Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом про забезпечення зобов'язання з вивозу побутового палива посилаючись на те, що він є пенсіонером, відповідач надавав вугілля, але не вивезено побутове вугілля за перше і друге півріччя 2009 року у кількості 5,9 тонн, та за друге півріччя 2010 р. у кількості 2,95 тони. Просив суд зобов'язати відповідача погасити заборгованість за вугілля або в натурі або у грошовому еквіваленті за невивезене йому побутове паливо. Рішенням Сніжнянського міського суду від 24 січня 2014 року у позовних вимогах [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права. Обґрунтовує вимоги тим, що судом не було враховано, що відповідно до письмової відповіді відповідача від 26.12.2013 року побутове вугілля у кількості 2,95 тонн за 2 півріччя 2010 року було не вивезене у зв'язку з недофінансуванням бюджетних коштів, що є доказом визнання боргу. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст.305 ЦПК.України неявка сторін або інших осіб. які беруть участь у справі , належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач має право на отримання побутового вугілля, однак пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. Однак повністю з таким висновком суду першої інстанції погодись не можна. Встановлено та підтверджується матеріалами справи , що позивач відповідно до ст. 43, ст. 48 Гірничого закону України та п. 12.10 «Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості» має право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби Позивач працював на шахті «Ремовська» виробничого об'єднання «Торезантрацит» з 1957 року по 01.04.1989 року. Загальний стаж роботи в підземних умовах на шахті «Ремовська» у позивача складає більше 20 років. В теперішній час [PERSON] є пенсіонером . Відповідно до частини 7 статті 43 Гірничого закону України від 06 жовтня 1999 року №1127-XIV (із наступними змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин), підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема, таким категоріям осіб: - працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств, а згідно змін, внесених згідно із Законом України від 25.06.2009 року №1564-VI, - працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України; - пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок. Відповідно до частини 5 статті 48 Гірничого закону України від 06.10.1999 року №1127-XIV (із наступними змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин), після ліквідації або консервації гірничого підприємства забезпечення вугіллям на побутові потреби здійснюється в межах тарифної угоди правонаступником, зокрема, непрацюючим пенсіонерам. Порядок забезпечення паливом на побутові потреби і компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Галузевої Угоди, а також (до приведення нормативно-правових актів у відповідність до Гірничого закону), чинною Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11травня 1976 року, затвердженою міністром вугільної промисловості СРСР. Згідно із пунктом 6 «Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби» виписка та вивезення вугілля здійснюється на поточний рік не рідше, ніж один раз на півріччя за графіком підприємства, який погоджується з профспілковою організацією. В графіку повинна враховуватися рівномірна виписка та вивезення вугілля працівникам по всім місяцям року. Пунктами 6.2 та 6.3 цієї Інструкції передбачено, що відпуск палива здійснюється тільки за талонами. Особи, що не виписали вугілля без поважних причин у строки, встановлені графіком, втрачають право на його отримання. Виписані вимоги на паливо дійсні до 25 числа місяця, який слідує після виписки. У разі коли це право на отримання вугілля не реалізоване у поточному році, воно не переходить у наступні роки, та вартість не отриманого вугілля грішми не компенсується. Таким чином, «Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби» встановлений строк та порядок отримання вугілля на побутові потреби. Із матеріалів справи, а саме списків осіб, яким вивезено вугілля за 1 півріччя 2009 року в листопаді 2009 року, вбачається, що за 1 півріччя 2009 року [PERSON] вивезено побутове вугілля в кількості 2,95т. Отримання [PERSON] побутового вугілля на 1 півріччя 2009 року підтверджується відповідачем копією талона на 1 півріччя 2009 року ,в якому значиться відмітка про відпуск побутового вугілля позивача та стоїть його особистий підпис про отримання такого вугілля( а.с.14,15). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №1 «Про судове рішення» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд першої інстанції на вищезазначені положення уваги не звернув, дійшов помилково до висновку щодо відмови у задоволені позову про забезпечення побутовим вугіллям за 1 півріччя 2009 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності . Враховуючи те, що наданими з боку відповідача доказами по справі підтверджується отримання позивачем побутового вугілля за 1 півріччя 2009 року, в задоволені позову позивача в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг позовної давності щодо заборгованості за побутовим вугіллям за друге півріччя 2009 року почався з 01 січня 2010 року та сплинув, відповідно до частини 1 статті 254 ЦК України, 01 січня 2013 року. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 09 січня 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого законом. Позивач не просив поновити строк на звернення до суду, оскільки вважає його не пропущеним. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У своїх письмових запереченнях на позовну заяву відповідач просив застосувати позовну давність щодо вимог позивача про забезпечення вугіллям за друге півріччя 2009 року (а.с. 13). Висновок суду першої інстанції в цій частині щодо відмови у задоволені позову про забезпечення зобов'язання з вивозу побутового палива за 2 півріччя 2009 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності є правильним. Що стосується позовних вимог про забезпечення позивача побутовим вугіллям за 2 півріччя 2010 року то, відповідно до листа від 26.12.2013 року №9/07-2426 відповідач визнає, що має заборгованість з вивезення побутового вугілля позивачу за друге півріччя 2010 року у кількості 2,95т , однак у зв'язку з тим що Шахтарська дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств ДП «Донауглереструктуризація» фінансується із бюджета, через недофінансування бюджетних коштів побутове вугілля за зазначений період не було вивезено. (а.с. 28). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК.України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Виходячи із встановлених обставин, саме того, що відповідач визнав заборгованість з вивезення побутового вугілля за 2 півріччя 2010 року , висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині зроблений із порушенням норм матеріального права. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову про зобов'язання відповідача забезпечити позивача безкоштовно побутовим паливом за перше та друге півріччя 2009 року з вище приведених обставин та про зобов'язання державного підприємства «Донвуглереструктуризація» Шахтарська виконавча дирекція з ліквідації шахт забезпечити [PERSON] вугіллям на побутові потреби за друге півріччя 2010 року в кількості 2,95 т. Відповідно до ст.88 ЦПк.України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial