Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] [PERSON] Іммідісеті про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача 630 985 грн. 03 коп. - суму боргу за договором позики, та 6 309 грн. 86 коп. - судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 860 доларів США, а останній зобовязався їх повернути не пізніше 15 березня 2017 року. Проте, у зазначений в розписці термін, відповідач борг позивачу не повернув, а тому [PERSON] був змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявився, представник позивача адвокат [PERSON] подала суду заяву про слухання справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] [PERSON] Іммідісеті на підставі розписки отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 21 860 доларів США та зобовязався їх повернути не пізніше 15 березня 2017 року (аркуш справи № 5). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт укладення договору та отримання грошей підтверджується розпискою, підписаною [PERSON] [PERSON] Іммідісеті, згідно з якою останній отримав від [PERSON] гроші в сумі 21 860 доларів США в строк до 15 березня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] [PERSON] Іммідісеті зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідач не надав доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Відповідно ч.1 ст. 433 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконано у гривнях, а згідно ч. 2 цієї ж норми, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Згідно офіційних даних НБУ, на час подачі до суду позову про стягнення з відповідача суми позики, офіційний курс гривні щодо долару США станом на 24 січня 2018 року становить 2886,4823 грн. за 100 доларів США (аркуш справи № 6). Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики, у гривневому еквіваленті становить 630 985 грн. 03 коп. (21 860 доларів США *2886,4823 грн. = 630 985 грн. 03 коп.). Таким чином, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем документально підтверджено понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 6 309 грн. 86 коп. (аркуш справи № 2), а тому підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved