Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим і підписаним його представником - адвокатом Біленським А.Г., до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. В позовній заяві зазначає, що 01.10.1999 року відділом реєстрації одружень м. Миколаєва зареєстровано шлюб між сторонами. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.10.2019 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , право власності на яке оформлене за відповідачем. Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач просив визнати за ним право власності в спільному майні подружжя на Ѕ частку будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.02.2020 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Біленський А.Г.. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала. У відповідності з вимогами ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.10.1999 року відділом реєстрації одружень м. Миколаєва зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 01.10.1999 р. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. За період перебування у шлюбі та за рахунок спільних коштів, 18.06.2007 року сторони придбали у власність житловий будинок загальною площею 39,0 кв.м., зазначений літ. А-1, камінь, житловою площею 20,3 кв.м. з надвірними господарчими та побутовими будівлями і спорудами: котельня Б-1, літня кухня В-1, сарай Г-1, сарай Д-1, підвал Еп д, вбиральня Ж-1, огорожа №1-4, споруда №5, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку за №559 від 18.06.2007 року. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15037825 від 26.06.2007 року, договір купівлі-продажу №559 від 18.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» 26.06.2007 року, номер запису 1571 в книзі 9. Згідно листа Відділу у Новоодеському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.01.2020 року за №65/177-20 вбачається, що згідно журналів реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею, державних актів на право власності на земельну ділянку, державних актів на право постійного користування земельною ділянкою державний акт на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON] не видавався (кадастровий номер вищевказаній ділянці не присвоювався). Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до абз. 1 п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки будь- яких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини, за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку будинкуз усіма господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved