Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

у січні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» (код ЄДРПОУ 09306278) суму заборгованості у розмірі 8224 доларів США 08 центів, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку становить 222947 (двісті двадцять дві гривні дев'ятсот сорок сім гривень) 83 коп. та судовий збір по справі у розмірі 3344 (три тисячі триста сорок чотири гривні) 22 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24.12.2017 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/9408/81/66215 згідно умов якого банк надав кредитні кошти у розмірі 22330 доларів США 00 центів на строк до 24.12.2027 зі сплатою 13,00% річних, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, також для забезпечення належного виконання кредитного зобов'язання [PERSON] між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки, яка зобов'язалася відповідати за виконання забезпечених зобов'язань та у разі невиконання або не належного виконання позичальником умов кредитного договору поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, однак сторонами належним чином не виконані покладені на них зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість. 23.11.2018 представником позивача подано до суду заяву про заміну сторони з АТ «Райфайзен Банк Аваль» на його правонаступника ПАТ «Оксі Банк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.09.2018. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 88). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 222947 грн 83 коп., що за своїм розміром не перевищує п'ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24.12.2017 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/9408/81/66215 згідно умов якого банк надав кредитні кошти у розмірі 22330 доларів США 00 центів на строк до 24.12.2027 зі сплатою 13,00% річних, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання а порядку та строки, визначені договором (а.с. 22-32). У зв'язку із порушенням вищезазначених умов кредитного договору з 19.02.2013 було збільшено відсоткову ставку на 5% річних до 18% річних. 10.04.2013 відповідачем було виконано умови кредитного зобов'язання, тому між стронами укладено додаткову угоду №014/9408/81/66215/81-1-0-00/4245 до кредитного договору, згідно якого процентну ставку було встановлено 13% річних (а.с. 33-37). 08.04.2014 між сторонами укладено додаткову угоду 014/9408/81/66215/81-1-0-00/4246 до кредитного договору, згідно якого процентну ставку було встановлено у розмірі 13% річних (а.с. 38-42). 24.12.2007 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки згідно якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором солідарно з [PERSON] за виконання забезпечених зобов'язань у тому числі, які виникнуть у майбутньому, які випливають з умов договору, зокрема, погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, сплатити відповідні комісії, пені, штрафи у розмірах т ав строки, визначені кредитним договором (а.с. 47-48). Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до ч. п. ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 24. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. де зазначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. Станом на 07.12.2017 у [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 8224 доларів США 08 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 222947 грн 83 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом у розмірі 7976 доларів США 89 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 216246 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 247 доларів США 19 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 6701 грн 11 коп. в тому числі простроена заборговаінсть за відсотками 184 доларів США 69 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 5006 грн 79 коп. (а.с. 11-17). Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках в іноземній валюті - доларах США. Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»! від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. У зв'язку із невиконання відповідачем своїх зобов'язань АТ «Райфайзен Банк Аваль» надіслав на адресу відповідачів вимогу від 19.12.2017 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 49-58). Також встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк»

Outcome: approved