Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 24 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 720. В обґрунтування позову зазначав, що з 24 вересня 2011 року він перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між ними втрачено почуття взаємної любові та поваги один до одного. Постійні сварки призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. За таких обставин спільне життя стало нестерпним і неможливим. З червня 2015 року подружніх стосунків вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. За спільною домовленістю між ними їхній син [PERSON] залишиться проживати із матір'ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у суд теж не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов визнає, проти розірвання шлюбу вона не заперечує, просила розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 24 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 720. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з червня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved