Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до Національного інституту раку, третя особа - Ткаченко Р.В. про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що з 01 лютого 2019 року він працює на посаді начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж у Національному інституту раку. 12 грудня 2019 року наказом виконуючого обов`язки директора Національного інституту раку «Про оголошення догани» йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці у робочий час). 17 грудня 2019 року наказом виконуючого обов`язки директора Національного інституту раку «Про звільнення» його було звільнено з посади начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж з 18 грудня 2019 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України. [PERSON] вказував, що трудову дисципліну не порушував, а застосування до нього дисциплінарного стягнення є безпідставним та незаконним, так як він не був ознайомлений з наказами, про їх наявність дізнався в усній формі у відділі кадрів. Вважає, що накладення дисціплінарного стягнення відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством, оскільки від нього не відбиралися письмові пояснення. Позивач зазначав, що керівництвом Національного інституту раку у період з 11 вересня 2019 року по день його звільнення директором інституту було видано ряд розпоряджень, про наявність яких він дізнався після закінчення терміну їх виконання та не містять його підпису про ознайомлення. Крім того, розпорядження директора інституту «Про надання пояснень» від 08 листопада 2019 року № 54 та «Щодо організації роботи» № 55 були видані у період його щорічної відпустки з 06 листопада 2019 року по 22 листопада 2019 року. Вважає, що протиправні дії відповідача завдали йому моральних страждань, переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що негативно вплинуло на стан його здоров`я та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Він навчається вищому навчальному закладі та готує кандидатську роботу, а через ситуацію, що склалась, не може зосередитись та зайнятись підготовкою вказаної роботи. У зв`язку із чим йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 20 000 грн. Ураховуючи наведене, [PERSON] просив суд визнати незаконним та скасувати накази про оголошення догани та звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільнені, а також відшкодувати моральну шкоду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Призначено засідання у справі. 16 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються відповідачем та представник відповідача просить відмовити в їх задоволенні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала за викладеними у ньому обставинами та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії трудової книжки, з 01 лютого 2019 року [PERSON] працював на посаді начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж у Національному інституті раку (а. с. 19-21). 12 грудня 2019 року наказом виконуючого обов`язки директора Національного інституту раку «Про оголошення догани» [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці у робочий час) (а.с. 23). Слід зазначити, що підставами винесення вказаного наказу зазначено службову записку від 11.12.2019р., акт про відсутність на робочому місці від 25.11.2019р. та акт про відмову щодо ознайомлення з актом про відсутність на роботі від 27.11.2019р. Відповідно до копії службової записки від 11.12.2019р. заступник директора НІР з адміністративно-господарської роботи Ткаченко Р.В. , визначено, що в ході перевірок встановлено та задокументовано, що начальник відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] систематично порушує вимоги трудового розпорядку, безпідставно не з`являється на роботу та не виконує покладені на нього службові обов`язки (на робочому місці з`являється після 11-00, а залишає територію Інституту після 16-00). Зокрема, 25.11.2019р. взагалі не з`явився на роботі та відмовився пояснювати причини своєї відсутності, про що було складено відповідні акти (а.с.24). 25.11.2019р. складено акти про відсутність на роботі працівника, якими встановлено, що 25.11.2019р. [PERSON] був відсутній на роботі більше трьох годин без поважних причин з 09-00 до 12-30год. впродовж робочого дня та в подальшому не з`явився (а.с.25). 27.11.2019р. складено акт про відмову від підпису щодо ознайомлення з актом про відсутність на роботі працівника, в якому зазначено, що за результатами ознайомлення з актом про відсутність на роботі працівника, [PERSON] було запропоновано письмово ознайомитися з актом, на що [PERSON] відповів відмовою та в присутності осіб, які склали акт, відмовився здійснити підпис в акті про відсутність на роботі працівника (а.с.26). 13.12.2019р. [PERSON] подав заяву до в.о. директора Національного інституту раку Лукашенко А.В., в якій зазначає, що 25.11.2019р. був присутній на робочому місці, про що свідчать акт огляду приміщення прохідної №1 від 25.11.2019р. та акт огляду вузла тепло обліку від 25.11.2019р., які останній додає до заяви (а.с.33-35). Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу за листопад 2019р. визначено, що [PERSON] 25 листопада 2019р. відпрацьовано 8 робочих годин (а.с.46). З огляду на наявні акти огляду приміщення прохідної №1 від 25.11.2019р. та огляду вузла тепло обліку від 25.11.2019р., які підписані не лише [PERSON] а і іншими працівниками відповідача, зокрема, заступником директора з адміністративно-господарської роботи Ткаченком Р.В. , провідним інженером [PERSON] , та інженерами [PERSON] та [PERSON] , а також враховуючи табель робочого часу за листопад 2019р., згідно якого 25.11.2019р. [PERSON] протабельований, як такий, що відпрацював 8 робочих годин, суд вважає, що наказ №215 від 12.12.2019р. про оголошення догани [PERSON] є незаконним, оскільки відсутність на робочому місці [PERSON] 25.11.2019р. спростовуються вищевказаними актами та табелем робочого часу. Крім того, відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу за серпень 2019р., визначено, що [PERSON] . 15, 16, 19 та 20 серпня 2019р. відпрацьовано по 8 робочих годин (а.с.43). 17 грудня 2019 року наказом виконуючого обов`язки директора Національного інституту раку «Про звільнення» його було звільнено з посади начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж з 18 грудня 2019 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України (а. с. 48). Відповідно до копії розпорядження №49 від 11.09.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 12-00 год. 16.09.2019р. надати на перевірку звіт у письмовому вигляді, про виконану роботу відділом обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж, за період з 01.01.2019р. по 01.09.2019р., положення про відділ обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та посадову інструкцію начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та штатних працівників відділу (а.с.27). Відповідно до копії розпорядження №50 від 11.09.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 12-00 год. 16.09.2019р. надати письмові пояснення на наступні питання: в зв`язку з чим був відсутній на роботі 15.08.2019р. з 09-00 до 12-00, 16.08.2019р. з 09-00 до 17-00, 19.08.2018р. з 09-00 до 10-30, 20.08.2019р. з 15-00 до 17-00, а також з яких підстав не було виконано усне розпорядження заступника директора НІР з адміністративно-господарської роботи травня 2019р. щодо проведення огляду та перезарядження вогнегасників в приміщенні та будівлях НІР та не виконуються функції відповідального з пожежної безпеки (проведення первинних інструктажів) (а.с.28). Відповідно до копії розпорядження №54 від 08.11.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 12-00 год. 11.11.2019р. надати письмові пояснення на наступні питання: в зв`язку з чим був відсутній на роботі 15.08.2019р. з 09-00 до 12-00, 16.08.2019р. з 09-00 до 17-00, 19.08.2018р. з 09-00 до 10-30, 20.08.2019р. з 15-00 до 17-00, а також з яких підстав не було виконано усне розпорядження заступника директора НІР з адміністративно-господарської роботи травня 2019р. щодо проведення огляду та перезарядження вогнегасників в приміщенні та будівлях НІР та не виконуються функції відповідального з пожежної безпеки (проведення первинних інструктажів) (а.с.29). Відповідно до копії розпорядження №55 від 08.11.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 12-00 год. 11.11.2019р. надати на перевірку звіт у письмовому вигляді, про виконану роботу відділом обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж, за період з 01.01.2019р. по 01.09.2019р., положення про відділ обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та посадову інструкцію начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та штатних працівників відділу (а.с.30). Відповідно до копії розпорядження №58 від 28.11.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 17-00 год. 28.11.2019р. надати письмові пояснення на наступні питання: в зв`язку з чим був відсутній на роботі 15.08.2019р. з 09-00 до 12-00, 16.08.2019р. з 09-00 до 17-00, 19.08.2018р. з 09-00 до 10-30, 20.08.2019р. з 15-00 до 17-00, а також з яких підстав не було виконано усне розпорядження заступника директора НІР з адміністративно-господарської роботи травня 2019р. щодо проведення огляду та перезарядження вогнегасників в приміщенні та будівлях НІР та не виконуються функції відповідального з пожежної безпеки (проведення первинних інструктажів) (а.с.31). Відповідно до копії розпорядження №57 від 28.11.2019р. директора Національного інституту раку, зобов`язано начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж [PERSON] в строк до 17-00 год. 28.11.2019р. надати на перевірку звіт у письмовому вигляді, про виконану роботу відділом обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж, за період з 01.01.2019р. по 01.09.2019р., положення про відділ обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та посадову інструкцію начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж та штатних працівників відділу (а.с.32). Судом встановлено відсутність підпису [PERSON] про ознайомлення з розпорядженнями №49 від 11.09.2019р., №50 від 11.09.2019р., №54 від 08.11.2019р., №55 від 08.11.2019р., №58 від 28.11.2019р., №57 від 28.11.2019р. директора Національного інституту раку. Крім того, розпорядження за №54 та №55 від 08.11.2019р. були винесені період перебування позивача [PERSON] у відпустці (з 06.11.2019р. по 22.11.2019), відповідно до копії табеля обліку використання робочого часу за листопад 2019р. В судовому засіданні представник позивача стверджувала, що [PERSON] не відомо було наявність вказаних розпоряджень. Відповідно до ч.3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. 16.03.2021р. від представника відповідача до суд надійшли письмові пояснення та приєднані до докази: копія акту від 29.11.2019р. про відмову від підпису щодо ознайомлення з розпорядженням, акт про відмову поставити підпис в наказі про звільнення від 18.12.2019р., акт про відмову поставити підпис в реєстрації трудових книжок від 18.12.2019р. Враховуючи відсутність клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та поновлення строку подачі таких доказів до суду, а також, враховуючи вимоги ч.3 ст. 83 ЦПК України, суд дійшов висновку про визнання їх неналежними. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (стаття 2 КЗпП України). Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Виходячи з норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов`язків, а також за дії, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника можу бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. З огляду на вищевикладені висновки, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани №215 від 12.12.2019р.; визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №223-к від 17.12.2019р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому наявні підстави для поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу обслуговування та ремонту будівель, споруд та інженерних мереж Національного інституту раку. Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З приводу розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-648цс15 роз`яснено, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (частина 5) роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Згідно довідки про доходи №50 Національного інституту ракувід 04.06.2021р., середньоденна заробітна плата позивача в розмірі 267,76 грн. Зважаючи на те, що тривалість вимушеного прогулу позивача становить - 365 робочих днів (з 19.12.2019р. до 07.06.2021р.), розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить - (365 робочих днів х 267,76 грн. (середньоденна заробітна плата)) = 97732,40 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо інших вимог позову суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду від 25.09.2019р. по справі 754/5698/17. Судом встановлено, що розрахунок при звільнення позивач отримав 26 грудня 2019р., а звільнений позивач з 18 грудня 2019р., відповідно до копії наказу про звільнення. Оскільки представником відповідача не доведено відсутності вини останнього при затримці розрахунку при звільненні [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 8 календарних днів. На вимогу суду, 07.06.2021р. електронною поштою до суду надійшла довідка про доходи [PERSON] , відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження обчислення середньої заробітної плати», згідно якої встановлено середньоденна заробітна плата позивача в розмірі 267,76 грн. Отже, за 8 календарних дні затримки розрахунку при звільненні позивача, підлягає стягненню на його користь з відповідача середній заробіток в розмірі 2142,08 грн. (267,76грн. х 8 дн.) Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок незаконного звільнення порушився його життєвий уклад, вказане призвело до неможливості утримання ним своєї родини, що призвело до душевних хвилювань, стресу та депресії. Відповідно до 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у частині відшкодування моральної шкоди, оскільки на їх підтвердження ним не надано належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2522,40грн.

Outcome: partial