Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

у січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просила: - припинити дії КП «Київтеплоенерго» з нарахування суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року; - припинити дії КП «Київтеплоенерго» з вимагання суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року; - стягнути з КП «Київтеплоенерго» на її користь 3 000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала на те, що 09.07.2019 року за місцем її проживання - квартирі [ADDRESS] , було встановлено квартирний лічильник гарячого водопостачання відповідно до акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 09.07.2019 року. Зазначила, що вчасно сплачувала нараховану плату за гаряче водопостачання, однак, в рахунку станом на 01.10.2019 року, що їй надійшов, у графі «Перерахунок» було зазначено, що у неї наявна заборгованість за гаряче постачання у розмірі 2 888,33 грн. Не погоджуючись з такою заборгованістю позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 15.04.2020 року (а.с. 82-83). Ухвалою від 15.04.2020 року розгляд справи відкладено на 26.08.2020 року (а.с. 95). Ухвалою від 26.08.2020 року розгляд справи відкладено на 27.01.2021 року (а.с. 99). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлені в ухвалі про відкриття провадження у справі строки подав відзив на позовну заяву, в якому проти пред`явленого позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Свою позицію мотивував тим, що прав позивача не порушено, а заборгованість в розмірі 2 888,33 грн. виникла внаслідок перерозподілу обсягів спожитої гарячої води до встановлення у позивача засобу обліку гарячої води. З приводу відшкодування моральної шкоди вказало, що остання та її розмір є недоведеними (а.с. 86-88). Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперервно. Таким чином, з матеріалів справи вбачається та не заперечено сторонами, що позивач користується послугами з гарячого водопостачання, які надаються КП «Київтеплоенерго». 09.07.2019 року за місцем реєстрації позивача - квартирі [ADDRESS] , було встановлено квартирний лічильник гарячого водопостачання відповідно до акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 09.07.2019 року (а.с. 30). У рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року в графі «Перерахунок» зазначена заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 2 888,33 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. п. 29, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, визначено права та обов`язки споживача. Зокрема, споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; звільнення від плати за послуги в разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для припинення дії КП «Київтеплоенерго» з нарахування суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року, та припинення дії КП «Київтеплоенерго» з вимагання суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року, зазначила про те, що у неї була відсутня заборгованість за спожите гаряче водопостачання, а тому вказаним діями порушені її права як спожива, а саме: права на інформацію про послугу, що призвело до порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого вона є, через що КП «Київтеплоенерго» незаконно та безпідставно здійснило донарахування за послугу ЦПГВ за період з травня 2018 року - червень 2019 року. Відповідачем у відзиві на позов даних обставин не спростовував. В матеріалах справи також містяться рахунки, з яких вбачається, що з травня 2018 року по вересень 2019 року відсутня заборгованість за надані послуги з ЦПГВ по особовому рахунку позивачки (а.с. 46-79). На запит адвоката Стафійчука В.В. № 19/22-19/11-1 від 06.11.2019 року, поданого в інтересах [PERSON] , КП «Київтеплоенерго» листом 28АУ/6/4/4373 від 19.11.2019 року повідомило, що за особовим рахунком позивача у вересні поточного року у відповідності до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, здійснено перерозподіл обсягу спожитої послуги з ЦПГВ та перерахунок нарахувань (донарахування) за послугу з ЦПГВ за період з травня 2018 року - червень 2019 року відповідно до показників будинкового засобу обліку. З липня поточного року нарахування за ЦПГВ здійснюються за показниками квартирного засобу (а.с. 34, 35). На запит адвоката Стафійчука В.В. № 19/22-19/11-3 від 28.11.2019 року, поданого в інтересах [PERSON] , КП «Київтеплоенерго» листом 28АУ/6/1/4692 від 10.12.2019 року повідомило на доповнення до листа 28АУ/6/4/4373 від 19.11.2019 року, що необхідність здійснення коригування нарахувань для споживачів будинку після отриманих даних квартирних засобів обліку передбачена абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та абз. 3 п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. У рахунках на оплату наданої комунальної послуги показання будинкового засобу обліку не відображаються. Зазначенню підлягають показання квартирних засобів обліку за їх наявності у споживача. Показання будинкового засобу обліку фіксуються в актах про зняття показань (а.с. 37, 38-45). Відповідно до п. 18 Правил після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Таким чином, зазначеними Правилами визначені випадки, коли здійснюється коригування плати за надані послуги. Зокрема, таке коригування здійснюється в разі наявності у споживача квартирних засобів обліку. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що в квартирі позивача квартирний засіб обліку гарячого водопостачання до 09.07.2019 року був відсутній, а розрахунок за надані послуги з гарячого водопостачання здійснювався за показаннями будинкового засобу обліку. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду). У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня не допуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не доведено, наявність обставин, визначених вказаною нормою, а саме: відсутність інформації про показання вузлів обліку, недопущення споживачем виконавця для зняття показань. Відповідно до п. 31 Правил виконавець має право: 1) у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; 2) вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги; 3) вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку; 5) прийняти рішення щодо зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку із зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п. 32 Правил виконавець зобов`язаний, зокрема, своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця) проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором. За таких обставин, необхідність та обов`язковість здійснення коригування нарахувань для споживачів послуг в разі відсутності у споживача квартирних засобів обліку не передбачена. Механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості врегульовано Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 року №151. Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги. З наданих позивачем документів вбачається, що сума, яка підлягала сплаті в період з травня 2018 року - червень 2019 року нею були сплачені. Обставина щодо наявності підстав для донарахування перед судом не доведено. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зняття показань з приладів обліку води в точці обліку: Саксаганського, 97 здійснювались відповідачем щомісячно з травня 2018 року по червень 2019 року, на підставі чого було здійснено розрахунок вартості послуги для позивача й виставлено до сплати останньою рахунків, що нею сплачені. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Звертаючись до суду, позивач просить припинити дії КП «Київтеплоенерго» з нарахування суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року. Відповідно до встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З точки зору цивільного процесуального законодавства підстава позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Тобто, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено такий спосіб захисту порушеного права, як припинення дії, яка порушує право. Суд вважає, що вимоги позивача, виходячи зі змісту позовних вимог, наданих позивачем доказів у його обґрунтування, з урахуванням визначених законом способів захисту порушених прав, суд приходить до висновку про захист прав позивача шляхом зобов`язання відповідача - КП «Київтеплоенерго» припинити дії з нарахування суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року . В той же час, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині припинення дій КП «Київтеплоенерго» з вимагання суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, вимоги ч. 2 ст. 5 ЦПК України суд виключно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України. При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Однак, ні норми Цивільного Кодексу України, ні положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, не містять такого способу захисту як прав споживача як припинення дій з вимагання. До того ж, направлення рахунків на сплату за послуги є, відповідно до усталеної практики, є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, й суми для сплати, а тому наявність такого рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити платежі згідно з умовами та у порядку виконання зобов`язань, визначених договором чи законом. В той же час оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг, що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживач у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 462/5889/16-ц. Враховуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, а також враховуючи те, що пред`явлена позовна вимога про припинення дій КП «Київтеплоенерго» з вимагання суми в розмірі 2 888,33 грн. за ГВП, вказаних під колонкою «Перерахунок» у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2019 року, не ґрунтується на вимогах закону, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Розглядаючи вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. суд надходить до наступного. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 86 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б вона посилалась як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial