Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на те, що 27 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір дарування 52/100 частин квартири [ADDRESS]. Відповідачі без будь-яких підстав заселилися до вказаної квартири. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою виселитися з приміщення, яке належить йому на праві власності. Однак відповідачі змінили замки на вхідних дверях що унеможливлює потрапляння [PERSON] до квартири. З цього приводу позивач звернувся до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, однак кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Такі дії відповідачів грубо порушують права позивача. Оскільки проживання останніх перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні його власністю, з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з 52/100 частин квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-4, 93-94). В судовому засіданні представники позивача - адвокати [PERSON], [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, підтримали у повному обсязі письмові заперечення, які знаходяться в матеріалах справи. Інші учасники процесу до суду не з'явилися, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши відповідача, представників сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 9 ЖК України передбачає, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 1238, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 52/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с.5). Розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28 березня 2014 року №3201 вбачається, що 52/100 частин квартири [ADDRESS] належить [PERSON] В той же час 48/100 частин квартири №2,1 цього ж будинку належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка у зв'язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON] та [PERSON]. Крім того, згідно цього ж листа документи щодо поділу будинку на квартири №1 та №2 відсутні і право власності відповідачів не зареєстровано (а.с.45). Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю позивачем [PERSON] не надано доказів того, які приміщення складають 52/100 частин квартири №1, а що складає 48/100 частин квартири №1, чи виділялися ці частки в натурі, чи встановлювався порядок їх користування, що позбавляє суд можливості вирішити питання чи порушено право [PERSON] За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: dismissed