась нею у якості гарантії за повернення коштів, договір купівлі-продажу квартири був вчинений [PERSON] всупереч її волі в інтересах батька [PERSON] [PERSON], без її відома, одержані грошові кошти від продажу квартири їй не передавались. Правочин відчуження квартири [ADDRESS] був вчинений на підставі підроблених документів. В матеріалах нотаріуса про продаж квартири [ADDRESS] мається довідка про склад сімї і про відсутність неповнолітніх дітей, яка нібито власноручно написана і підписана [PERSON] Однак ця довідка написана не почерком [PERSON] і її підпис в довідці підроблений, що підтверджено рішенням суду. 21 лютого 2017 року були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення № 12017220260000116, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України відносно [PERSON] 11 квітня 2017 року Вовчанським районним судом Харківської області в ухвалі по кримінальній справі № 617/271/17 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, суд прийшов до висновку про винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому злочину та звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності. Також позивач зазначила, що правочин відчуження квартири [ADDRESS] був вчинений з порушенням закону, на підставі підроблених документів, без яких правочин не міг бути вчиненим. При цьому, вчинення правочину з використанням підробних документів, що встановлено рішенням суду, є ще одним підтвердженням відсутності волевиявлення позивача на продаж квартири. Тому, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10 квітня 2014 року [PERSON] за довіреністю від [PERSON] на [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 817 недійсним. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»\~№2147-VIII від 03 жовтня 2017 року,\~котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в\~часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав суду відзив, в якому зазначив, що [PERSON] заперечує проти задоволення позову. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за редакцією від 01 січня 2013 року (далі - Порядок), нотаріус повинен встановити волевиявлення та дійсний намір особи при вчиненні нотаріальних дій. Перед підписанням документу нотаріус зобовязаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Якщо у нотаріуса є сумнів у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра, що ця особа діє під впливом насильства, нотаріус зобовязаний відмовити у вчиненні нотаріальних дій. Але довіреність від 23 квітня 2013 року на продаж квартири [ADDRESS] видана позивачем на імя [PERSON] була посвідчена нотаріусом, намір було визначено, із змістом документу усі сторони були ознайомлені. Також той факт, що [PERSON] 23 квітня 2013 року написав позивачу розписку у присутності двох понятих про те, що зобовязується не продавати квартиру, яка на той час ще належала [PERSON] протягом одного місяця, свідчило, що позивач із власного волевиявлення, усвідомлюючи наслідки та зі згоди на розпорядження майном підписала довіреність за № 711 [PERSON] строком на 10 років, з правом передоручення. Також, згідно п. 1.9, 1.10 гл. 2 розд. 2 Порядку, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною, нотаріус вимагає подачу йому довідки про склад сімї. У разі виявлення прав власності або прав користування вказаних осіб, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування. Відповідно до пояснень № 215/01-16 від 05 серпня 2014 року, приватного нотаріуса [PERSON], при посвідченні оскаржуваного договору купівлі-продажу, нотаріусом у повному обсязі виконані вимоги діючого законодавства, в тому числі здійснені всі необхідні перевірки щодо повноважень представника за довіреністю, а також відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей. На момент укладання договору купівлі-продажу, згідно домової книжки, за адресою [ADDRESS] малолітніх, неповнолітніх або недієздатних чи обмежено недієздатних осіб, зареєстровано не було. Стосовно відомостей кримінального провадження № 12017220260000116 та висновку судово-почеркознавчої експертизи № 11181/13909 від 12 січня 2017 року, [PERSON] поставив лише підпис, а не засвідчував довідку про склад сімї. Довідка була засвідчена представником виконавчого комітету Вовчанської міської ради. Інформація на момент засвідчення відповідала дійсності. Станом на теперішній час довідка за № 165 від 01 квітня 2014 року не визнана недійсною. Просив відмовити в позові [PERSON] у звязку з безпідставним обґрунтуванням вимог. У відповіді на відзив представника відповідача [PERSON], представник позивача зазначив, що доводи представника відповідача, що [PERSON] написав [PERSON] розписку про зобовязання не продавати квартиру свідчать про відсутність психологічного тиску та волевиявлення позивача на продаж квартири є безпідставними. Вказані обставини навпаки підтверджують доводи позивача про видачу нею генеральної довіреності під впливом психічного тиску та відсутності у неї наміру продавати квартиру. Крім того, розписка [PERSON], на яку посилається представник відповідача, не подавалась відповідачем у якості доказу до суду та відсутня в матеріалах справи. Доводи представника щодо інформації у довідці про склад сімї на момент її посвідчення відповідала дійсності є безпідставними, оскільки має значення те, що довідка була підробною та використаною під час вчинення договору купівлі-продажу. Фактично без довідки про склад сімї правочин не був би вчинений. Висновком судово-почеркознавчої експертизи підтверджено, що [PERSON], який не мав жодних правових підстав отримувати довідку про склад сімї [PERSON], не підписав, як вказує представник відповідача довідку, а виконав підпис у довідці замість позивача. Висновком експертизи підтверджено, що [PERSON] не тільки виконав підпис у довідці, а й виконав у довідці про склад сімї всі записи замість позивача. Просив визнати оскаржуваний договір недійсним. Під час судового розгляду позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги [PERSON] викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявились, сповіщались судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] під час судового розгляду заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволені. Вказали, що довіреність від 23 квітня 2013 року на продаж квартири, була посвідчена нотаріусом, намір було визначено, із змістом документу усі сторони були ознайомлені. Ніякого примусу на [PERSON], відповідачі не здійснювали. Зміст довідки про склад сімї повністю відповідав дійсності, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу квартири в ній ніхто не був зареєстрований. У позивача та її сина було інше зареєстроване місце проживання. Після укладення договору, [PERSON] передав гроші за квартиру [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши поясненняпозивача, її представника та представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи № 617/271/17, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 листопада 2009 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру № 1, що знаходиться у будинку № 9 по вул. Короленка у м. Вовчанську Харківської області (а.с.10). Згідно довіреності від 23 квітня 2013 року [PERSON] дала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на продаж належної їй, розташованої за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 13-14). Відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 10 квітня 2014 року [PERSON] від імені [PERSON] здійснив продаж [PERSON] належної [PERSON] вказаної квартири (а.с.11-12). Як вбачається з даних висновку судово-почеркознавчої експертизи № 11181/13909 від 12 січня 2017 року, підпис від імені [PERSON] у довідці № 165 від 01 квітня 2014 року, № 197 від 09 квітня 2014 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] Ці підписи виконані [PERSON] Рукописні записи в довідках виконані [PERSON] (а.с. 179-188). Відповідно до ухвали Вовчанського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року дії [PERSON] суд кваліфікував за ч. 1 ст. 358 КК України. За вказаною ухвалою суду [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності (а.с. 16). Як зазначено у ст. 237, ч. 3 ст. 238 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов'язком. Також до обов'язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов'язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення (ст. ст. 1003 1004, 1006 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно з розясненнями, які викладені у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. У разі вчиненням правочину під впливом насильства, формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Як зазначено у ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] 23 квітня 2013 року добровільно видано довіреність, якою вона уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах за своїм розсудом належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Видаючи довіреність, позивач мала усвідомлювати, що наділила [PERSON] правом продажу квартири будь-якій особі і на умовах, визначених повіреним на власний розсуд. Суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] на протязі тривалого часу - з моменту надання довіреності (23 квітня 2013 року) і до часу укладання договору купівлі-продажу квартири (10 квітня 2014 року), до правоохоронних органів з приводу здійснення відносно неї психологічного тиску не зверталась та дій, направлених на відкликання, скасування або оспорювання довіреності, не вчинялось. 10 квітня 2014 року [PERSON], діючи в межах повноважень, наданих йому вказаною довіреністю, вчинив правочин щодо продажу спірної квартири [PERSON] за ціною у розмірі 157 578 грн. 00 коп. Таким чином, вчиняючи правочин, предметом якого є спірна квартира, відповідач [PERSON] діяв в межах чинного законодавства із урахуванням повноважень, наданих позивачем на підставі довіреності. Посилання [PERSON] на те, що вона видала довіреність в наслідок психологічного тиску, а договір купівлі-продажу квартири був здійснений без її відома є необґрунтованими. Доводи [PERSON] щодо того, що відповідач [PERSON] не передавав їй гроші від продажу квартири, що є підставною для визнання правочину недійсним, також на думку суду є безпідставними, оскільки порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо виконання договору доручення не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання його недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання правочину недійсним. Неповернення [PERSON] виручених коштів від продажу квартири не є підставою для визнання правочину недійсним, однак не позбавляє її права звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв'язку із неналежним виконанням договору доручення. Посилання позивача щодо підроблення батьком [PERSON] [PERSON] довідки про склад сімї, як на підставу визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд також вважає безпідставними. Так, як встановлено під час судового розгляду, зміст довідки про склад сімї, на підставі якої приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено 10 квітня 2014 року спірний договір купівлі-продажу, відповідав дійсності, оскільки на час здійснення правочину, у квартирі [ADDRESS], зареєстрованих осіб не було. Окрім того, суд враховує, що згідно умов довіреності, наданої [PERSON] 23 квітня 2013 року, остання, окрім іншого, уповноважила [PERSON] сина [PERSON] замовляти та одержувати документи, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для укладення договору купівлі-продажу; подавати від її імені будь-які заяви, що стосуються виконання цієї довіреності та передбачені чинним законодавством, зокрема законодавством про нотаріат (про те, що відчужуване нерухоме майно не є обєктом спільної сумісної власності, та/чи про сімейний стан тощо). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів порушення її прав, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed