Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_ЖГ00028666 від 19.04.2011 року. Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13\~971,12 грн. і судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні не зявився, надіславши заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 19.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_ЖГ00028666 від 19.04.2011 року, за умовами якого позичальником було отримано кредит у розмірі 15\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 19.04.2014 року. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Однак позичальником умови договору кредиту належним чином не виконувались. Так, у звязку із неналежним виконанням позичальником своїх грошових зобовязань, визначених укладеним із банком кредитним договором, кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості, яка за доданим до позовної заяви розрахунком складається із 2\~715,86 грн. боргу за кредитом, 455,16 грн. боргу за відсотками і 10\~800,10 грн. пені. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором, яка складається з 2\~715,86 грн. боргу за кредитом і 455,16 грн. боргу за відсотками, що є підставою для задоволення позову у цій частині. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Такий вид відповідальності, як сплата позичальником штрафів і пені за несвоєчасне виконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором передбачений пунктами 4.3. договору кредиту. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. За змістом наведених норм суд, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобовязань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, може зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню. Водночас, позивач у виконання вимог статті 60 ЦПК України не надав суду належних доказів існування факту заподіяння йому відповідачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання ним кредитних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача до 455,16 грн. Крім того, відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог судові витрати на користь держави, у розмірі 243,60 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: partial