Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно позовної заяви, 08.11.1997 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №202. Від шлюбу в них є дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що подружні стосунки з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння між ними, розбіжності в поглядах на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства. Також стверджує, що неодноразово намагалась вплинути на те, щоб відповідач змінив своє ставлення до неї та до сім`ї в цілому, проте зміни не відбулися. Позивачка вважає, що подальше спільне сімейне життя, збереження шлюбу між ними неможливе, тому позивачка просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2018 року провадження у справі зупинено та призначено сторонам строк для примирення терміном шість місяців. Ухвалою від 03.06.2019 року провадження у справі поновлено та призначено до підготовчого судового засідання. Позивачка в заяві від 11.10.2018 року просила справу розглядати без її участі, у зв`язку із тим, що вимушена поїхати за межі України на роботу. Відповідач 14.08.2019 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглядати справу без його участі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.07.2007 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 08.11.1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №202. Від шлюбу останні мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] . Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю сторін, а також щодо визначення місця проживання дитини, відповідно до позовної заяви у сторін не має, що не оспорювалось відповідачем. В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, який зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з наведеним, та враховуючи прийняття судом визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 352,40 гривень (704,80/100*50=352,40). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 352,40 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved