Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (далі по тексту - КП «Київпастранс», відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Позов обґрунтований такими обставинами. 28.12.2015 водій [PERSON], керуючи автобусом ЛАЗ А183D1, д.н.з. [NUMBER], рухався проїзною частиною вул. А.Ахматової та здійснював поворот на пр-т П.Григоренка. При повороті водій в порушення вимог п. 13.1. ПДР України не дотримався безпечного інтервалу до лівого краю проїзної частини, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на бордюрний камінь. Під час цього наїзду пасажир автобуса [PERSON] не втрималася на сидінні та упала на підлогу. Внаслідок падіння вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Автобус ЛАЗ А183D1, д.н.з. [NUMBER], належить КП «Київпастранс», з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Внаслідок порушення [PERSON] ПДР України позивачу заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 17 710 грн., що включає витрати: на придбання набору для остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки в сумі 16 750 грн.; на придбання двох опорних палиць в сумі 360 грн.; замовлення на надання медичної допомоги в сумі 500 грн.; благодійний внесок в лікарню в сумі 100 грн. Окрім майнової, позивачу заподіяно також моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 грн. Моральна шкода полягає у сильному психологічному стресі та фізичному болю, яких вона зазнала внаслідок аварії, істотному погіршенні стану здоров'я, нервовості, безсонні, вимушених змінах у способі її життя та ускладненні відносин у родині. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 29.06.2017. Представник відповідача Скоробагатько Д.П. позов не визнав пославшись на таке. Водій [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», але про подію, що трапилась, він адміністрацію підприємства не повідомив і через кілька днів звільнився з роботи за власним бажанням. В наданих позивачем медичних довідках не вказано, що саме призвело до її травмування, не надані докази причинного зв'язку її травм з падінням в автобусі та існування лікарської рекомендації (рецепту) на придбання набору для остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки, що передбачено Правилами виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом МОЗ № 360 від 19.07.2005, а перебування позивача в Київській міській клінічній лікарні № 3, куди вона сплатила 100 грн., взагалі нічим не підтверджене. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди, її обсягу та розміру. Третя особа [PERSON] заперечував проти позову. Він визнав, що дійсно мав місце факт наїзду керованого ним автобуса на бордюр, проте пояснив, що такі дії вчинив уникаючи зіткнення з мікроавтобусом. За ствердженням [PERSON], у позивача і раніше були проблеми з ногами, оскільки вона, сідаючи в автобус, пересувалася за допомогою двох палиць, а отже перелом міг виникнути і не внаслідок його дій. Заслухавши позивача, представників сторін, третю особу, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження № 12015100020011994, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 28.12.2015 приблизно об 11-00 год. [PERSON], керуючи технічно справним автобусом ЛАЗ А183D1, д.н.з. [NUMBER], який належить ДП «Київпастранс», рухаючись проїзною частиною перехрестя вул. Ахматової на пр-ту Григоренка від вул. Здолбунівської в напрямку вул. Драгоманова в м. Києві, в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та необачність, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, на перехресті, здійснюючи лівий поворот на проїзну частину пр-ту Григоренка, не дотримався безпечного бокового інтервалу відносно лівого краю проїзної дороги та здійснив наїзд на бордюрний камінь. Внаслідок цього наїзду пасажир автобуса [PERSON], яка сиділа на сидінні в салоні автобуса, не втрималась і впала на підлогу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вищенаведені обставини встановлені вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29.06.2017, який набрав законної сили 31.07.2017. Згідно з вказаним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та засуджено до штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 41). [PERSON] перебував з ДП «Київпастранс» у трудових відносинах та вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх службових обов'язків. З висновку судово-медичного експерта № 1086/Е, що покладений в обґрунтування обвинувачення [PERSON], вбачається, що 28.12.2015 каретою швидкої медичної допомоги [PERSON] була доставлена до Київської міської клінічної лікарні № 1, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 04.01.2016 з діагнозом «черезвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням». З 11.01. по 29.01.2016 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічну відділенні Київської міської клінічної лікарні № 9, де 14.01.2016 їй була проведена операція: метало-остеосинтез проксимального епіметафізу правої стегнової кістки. Згідно з вказаним висновком під час звернення [PERSON] за медичною допомогою 28.12.2015 у неї мало місце тілесне ушкодження: закрита травма правого стегна: перелом шийки стегна, яке утворилось від травматичної дії тупого предмету, що могло бути при транспортній травмі, за давністю може відповідати вказаному терміну. При вирішенні вимог [PERSON] суд керується нормами цивільного процесуального законодавства, які визначають правила доказування у цивільному процесі, та положеннями цивільного законодавства, що регулюють зобов'язання, які випливають із заподіяння шкоди (деліктні зобов'язання). Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ураховуючи вищевикладене, доводи представника відповідача щодо недоведеності причинного зв'язку між порушенням третьою особою правил дорожнього руху та наслідками у вигляді заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, є безпідставними. Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому … додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Аналіз наведених норм матеріально закону дає підстави для висновку, що КП «Київпастранс» як власник джерела підвищеної небезпеки зобов'язаний відшкодувати потерпілій особі - позивачу [PERSON], матеріальну шкоду, заподіяну його працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов'язків. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано довідку Київської міської клінічної лікарні № 1, згідно якої їй рекомендоване термінове оперативне лікування у вигляді тотального ендопротезування правого кульшового суглобу (а.с. 13), видаткову накладу ФОП [PERSON] № 15/01 від 15.01.2016 на відпуск набору для остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки вартістю 16 750 грн. (а.с. 9), квитанцію до прибуткового касового ордера № 16/01 від 16.01.2016 на вказану суму (а.с. 7), видаткову накладну ФОП [PERSON] № 00000000123285 від 03.06.2016 на відпуск двох палиць загальною вартістю 360 грн. (а.с. 10), замовлення на надання медичної допомоги ТОВ «МНСП «Грааль» від 29.01.2016 на суму 500 грн. (а.с. 8). З огляду на встановлені обставини, які свідчать про те, що саме винні дії працівника відповідача зумовили необхідність понесення позивачем витрат на придбання імплантата, палиць та оплату послуг перевезення спеціальним транспортним засобом з лікарні додому, суд вважає вищевказані докази належними і допустимими доказами розміру завданої позивачу матеріальної шкоди та покладає їх в обґрунтування свого рішення. Та обставина, що операція позивачу проведена 14.01.2016, а видаткова накладна та квитанція до прибуткового касового ордера, які підтверджують придбання набору для остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки, датовані більш пізніми датами, значення для справи не має, оскільки є очевидним, що операція по ендопротезуванню потребує встановлення імплантата, а доказів надання його позивачу безкоштовно відповідач не надав. Водночас доказів перебування позивача на лікуванні в Київській міській клінічні лікарні № 3 суду не надано. З огляду на недоведеність причинного зв'язку між діями третьої особи та сплатою позивачем 100 грн. благодійної допомоги на користь вищевказаного лікувального закладу (а.с. 6), вимоги в цій частині суд вважає недоведеними. З урахуванням встановлених обставин та вищевказаних положень цивільного процесуального та цивільного закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до КП «Київпастрас» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17 610 грн. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на встановлені судом обставини є очевидним, що перелом шийки стегна спричинив позивачу [PERSON] сильний фізичний біль та пов'язані з цим фізичні і душевні страждання, які тривають і до цього часу. Окрім того суд вважає доведеним, що одержана з вини третьої особи травма зумовила істотні зміни у звичному способі життя [PERSON], оскільки вона втратила можливість вільно пересуватися, користуватися громадським транспортом, відчуває труднощі при виконанні звичної домашньої роботи, маючи невеликий розмір пенсії, змушена відшуковувати кошти на лікування і придбання необхідних виробів медичного призначення, та витрачати вільний час на збирання необхідних документів, звернення за правовою допомогою та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Водночас при визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує ступінь вини заподіювача шкоди, а саме те, що порушення ним правил дорожнього руху було допущене з необережності, ознак грубого порушення правил в його діях немає, а падінню [PERSON] з сидіння і одержанню нею тілесного ушкодження сприяли її похилий вік (76 років) та стан здоров'я. Відтак з урахуванням наведеного суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 25 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим. Оскільки моральна шкода завдана винними неправомірними діями працівника КП «Київпастранс» під час виконання ним своїх трудових обов'язків, саме відповідач повинен її відшкодувати. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,звільнені від сплати судового збору, а тому суд на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial