Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У серпні 2019 року до суду звернулись [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та про зняття його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зазначають, що вони зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] також зареєстрований за цією ж адресою. Відповідач упродовж 2017 - 2019 років постійно порушує правила співжиття, в квартирі він поводить себе агресивно, вчиняє бійки, сварки, зловживає спиртними напоями. В січні 2020 року позивачі доповнили свій позов, в якому вказали, що відповідач, не дивлячись на поданий ними позов, продовжує систематично та з особливою зухвалістю порушувати правила співжиття. В підтвердження надають копії протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.12.2019 року та від 09.01.2020 року. Ухвалою судді від 13.09.2019 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді від 30.09.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 02.11.2020 року у справі закрито підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач проти позову заперечував, вказував, що він не вчиняв жодного кримінального або адміністративного правопорушення, не отримав повідомлення про підозру, відсутній вирок у кримінальному провадженні відносно нього. Відповідач вказував, що позивачі не є власниками та наймодавцями квартири [ADDRESS] , а тому позбавлені права звертатись з вказаним позовом. Представник позивачів адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на статті 116, 157 Житлового Кодексу УРСР. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Дашко М.В. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив наступне: У спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивачі [PERSON] (бабуся відповідача), [PERSON] (тітка відповідача), [PERSON] (двоюрідна сестра відповідача), відповідач [PERSON] та члени його сім`ї - дружина [PERSON] та їх неповнолітня дитина. Спірна квартира є неприватизованою та належить до комунальної власності м. Кременчука. Квартира складається з двох ізольованих кімнат та допоміжних приміщень. Встановився порядок користування приміщеннями у спірній квартирі, що визнають сторони - позивачі проживають в ізольованій житловій кімнаті площею 18,3 кв.м, відповідач з сім`єю проживає у кімнаті площею 10,1 кв.м. На підтвердження своїх позовних вимог про те, що відповідач упродовж 2017 - 2019 років постійно порушує правила співжиття, а саме у квартирі поводить себе агресивно, вчиняє бійки, сварки, зловживає спиртними напоями, позивачі надають докази викликів на гарячу лінію «102», що підтверджується листами БПП в м. Кременчуці, протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення, поясненнями. У свою чергу відповідач стверджує, що його стосунки з бабусею [PERSON] різко погіршилися після того, як у квартирі стали проживати його тітка [PERSON] та її дочка [PERSON] . Вважає, що позивачі провокують конфлікти, щоб заволодіти житлом. Така їх поведінка змусила його встановити відеокамери у коридорі та на кухні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 30.01.2020 року у справі № 524/418/20 у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] , про видачу обмежувального припису, відмовлено. Рішення набрало законної сили 03.03.2020 року. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2020 року у справі № 524/992/20 у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] про видачу обмежувального припису, відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.10.2020 року, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні заяви про заборону [PERSON] та [PERSON] особисто контактувати з [PERSON] ; заяву [PERSON] задоволено частково, видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] та [PERSON] , покладено на них на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] та [PERSON] особисто контактувати з [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18.01.2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 524/992/20 за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Полтавського апеляційного суду від 06.10.2020 року. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.09.2020 року у справі № 524/3115/20 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.11.2020 року постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.09.2020 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КпАП України. Згідно листа Кременчуцького відділу поліції ГУ НП у Полтавській області № 107/к-1103 від 10.08.2018 року, відносно відповідача [PERSON] було складено два адміністративних протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП (ГП № 374598 від 16.01.2018 року та № ГП 374599 від 26.01.2018 року), які направлені в порядку ст. 221 КУпАП до Автозаводського районного суду м. Кременчука, для розгляду. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі № 524/572/18 від 14.03.2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Конфліктність стосунків між сторонами підтверджується також неодноразовими зверненнями позивачів до поліції із заявами про побутові сварки та скандали з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 157 Житлового Кодексу України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (презумпція невинуватості). Отже, судом встановлено, що сторони у справі мають рівне право на проживання у спірній квартирі. Незважаючи на те, що позивачі та відповідач є рідними людьми, між ними склалися вкрай конфліктні стосунки, які ускладнюються неминучою необхідністю спільно користуватися кухнею та іншими підсобними приміщеннями квартири. При цьому суду не надано доказів того, що сторони намагалися вирішити конфлікт іншим шляхом - наприклад, вживали дії для обміну квартири на інші ізольовані житлові приміщення. Суд враховує, що виселення особи без надання іншого житла є крайнім заходом впливу, який тягне для відповідача незворотні наслідки - втрату права на користування єдиним житловим приміщенням, а також втрату права на його приватизацію. Таке виселення буде означати втручання у сімейне життя відповідача, оскільки у квартирі, право на проживання в якій він втратить, залишаються проживати його дружина та малолітня дитина. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що наявність обмежувального припису щодо відповідача [PERSON] , а також постанови суду про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є достатньою підставою для виселення останнього без надання іншого жилого приміщення та про зняття його з реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed