overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 17 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на життя та різні характери. На даний час вони не ведуть із відповідачем спільного господарства, подружніх стосунків не підтримують та проживають окремо. В судове засідання, яке було призначено на 12 жовтня 2016 року о 12.00 год. позивач [PERSON] не зявилася та направила на адресу суду заяву, з якої вбачається, що вона просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 12 жовтня 2016 року о 12.00 год. не зявився та направив на адресу суду заяву, з якої вбачається, що він визнає позов та просить суд розглядати справу за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в ній наявні достатні дані про їх права та взаємовідносини. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування цього судового засідання 12 жовтня 2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] пред»явила позов до [PERSON] про зменшення розміру стягнення аліментів, посилаючись на те, що рішенням Томашпільського районного суду від 12 грудня 2006 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не сплачує аліменти на її користь на утримання дітей з 01.10.2014 року в зв»язку з тим , що в нього на даний час тяжкий матеріальний стан, він не працює та не має стабільних доходів, згідно розрахунку державного виконавця допустив заборгованість по аліментах в розмірі 4874,81 грн. Тому просить суд ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей і визначити цей розмір у твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно на кожну дитину Від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі , позов підтримує повністю. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі , позов визнає. Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Як убачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 03.08.2016 року заборгованість по аліментах станом на 01.08.2016 року становить 4874,81 грн.. З огляду на наведені норми закону, суд вважає, що оскільки відповідач не має на момент розгляду справи постійного місця роботи, а тому дійшов висновку про визначення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

у серпні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з заявою про розірвання шлюбу. Посилаються на те, що спільне життя у них не склалось, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважають неможливим. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтрима вимоги заяви та просив суд задовольнити заяву. Заявник [PERSON] в судовому засіданні також підтримала заяву та просила суд розірвати шлюб. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 грудня 1999 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 7, 8). 27 травня 2016 року сторони уклали нотаріальний договір про участь у вихованні дітей та визначення місце проживання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 490. Вищезазначеному договорі сторони визначили, що син [PERSON], [INFO], за його згодою та спільною згодою батьків після розірвання шлюбу проживатиме з батьком, а донька [PERSON], [INFO], буде проживати з матірю. З заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. При укладенні шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище. Заявник подала заяву, в якій просить не змінювати своє прізвище на дошлюбне у випадку задоволення заяви про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище заявника на дошлюбне. З огляду на наведене, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Мякотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що 24 липня 2006 року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, проте, позивач не звернувся у нотаріальну контору у встановлений термін у звязку з тим, що одразу після поховання матері змушений був їхати до м. Київ, де працював. Відтак, не мав можливості реалізувати вказане право. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник Мякотівськоїсільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, у поданих до суду письмових заявах просили справу розглянути за їх відсутності, вказавши, що проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши позиції відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 24 липня 2006 року, встановлено, що [PERSON] померла 24 липня 2006 року. З свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] є його матірю. Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори від 22 вересня 2016 року № 2048/01-16, після смерті останньої спадкова справа не заводилась. За змістом довідки Мякотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 05 липня 2016 року № 1612 [PERSON] на день смерті була зареєстрована одна у [INFO]. Таким чином, позивачє спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері.Інші спадкоємці спадщину не приймали. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У серпні 2016 року Галак [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 18.09.2009 року і разом проживали до серпня 2016 року. Від спільного проживання в шлюбі у сторін дітей не має. Проте спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, застосуванням фізичної сили. Позивач в судове засідання зявилася, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, а судовий збір покласти на неї. Відповідач в судове засідання зявився, проти позову не заперечив. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, різні погляди на життя, застосуванням фізичної сили та враховуючи, те, що сторони не підтримують шлюбні стосунки з серпня 2016 року та мешкають окремо. Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася і не може бути збережена, в звязку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У серпні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивачка [PERSON] у позові зазначає, що 29 березня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області за актовим записом №34. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], який народився 03 вересня 2008 року. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. З липня 2016 року сторони разом не проживають. Відповідач працює у ПрАТ «ЗЗРК». Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто, у звязку з чим, [PERSON] просить суд стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву із клопотанням розгляду справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] який, в порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не зявився. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 29 березня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області за актовим записом №34, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №051164 (а.с.2). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], який народився 03 вересня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №097057 (а.с.3). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого [PERSON] опинилася в скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У серпні 2016 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ПАТ «ВБР» за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, приходжу до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного. Згідно із ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивачем заявлено клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, однак наведена в обґрунтування причина не може бути підставою для звільнення банку від сплати судового збору. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати на 1 січня 2016 року становить 1 378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви повинно бути сплачено шляхом внесення або перерахування до УДКСУ у Оболонському районні м. Києва, код ЄДРПОУ 380003491, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, МФО 821019, поточний рахунок отримувача 31215206700006, призначення платежу: 22030001; 050 «Судовий збір, Оболонський р/с, код ЄДРПОУ 02896785; за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача)» у сумі 1 378 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У серпні 2016 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що 17 грудня 1999 року зареєстрував шлюб із відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №046101, актовий запис №80. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу у добровільному порядку. Спільне життя не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2013. На думку позивача відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна не мають. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (дошлюбне прізвище «Книш») [PERSON] 17 грудня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №046101, актовий запис №80. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу у добровільному порядку. Спільне життя не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2013. На думку сторін відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна не мають. З метою збереження сімї сторонам було надано строк для примирення 6 місяців, оскільки судом повинні прийматися всі міри для збереження сімї. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У серпні 2016 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що 20 вересня 2003 року зареєстрував шлюб із відповідачем у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №097539, актовий запис №882. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з 20.05.2012. На думку позивача відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна не мають. Позивач у судове засідання не прибув, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила встановити їй прізвище «Стець». Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (дошлюбне прізвище «Стець») [PERSON] 20 вересня 2003 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №097539, актовий запис №882. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з 20.05.2012. На думку позивача відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved