Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки [ADDRESS], а відповідач є власником суміжної земельної ділянки [ADDRESS] Зазначає, що в 1989 році він за власні кошти встановив по межі земельних ділянок паркан з металевої сітки на металевих стовпах з стрічковим бетонним фундаментом, який 06 вересня 2013 року був зруйнований відповідачем, чим йому заподіяна матеріальна шкода на суму 1000 гривень. На місці зруйнованого паркану відповідач встановила новий паркан з порушенням межі, внаслідок чого захопила частину належної позивачу земельної ділянки довжиною 5 м, шириною 0,5 м. У зв'язку з наведеним позивач просить зобов'язати відповідача відновити стан належної йому земельної ділянки, відновити знесений паркан на межі земельних ділянок та стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 1000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що за замовленням відповідача були виконані геодезичні роботи по перенесенню в натуру меж земельної ділянки, внаслідок чого встановлено, що паркан розташований на належній їй земельній ділянці, тому вважають вимоги безпідставними та необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки [ADDRESS], а відповідач є власником суміжної земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,061 га, що підтверджується копіями державних актів на право власності на землю, виданих на ім'я позивача та відповідача. З витягу з протоколу комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів соціального розвитку села та екології Княжицької сільської ради Броварського району від 08.11.2013 року № 14 вбачається, що, розглянувши заяву [PERSON] про те, що його сусідка [PERSON] самовільно побудувала паркан, захопивши частину його земельної ділянки, комісія, виїхавши на місце та зробивши заміри на місцевості, вважає, що [PERSON] захопила частину земельної ділянки [PERSON], шириною 0,5 м, довжиною 5 м. З витягу з протоколу вказаної комісії від 17.03.2014 року вбачається, що при розгляді заяви [PERSON] не було враховано пояснення відповідача та відповідні документи, тому комісія вважає, що дію протоколу від 08.11.2013 року № 14 необхідно скасувати та розглянути спірне питання в присутності двох сторін. З наданого представниками відповідача акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки [PERSON] та передачу на збереження межових знаків від 14.03.2014 року та топоплану земельної ділянки вбачається, що паркан встановлений на земельній ділянці, що належить відповідачу. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди та захоплення відповідачем належної йому частини земельної ділянки, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed