Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої боргу в сумі 20000 гривень, 3 % річних у розмірі 2608 гривень 77 копійок, інфляційних нарахувань у розмірі 6900 гривень та судового збору. Свої вимоги мотивувала тим, що 25 серпня 2010 року між нею та відповідачем був укладений договір позики на суму 20000 гривень із терміном повернення до 27 серпня 2010 року. Вона передала відповідачу кошти, а остання написала їй боргову розписку. 04 вересня 2014 року та 04 листопада 2014 року вона направляла відповідачу претензії, проте вони повертались за закінченням встановленого строку зберігання. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 серпня 2010 року між сторонами було укладено договір позики на суму 20000 гривень із терміном повернення до 27 серпня 2010 року. На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, [PERSON] надала суду копію розписки [PERSON] (а.с. 3). 04 вересня 2014 року та 04 листопада 2014 року [PERSON] направляла відповідачу претензії (а.с. 8, 9), проте вони повертались за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 10, 11). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Встановлено, що відповідно до розписки від 25 серпня 2010 року [PERSON] має повернути [PERSON] 20000 гривень, тобто стягненню з відповідача підлягає зазначена сума. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних. За таких обставин, підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення повернення боргу та суми інфляційних нарахувань. На підтвердження своїх доводів щодо розміру стягнення 3 % річних в сумі 2608 гривень 77 копійок та суми інфляційних нарахувань у розмірі 6900 гривень, позивач надала суду розрахунки (а.с. 6, 7), які відповідають вимогам закону. Отже, стягненню з відповідача підлягає сума, яка складається з: - 20000 гривень основного боргу; - 2608 гривень 77 копійок суми 3 % річних; - 6900 гривень суми інфляційних нарахувань. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 295 гривень 08 копійок.

Outcome: approved