Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 березня 2015 року [PERSON], на квартиру [ADDRESS], що складається з квартири літ. «А», площею по внутрішньому обміру 58,8 кв.м, загальною житловою площею 51,5 кв.м, житловою площею 39,3 кв.м, допоміжною площею 12,2 кв.м, до складу квартири входять: 1 кухня площею 7,1 кв.м, 2 коридор площею 2,2 кв.м, 3 санвузол площею 2,9 кв.м, 4 кімната площею 10,0 кв.м, 5 - кімната площею 11,0 кв.м, 6 - кімната площею 18,3 кв.м, І сіни площею 7,3 кв.м, а також будівель та споруд: літ. «а» - сіни площею 9,2 кв.м; літ. «а1» - сіни площею 16,9 кв.м; літ. «Б» - гараж площею 16,7 кв.м, літ. «г1» зливна яма, № 13 - огорожа, № 12 - ворота, № 14 огорожа, в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 березня 2015 року [PERSON]. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є спадкоємцем першої черги, незважаючи на те, що її право на спадкове майно, яке відкрилося після смерті батька, ніхто не оспорює, вона не в змозі отримати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, в звязку з неможливістю надання нею правовстановлюючого документу на квартиру, який би був зареєстрований в встановленому законом порядку на імя померлого. Тому, вона звернулася до суду для визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу за його відсутності. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 29 березня 2015 року помер [PERSON], про що 01 квітня 2015 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 37, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 610206. За життя, а саме 29 грудня 2003 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповів [PERSON]. Вказаний правочин було посвідчено 29 грудня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2815. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно\~статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого 29 березня 2015 року [PERSON]. Однак, постановою від 24 грудня 2015 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], оскільки не підтверджується факт належності спадкового майна померлому [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2015 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1-5303 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0452 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої на вул.. 8 Марта, 6/3 в сел. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки 1221455800:02:004:0076. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи дане питання по суті, суд бере до уваги відомості КП Дніпропетровського району «БТІ» від 27.10.2015 року, згідно яких право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] відсутні. Власником даної квартири значиться [PERSON], підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на житло від 28.11.1995 року (Дніпропетровська районна рада) видане на підставі розпорядження від 13.03.1995 року № 63, зареєстровано в Новомосковському БТІ за № 445-3; свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.07.1998 року, посвідчено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-1322, в Новомосковському БТІ 16.07.1998 року № 445-3. Отже, суд доходить до висновку, що позивачка у встановлений законом строк звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у неї немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачкою спадкових прав на квартиру у позасудовому порядку, оформлення якої не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved