Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі дитини 1/4 частини всіх видів його доходів. Як підставу позову зазначила, що з 2005 по 2015 роки перебувала з відповідачем у фактично шлюбних відносинах, спільно проживали, мали сумісний бюджет, вели спільне господарство. Мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося через відсутність взаємного порозуміння, різних поглядів на життя та ведення господарства, внаслідок чого спільно не проживають, стосунків не підтримують. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, проте у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Останнім часом витрати на утримання дитини суттєво збільшилися. Самостійно забезпечити дитину всім необхідним вона не в змозі. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач визнав позов та пояснив, що у добровільному порядку надавав кошти на утримання дитини, проте робив це нерегулярно. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що з 2005 року по 2015 рік сторони перебували у фактично шлюбних відносинах, шлюб у встановленому законодавством порядку не реєстрували, однак спільно проживали, мали сумісний бюджет, вели спільне господарство. Відповідач є рідними батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Встановлено, що сумісне життя у сторін не склалося через відсутність взаємного порозуміння, різних поглядів на життя та ведення господарства, внаслідок чого на даний час вони спільно не проживають, стосунків не підтримують. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач зареєстрований та фактично проживає у [ADDRESS] (а.с. 10), працює підсобним робітником у ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський», отримує заробітну плату (а.с. 25). Матеріальну допомогу на утримання дитини надає несистематично. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved