Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У серпні 2015 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами уточненими представником позивачів [PERSON] щодо визнання недійсними двох договорів купівлі-продажу частин нежитлової будівлі які були укладені 19.09.2013 року між ТОВ «Короніда Інвест» та [PERSON] за якими останній набув у власність 1/3 та 2/3 частини нежитлової будівлі загальною площею 146 кв.м., що складається з групи приміщень № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та знаходиться на [ADDRESS] та скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на зазначену будівлю. Позов обґрунтований наступним. 04.05.2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність, метою якої було будівництво торговельних приміщень загальною площею 146 кв.м. за адресою: [ADDRESS] для організації роздрібної торгівлі. На реалізацію наміру [PERSON] отримав в банку ТА «Артем-Банк» кредит у розмірі 500000,00 грн., майновим поручителем за яким виступив [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року право власності на вищезазначену будівлю визнано за ТОВ «Короніда Інвест». 19.09.2013 року ТОВ «Короніда Інвест» уклала з [PERSON] два договори купівлі - продажу спірних частин нежитлової будівлі, яким [PERSON] отримав право власності на них. Вважає набуття права власності [PERSON] незаконним зважаючи на скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року Апеляційним судом м. Києва та залишення рішення Апеляційного суду м. Києва в силі Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Справу просив вирішити на підставі ст. 331, 338, 658 ЦК України. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на п.3 ч.1 ст. 388, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала посилаючись на те, що позивачі не є сторонами оспорюваного договору і не мають права на пред'явлення позову та на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна за договором, оскільки на час його укладення заборон на відчуження нерухомого майна не існувало. ТОВ «Короніда Інвест» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про місце та час розгляду справи повідомлялося належним чином, клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Короніда Інвест» до суду не надходило. Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав пояснення в справі в яких зазначено, що інформація щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] в системі інформаційних ресурсів містобудівного кадастру відсутня. Адреса зазначеній споруді не присвоювалася. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.09.2013 року між ТОВ «Короніда Інвест» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі за яким останній набув у власність 1/3 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] літера «К» загальною площею 146 кв.м. (а.с.10-11). Також цього ж дня 19.09.2013 року між ТОВ «Короніда Інвест» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуновим Ю.В. договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі за яким останній набув у власність 2/3 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] літера «К» загальною площею 146 кв.м. (а.с.7-8). Право власності на зазначені частки зареєстровано [PERSON] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяги від 19.09.2013 року № 9632065 та від 19.09.2013 року № 9630946 (а.с.9, 12). Позивачі вважаючи порушеннями своїх прав на будівлю, просять захистити їх права визнавши недійсними договори купівлі-продажу від 19.09.2013 року. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статтей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи вищезазначені положення заінтересовані особи, якими в даному випадку можуть бути позивачі для визнання спірного правочину недійсним повинні довести, що укладенням таких правочинів порушене саме законне їх право або інтерес. Представником позивачів в обґрунтування їхнього права або інтересу, що порушене відповідачами було надано довідку АТ «Артем-Банк» про надання СПД [PERSON] кредитних коштів в розмірі 500000,00 грн. для будівництва торгівельних майданчиків за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 т. 2), договір № 10436-14 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою від 31.12.2014 року (а.с.15-19 т.2), договір № 23/12-4-5 про надання послуг з використання торгових місць від 02.04.2012 року (а.с.22-23 т.2), договори оренди торгових місць № 601, 602, 603, 604 (а.с.24-31), договір № 10/06-11 про надання послуг (автокранів, вантажного сідлового тягача) укладений 10.06.2011 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] (а.с.46-48 т.2), акт здачі приймання робіт (надання послуг) (а.с.49, т.2). Суд вважає, що вищезазначені докази свідчать лише про будівництво та здачу в оренду об'єкту за адресою: [ADDRESS] без набуття у визначеному законом порядку права власності. Дана обставина свідчить про те, що позивачі не можуть бути тими особами, права та законні інтереси яких порушенні укладення спірного правочину. Крім того, у будь-якому випадку не підлягають задоволенню позови власників майна, або осіб, які мають інтерес до цього майна, про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, а у даному випадку вчинені після ухвалення судом рішення про визнання права власності, яке було скасоване. Права осіб, які вважають себе власниками майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення індикаційного позову, якщо для цього існують підстави передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Позивачами був обраний не вірний спосіб захисту своїх прав. Відмова в даному позові не позбавляє право позивачів звернутися до суду з віндикаціним позовом.

Outcome: dismissed