Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.01.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт, однак відповідач [PERSON] у порушення умов кредитного договору зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість в розмірі 52740,77грн., яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] разом з витратами по сплаті судового збору. Представник позивача Смирнова Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви, відповідно до якої просять справу розглядати в їх відсутність, подали суду заяву, відповідно до якого просять в задоволенні позовних вимог відмовити, застосувавши строк позовної давності. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.01.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вищевказаний кредитний договір, укладений між позивачем і відповідачем, складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку». Відповідач своїм підписом у заяві позичальника засвідчив, що він ознайомлений і згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які складають між ним і банком договір, а також підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування. Відповідно до п.2 «Умов та правил надання банківських послуг», мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань держателя, які щомісячно підлягають сплаті держателем протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в пам`ятці клієнта, виражений у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Мінімальний обов`язковий платіж являється обов`язковим для держателів платіжних карток, що здійснюють операції по кредитній схемі. Згідно п.6.5 та п.6.6 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язаний за вимогою банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. За змістом п.9.3 «Умов та правил надання банківських послуг», картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умови, викладеної у п.п. 9.6, 9.7 цих Умов. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30 квітня 2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів було змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Встановлено, що первісний кредитор, ЗАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 07.01.2007 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту відповідно до умов договору. На підставі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1 та 2 ст.1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 30.11.2007 року, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 52740,77 грн., яка складається з наступного: 2956,25 грн. - заборгованість за кредитом; 42996,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафів (фіксована частина) 500,00 грн., (процентна складова) 2487,66 грн. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову, застосувавши позовну давність. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.1, 3 ст.264 ЦК України). Як вбачається із розрахунку заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №б/н від 17.01.2007 року станом на 30.11.2017 року, а також виписки по картковому рахунку за період з 03.04.2007 року по 30.11.2017 року останній платіж відповідач по справі здійснив 14.08.2014 року та з того моменту жодного платежу не здійснював. З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що за кредитним договором укладеним з [PERSON] від 03.04.2007 року, видано кредитну картку [NUMBER] , яка мала термін дії до липня 2013 року. (а.с. 69) Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14, згідно з якою,\~\~ відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Частиною 3 та 4 ст.267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, беручи до уваги наявну в матеріалах справи заяву відповідача про застосування строків позовної давності та ту обставину, що банк звернувся до суду за межами строку позовної давності, а саме у січні 2018 року, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку з пропущенням строків позовної давності. Дана позиція суду ґрунтується також на висновках ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСРЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущений трирічний строк позовної давності, тому у задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed