Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивував тим, що 20.02.2002 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку IV-ОД №066184 по вул. Свердлова, №157 у м. Ізмаїл Одеської області, реєстрація у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2306. 20.02.2002 року [PERSON]В уклала договір дарування вказаної земельної ділянки. 16.01.2003 року договір дарування земельної ділянки було розірвано. 28.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованими на неї будівельними та конструктивними матеріалами незавершеного будівництвом домоволодіння з надвірними спорудами №157 по вул. Свердлова, в м. Ізмаїл Одеської області. Проте, державний акт на [PERSON] залишився чинним. Позивач позовні вимоги в частині скасування державного акту підтримав та просив їх задовольнити. Представник Ізмаїльської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував але вважає, що управління не є належним відповідачем по справі. Заслухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог до [PERSON]. та відмови до Ізмаїльської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, як неналежних відповідачів.\~ Так, судом встановлено, 20.02.2002 року [PERSON] отримала Державний акт IV-ОД №066184 на право власності на земельну ділянку по вул. Свердлова,157 у м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2306. 20.02.2002 року [PERSON] уклали договір дарування вказаної земельної ділянки. 16.01.2003 року договір дарування земельної ділянки було розірвано (а.с. 5). 28.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованими на неї будівельними та конструктивними матеріалами незавершеного будівництвом домоволодіння з надвірними спорудами №157 по вул. Свердлова, в м. Ізмаїл Одеської області. 28.04.2010 р., рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, було визнано за позивачем право власності на земельну ділянку з розташованими на неї будівельними та конструктивними матеріалами незавершеного будівництвом домоволодіння з надвірними спорудами №157 по вул. Свердлова, в м. Ізмаїл Одеської області. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.120 ч.1 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій воно розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів. З урахуванням встановлених обставин, а також того, що відповідач [PERSON] обставини та позовні вимоги визнала, визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб не порушує, суд дійшов висновку про необхідність скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку IV-ОД №066184, виданого 25 березня 2002 року на ім'я [PERSON], №516916, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №2340

Outcome: approved