Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 05 березня 2002 року виконавчим комітетом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №3. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що за час спільного проживання у них народився син [PERSON] , 2002 року народження. Протягом останніх семи років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Сім`я існує лише формально. В добровільному порядку відповідач не бажає розривати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 20 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача, в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та дату розгляду справи, про що наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18) та конверт з повісткою, який повернувся з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24), відзиву на позов не надала. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 29 липня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 березня 2002 року виконавчим комітетом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 3, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. В судовому засіданні встановлено, що сторони протягом останніх семи років разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved