Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просила збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Віньковецького районного суду від 10.06.2010 року на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у сумі 300,00 грн, та стягувати надалі із відповідача аліменти у розмірі 1100 гривень у твердій грошовій сумі щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказувала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 29.03.2011 року розірвано за рішенням суду. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Віньковецького районного суду від 10.06.2010 року [PERSON] зобовязано сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 300,00 грн. Однак на теперішній час син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у звязку із збільшенням потреб в навчанні та розвитку. Тому покликаючись на зміну матеріального стану та збільшення прожиткового мінімуму, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 15.02.2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 06.03.2019 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 20.03.2019 року сторони не зявились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов такого. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10.03.2011 року розірвано. Сторони є\~батьками неповнолітнього\~[PERSON],\~[INFO]. Згідно із рішенням Віньковецького районного суду від 31.05.2010 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 300,00 грн, починаючи з 20.04.2010 року і до його повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. За положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми, присвячені обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий\~мінімум у\~2019\~році встановлений\~на дітей\~віком від\~6\~до 18\~років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. На теперішній час матеріальне становище позивача у звязку із збільшенням віку сина [PERSON] погіршилось, оскільки зросли витрати на забезпечення сина навчальним приладдям, одягом, харчуванням, та з часу постановлення попереднього рішення суду у 2010 році значно збільшився прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Предметом розглядуваного судом спору є збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у відповідача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного, а також позиції позивача. Отже, враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, їхній стан здоровя, вік дитини та її матеріальні потреби, беручи до уваги, що із 01.01.2019 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років встановлений у сумі 2027 гривень, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1100 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, згідно з розясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому збільшений розмір аліментів на користь позивача належить стягувати з дня набрання рішенням законної сили. В силу ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial