Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позовну заяву обґрунтовувала тим, що [INFO] померла \~її мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно даних Гордіївської сільської ради вищезазначений будинок відносився до колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 р. єдиним членом його була [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті матері, тому що фактично вступила в управління спадковим майном та проживала разом з померлою за однією адресою. [PERSON] звернулася до Тростянецького державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] . Позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , що належали померлій [INFO] . [PERSON] . Ухвалою Тростянецького районного суду від 14.03.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.10.2019 р. позивач збільшила позовні вимоги та просила встановити факт своєчасного прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] . Ухвалою суду від 25.11.2019 р. закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання у відсутність представника Гордіївської сільської ради, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно листа Тростянецького міжрайонного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ від 19.06.2018 р. №745-17.28-38, [PERSON] [INFO] . Факт народження було зареєстровано 30.08.1946 р. виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району. Так як, в актовому записі дитина та батьки мали одне спільне прізвище - [PERSON] , то слід вважати, що державну реєстрацію народження проведено відповідно до вимог ст.133 СК України, тобто коли дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини за заявою будь-кого з них. Якщо батьки мають спільне прізвище, то прізвище присвоюється і дітям. 04.06.1978\~р.\~ [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що 04.07.1978 р. складено запис №7. Після укладення шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.19). 15.05.1991р. секретар виконавчого комітету Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №22, згідно якого [PERSON] , що мешкає в с.Гордіївка Тростянецького району Вінницької області, на випадок її смерті зробила заповітне розпорядження на все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі: житловий будинок, заповідає [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років в с. Гордіївка Тростянецького району Вінницької області, про що 01.09.1996 р. в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №30 (а.с. 6). Згідно довідки №213 від 07.05.2018 р., виданої виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] , 1946 р.н., яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає в [ADDRESS] , її мати [PERSON] , 1922 р.н. була зареєстрована і проживала до дня своєї смерті [INFO] в [ADDRESS] . У померлої таких спадкоємців як малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які згідно ст.1241 ЦК України мали б право на обов`язкову частку, немає. Спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] на підставі ст.1261 ЦК України та заповіту, посвідченого від її імені секретарем Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області 15.05.1991 р., за реєстровим номером 22, є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, тому що фактично вступила в управління спадковим майном та проживала разом з померлою за адресою: [ADDRESS] . Заповіт на даний час ніким не скасовано та не змінено. До складу спадкового майна належить житловий будинок з господарським спорудами в [ADDRESS] . За даними земельно-шнурової книги Гордіївської сільської ради, запис №399, біля господарства за адресою:\~\~ [ADDRESS] , числиться земельна ділянка площею 0,40 га, з правовим режимом: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд\~ та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. За даними погосподарських книг сільської ради, станом на 15.04.1991 р., господарство відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами двору були- голова двору [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м, допоміжною площею 31,9 кв.м., складається з житлового будинку - А; прибудови - а; ганку а1; сараю Б; огорожі 1-2 (а.с. 11-15). Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З огляду на викладене, судом встановлено, що станом на день своєї смерті [PERSON] належало майно колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 534 ЦК (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як встановлено з статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями 4.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Той факт, що [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, тому що фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за однією адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою від 16.10.2019 р. №1080, виданою виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району. Окрім того, [PERSON] сплачувала після смерті спадкодавця податки та страхові платежі по обов`язковому страхуванню (а.с.63). Також, факт спільного проживання [PERSON] разом з померлою підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , з самого народження. Проживала вона разом з батьками. Після смерті батька, залишилася проживати у даному будинку з матір`ю до дня її смерті. У 1982 р. [PERSON] з чоловіком придбали будинок по [ADDRESS] , зареєструвалася там, але фактично не проживала. Після смерті матері, вона обробляла город, присадибну ділянку, здійснює догляд за будинком. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті матері та спадщину у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном та проживала з померлою на час відкриття спадщини за однією адресою. Відповідно до інформації завідувача Державним нотаріальним архівом Вінницької області від 23.07.2019 р. №2245/01-18, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в Тростянецькій державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.47). У листі завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори від 21.08.2018р. №507/02-17 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] , у [PERSON] відсутній, вона має право звернутися до суду з позовом для визнання за нею права власності на житловий будинок після померлої (а.с. 10). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] померла [INFO] і спадкоємцем до її майна за заповітом є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, тому що проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, а тому позовні вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , які належали останній за життя, підлягають задоволенню.

Outcome: approved