Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У січні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі ордера № 673 від 24.02.1982 року, виданого на ім`я [PERSON] , позивачка, як дружина одержувача ордеру на вселення, мешкає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Разом з позивачкою за вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] та дочка - [PERSON] , яка після укладення шлюбу в 2013 році змінила прізвище на « [PERSON] » та виїхала мешкати до Іспанії, де народила доньку та мешкає на теперішній час. Реєстрація відповідачки за вказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у розпорядженні належним їй майном, позбавляє можливості оформити субсидію, крім того, [PERSON] не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації не має можливості. Позивачка в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у позові та просив його задовольнити. Представник Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі управління державної міграційної служби у Запорізькій області в судове засідання не з`явився. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Порядок користування житлом за договором найму (оренди) встановлений нормами глави 59 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач такого житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні встановлено, що 24.02.1982 року [PERSON] отримав ордер на вселення № 673 у квартиру [ADDRESS] . Разом з ним у вказану квартиру вселились його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] , прізвище ім`я по-батькові якої було змінено на « [PERSON] », що підтверджується долученими до позову Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00022568228 від 09.04.2019 року, свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 24.04.1984 року Ленінським відділом ЗАГС. Факт родинних відносин (споріднення) позивачки з відповідачкою також підтверджується свідоцтвом про народження останньої, виданим повторно 22.12.2005 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції [NUMBER] . [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя. 17.02.2006 року [PERSON] у Запорізькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . [PERSON] з 04.06.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.01.2019 року. Реєстрація відповідачки за вказаною адресою чинить позивачці перешкоди у користуванні квартирою, позбавляє можливості оформити субсидію, крім того, [PERSON] не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей, предметів побуту, меблів в квартирі не має. З пояснень позивачки, не спростованих відповідачкою, остання за місцем реєстрації не мешкає більше 6-ти років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере, особистих меблів, речей, предметів побуту, одягу, взуття, тощо у квартирі не має, проте в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації не має можливості, оскільки задля цього вона повинна приїхати до України, а це вимагатиме від неї додаткових матеріальних витрат, крім того, вона буде змушена залишити маленьку дитину та роботу. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] фактично більше року не проживає за адресою своєї реєстрації, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації вона не бажає, тому в силу статті 72 ЖК України втратила право користування цим приміщенням, а зняття її з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення останньої права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved