Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 8/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську. В обґрунтування вимог зазначила, що 01 грудня 1988 року Красногвардійським райнарсудом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким право власності на 8/100 частин спірного домоволодіння було визнано за померлою матірю позивачки [PERSON]. 31 грудня 2004 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], згідно до якого спадкоємцями на майно померлої, що складалося з 72/100 частин спірного домоволодіння є доньки [PERSON] та [PERSON]. 10 березня 2006 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано в рівних долях право власності в порядку спадкування за законом на 20/100 частин домоволодіння. 09 жовтня 2006 року КП «ДМБТІ» ДОР було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину має у приватній власності 36/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатська у м. Дніпропетровську. 09 жовтня 2006 року КП «ДМБТІ» ДОР було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] та [PERSON] має у приватній власності по 10/100 частин домоволодіння 28 по вул. Камчатська у м. Дніпропетровську. Тобто, 92/100 частин домоволодіння знаходяться у приватній власності відповідача [PERSON] та її сестри [PERSON] На 8/100 домоволодіння право приватної власності не зареєстроване, так як [PERSON] рішення Красногвардійського райнарсуду від 01.12.1988 року не зареєструвала та на час ухвалення рішення не діяло законодавство про обовязкову реєстрацію, а правовстановлюючим документом вважалося рішення суду. 22 березня 2005 року [PERSON] померла. 29 вересня 2005 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого позивачка успадкувала ? частину квартири [ADDRESS], а 8/100 частин даного домоволодіння не ввійшли до спадкової справи. З метою реєстрації права власності на 8/100 частин домоволодіння позивачка звернулася до КП ДМБТІ ДОР для реєстрації права власності, однак їй надали відмову в державній реєстрації у звязку з тим, що в тексті рішення суду невірно зазначено імя померлої. 28 квітня 2014 року помилку в рішенні суду було виправлено. Таким чином, право власності на 8/100 частин домоволодіння [PERSON] отримала ще у 1988 році рішенням суду, яке й являється правовстановлюючим документом. Оскільки, нотаріус відмовляється виконувати дії повязані з отриманням позивачкою у спадок 8/100 частин домоволодіння з причин відсутності правовстановлюючих документів, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява, у якій представник позовні вимоги позивачки підтримала, просила суд позов задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглядати без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що 92/100 домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську, знаходяться у приватній власності відповідача [PERSON] та її сестри [PERSON] (а.с.11-14). 8/100 частин вищезазначеного домоволодіння належало [PERSON], право власності на яких було визнане за нею рішенням Красногвардійського райнарсуду м. Дніпропетровська від 01 грудня 1998 року (а.с. 9). На 8/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську, право власності належним чином не зареєстровано, так як на час винесення рішення Красногвардійського райнарсуду м. Дніпропетровська від 01 грудня 1998 року, законодавство стосовно обовязкової реєстрації не діяло, а правовстановлюючим документом вважалося рішення суду. 22 березня 2005 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 003518 (а.с. 10). Позивачка являється донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД № 108483 (а.с. 7). Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно вимог ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [PERSON] успадкувала 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Згідно відповіді Пятої Львівської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2014 року, 8/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську до спадкової маси не увійшли, так як на них не зареєстровано право власності (а.с. 24). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п.4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 року право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки, згідно законодавства, яке діяло у 1988 року, обовязкова реєстрація права власності після рішення суду не передбачалась, то рішення Красногвардійського райнарсуду від 01.12.1988 року необхідно вважати правовстановлюючим документом, який підтверджує наявність у [PERSON] права власності на 8/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] на 8/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Камчатській у м. Дніпропетровську. На підставі викладеного,

Outcome: approved