Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

У серпні 2018 року позивачзвернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши,що між ним, ФОП [PERSON] та фізичною особою [PERSON] , було укладеноцивільно правовий договір № 01 від 05.07.2018 року. Відповідно до умов даного договору, виконавець, - [PERSON] зобов`язалася надати замовнику - [PERSON] послуги (виконати роботу) зреалізації товару, отриманого від замовникав обсязі і на умовах передбачених договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (п.п.1.1. Договору). Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору. На підставі акту прийому-передачі товару від 05.07.2018 року, [PERSON] отримала товар, а саме: ювелірну біжутерію (медичне золото) у кількості 490шт. на загальну вартість 62 705 грн. Відповідно до акту звірки від 30.07.2018 року, позивачу було повернуто залишки товару на загальну вартість 50 150 грн., недостача товару складала 70 одиниць на загальну вартість 12 555 грн., тому просив стягнути з відповідача компенсацію за неповернутий товар, який втрачено позивачем на суму 12555 грн. Ухвалою від 19.09.2018 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання. 18.10.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка позов не визнала. У відзиві зазначила, що вона дійсно укладала з ФОП [PERSON] договір 05.07.2018 року, отримала товар у кількості 490 одиниць на суму вартості 62\~705 грн., але перелік товару в акті прийому передачі, зазначено не було. Жодних доповнень до укладеного договору від 05.07.2018 року вона не укладала з ФОП [PERSON] , а у п. п.2 частини другої договору є дописка, якої не було при підписанні нею договору. Сам факт недостачі нічим не підтверджений, тому просила у задоволенні позову відмовити. 25.10.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] у якій зазначено, що факт укладання договору між ним та [PERSON] підтверджено підписами на договорі, а факт отримання виробів- актом прийому-передачі. Факт допису у договорі змісту договору рукописним текстом, мав місце до підписання договору 05.07.2018 року [PERSON] Договір відповідає вимогам діючого законодавства, підписаний обома сторонами договору. Крім того, обов`язок [PERSON] щодо ризику втрати товару, зазначено у п. 2.1 глави 2 Договору. Ухвалою суду від 27.11.2018 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що він, будучи ФОП, 05.07.2018 року уклав з [PERSON] договір про реалізацію товару біжутерії ( медичне золото), за яким [PERSON] отримала 490 одиниць товару на загальну суму вартості 62\~705 грн, про що було укладено письмовий договір. [PERSON] ознайомилась з умовами договору, Дві дописки рукописним текстом були виконані до підписання договору. Також був складений акт прийому передачі товару. 30.07.2018 року [PERSON] принесла рештки нерозпроданого товару і вони зробили акт звірки товару. Виявилося що не достає 70 одиниць товару на суму 12\~555 грн. Як при отриманні товару для його реалізації, так і під час звірки, вони рахували товар по наявних бірках, які були прикріплені до кожної одиниці, а суму вираховували з сум, які на цих цінниках-бірках, були зазначені.Згодом [PERSON] йому сама зателефонувала та повідомила про недостачу товару, який перебував у неї вдома на 14\~000 грн., він запропонував взяти товар і прийти до нього. Вона прийшла 27-28.07.2018 року з залишком товару, вони разом перерахували товар по біркам, які були прикріплені до виробів, порахували суму, недостача склала 12\~555 грн. [PERSON] сказала, що вироби не брала і куди вони поділися не знає. Після того, як він запропонував [PERSON] скласти акт звірки, вона відмовилася, кинула сумку, у якій перебував товар і пішла. Він неодноразово телефонував відповідачці з метою врегулювання спору, навіть пропонував іншу суму сплати-меншу, за недостатній товар, але відповідачка відмовилася, тому їй було направлено листа з вимогою про повернення грошових коштів, які до теперішнього часу [PERSON] не повернула. Просив задовольнити його позов. Представник позивача [PERSON] - адвокат Біліченко О.О. підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що вона шукала роботу і 05.07.2018 року уклала з ФОП [PERSON] договір, за яким взялася реалізовувати біжутерію-медичне золото. Перед тим як отримати товар, вони разом його розклали, порахували, а суму вартості підрахували по біркам, на яких вона була зазначена на кожному виробі. Товару було 490 одиниць, на суму, яка вказана у договорі. Було складено акт прийому-передачі товару, вона підписала договір, але у договорі, після того, як вона його підписала, з`явилася дописка- другий абзац у п. 2.2 частини 2 укладеного договору, якого не було при підписанні договору. Другого примірника договору у неї не має, тому довести ці обставини не може. Вона вела перелік проданого товару, все записувала. 21. 07.2018 року [PERSON] взяв у неї частину товару для перепломбування, але повернув вже інший товар, на яку суму сказати не може, бо товар вони не описували та ніякого акту не складали. Доказів цього надати суду не може. Потім [PERSON] сказав, що треба перевірити товар і коли вони порахували, виявилася недостача товару на суму 12555 грн. Вона не брала ні товар, ні гроші за товар, тому від підписання акту про виявлену недостачу, відмовилася. Товар до цього перебував у неї з 05.07.2018 року по 30.07.2018 року. Ту обставину, що частину товару вона передавала [PERSON] для перепломбування, довести не може, бо не було складено жодного документу. Вона віддала йому товар після виявлення недостачі і пішла. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] - адвокат Величко О.Г. просив залишити позов без задоволення. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів уу цивільних справах не є обов`язком суду. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Сторони та іншіучасникисправиподаютьдокази у справібезпосередньодо суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінюєдокази за своїмвнутрішнімпереконанням, щоґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньомудослідженнінаявних у справідоказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та фізичною особою [PERSON] , було укладено цивільно правовий договір № 01 від 05.07.2018 року, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася надати замовнику - [PERSON] послуги (виконати роботу) з реалізації товару, отриманого від замовникав обсязі і на умовах передбачених договором, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити дані послуги (п.п.1.1. Договору). Договір підписаний ФОП [PERSON] та [PERSON] ( а.с.10). Актом прийому-передачі товару від 05.07.2018 року № 01, ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] отримала 490 одиниць ювелірної біжутерії ( мед золото) на загальну вартість товару 62\~705 грн., який підписаний [PERSON] та [PERSON] . Встановлені судом обставини ні позивачем ні відповідачем не оспорюються. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст.627ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з п. 6.1. Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань. Пункт 6.3. Договору, передбачає що дія цього договору припиняється за рішенням Замовника, за попереднім письмовим повідомленням іншої сторони за один день. Згідно ст.526ЦК України\~зобов`язаннямаєвиконуватисяналежним чином відповідно до умов договору та вимогцього\~кодексу, іншихактівцивільногозаконодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.. 629 ЦК України. У судовому засіданні [PERSON] пояснювала, що на договорі, копія якого надана суду, є дописка рукописним текстом, яка складається з двох абзаців- перший був наявний при підписанні нею договору, а другий абзац був відсутній у той час, коли вона договір підписувала та є дописаним пізніше.Надати суду копію договору, вона не може, бо не має другого екземпляру такого договору та довести цю обставину також не може. Відповідно до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] договір 05.07.2018 року судом не визнаний недійсним, сторони його не оспорювали у судовому порядку, а тому, доводи [PERSON] про те, що укладений договір має дописки, яких не було при його підписанні, суд до уваги не бере, оскільки такі доводи ніякими доказами не доведені. Крім того, відповідно до п. 2.1 розділу 2 укладеного договору, виконавець з моменту отримання товару та підписання акту прийому-передачі товару, несе ризик його втрати, пошкодження, тощо, а тому наявність чи відсутність вказаних дописок, не є підставою для звільнення виконавця від ризику втрати товару та ніяким чином не впливає на обов`язок відповідача щодо збереження товару. Відповідно до 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Частина 3 ст. 653 ЦК України передбачає, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до п. 6.1. Договору встановлено, щодоговір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань. Пункт 6.3. Договору, передбачає що дія цього договору припиняється за рішенням Замовника, за попереднім письмовим повідомленням іншої сторони за один день. Відповідно до повідомлення від 10.08.2018 року, за підписом [PERSON] , дія договору № 01 від 05.07.2018 була припинена, за ініціативою останнього, що фактично припинило цивільно правові відносини між сторонами. Відповідно до п. 2.1. цивільно правового договору № 01 від 05.07.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем у справі, виконавець зобов`язаний надати послуги, виконати роботу, а саме - реалізація товару отриманого від замовника, на підставі відповідного акту прийому - передачі товару у якому зазначається його перелік, кількість та вартість. Доводи відповідачки та її представника у судовому засіданні про те, що в акті від 05.07.2018 рокузазначено лише загальну кількість виробів-490 штук та загальну вартість виробів у сумі 62\~705 грн., а не було перераховано весь товар, не є підставою для звільнення відповідача- [PERSON] від виконання обов`язків, передбаченим укладеним договором, який на час розгляду справи судом є чинним та судом недійсним не визнаний. Факт укладання договору, факт отримання товару на реалізацію у вказаній у договорі кількості та вартість товару, яка зазначена у договорі, у судовому засіданні підтвердили як позивач так і відповідач. Крім того, факт недостачі товару на загальну суму 12\~555 грн. підтвердили як позивач так і відповідачка, пояснивши у судовому засіданні, що при перерахуванні товару, ними було виявлено недостачу товару на вказану суму. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума вартості товару, який не було повернуто у загальній сумі 12\~555 грн. Також з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved