Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до садівничого товариства №3 «Прибой»(Виноградарське) про визнання припиненими трудових відносин, мотивуючи позов тим, що з 16.07.2011 року вона працювала на посаді голови правління Садівничого товариства № 3 «Прибой» (ВИНОГРАДАРСЬКЕ). Відомості про неї, як керівника товариства включені до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 29 жовтня 2018 року позивачем була надіслана поштою заява з проханням звільнити її з займаної посади з 01 листопада 2018 року у зв`язку зі зміною місця проживання, тобто повідомила товариство про розірвання з її ініціативи трудового договору. Відповідно до відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на сьогодні її звільнено не було, у відповідному розділі реєстру відомості про зміну керівника не вносилися та відповідно містяться відомості про неї, як керівника вказаного товариства. Уповноважений на звільнення голови правління СТ № 3 «Прибой» (Виноградарське) проігнорував її повідомлення про звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав докладених на нього Статутом обов`язків по створенню нового виконавчого органу. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про її звільнення в межах статутної діяльності Товариства, СТ № 3 «Прибой» були порушені її трудові права, зокрема право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Окрім цього, невнесення відповідних змін про звільнення з посади голови правління до Єдиного державного реєстру свідчить про те, що відповідач не припинив трудових відносин з позивачем та продовжує вважати його головою правління Товариства. У зв`язку з тим, що загальними зборами учасників товариства чи правління не було прийнято рішення про звільнення її з посади голови правління, а також враховуючи, що її трудові права є порушеними з підстав не вчинення відповідних дій відповідача на її заяву про звільнення з посади голови правління товариства, вони підлягають захисту у судовому порядку. Уповноважений орган Товариства проігнорував її заяву про звільнення і не розглянув її по суті. Бездіяльністю відповідача порушені її трудові права, зокрема право позивача бути звільненим та право обрання нового місця роботи на власний розсуд. Враховуючи те, що вона позбавлена можливості продовжувати працювати за трудовим договором, не має можливості розірвати договір з незалежних від неї підстав, в порядку передбаченому зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статусу безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи. Позивач та іі представник у судове засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках У судовому засіданні встановлено, що з 16.07.2011 року [PERSON] працювала на посаді голови правління Садіничого товариства №3 «Прибой»(Виноградарське). Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.01.2019 року садівничого товариства №3 «Прибой»(Виноградарське) не перебуває в процесі припинення. Керівником є [PERSON] . Позивачем 29.10.2018 року було надіслано на товариство заяву про звільнення за власним бажанням з 01.11.2018 згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с.31) Так, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Пунктом другим статті 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною першою статті 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Таким чином, відповідачем порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин є обґрунтованим, оскільки не розгляд заяви про звільнення є порушенням права позивача щодо вільного вибору праці та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved