Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У серпні 2020 року заявник звернувсь до суду із заявою про визнання його доньки, [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення його опікуном над нею, мотивуючи заяву тим, що вона страждає на психічне захворювання, є інвалідом, як наслідок не може висловлювати свої думки, бо не розмовляє, не може приготувати собі їжу, не може дати оцінку своїм діям, постійно потребує стороннього догляду. 12.08.2020 року ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 01.10.2020 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу. 15.02.2021 року з експертної установи - КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» до суду повернуто справу з висновком експерта. Ухвалою судді від 22.02.2020 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду. Заявник в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої\~ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги, що визначено частиною третьою\~ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою\~ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй\~Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої\~ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За ч. 1\~ст. 40 ЦК України\~фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з частиною першою\~ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою\~статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі « Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що з 2005 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в лікаря-психіатра (а.с.10). [PERSON] фактично проживає без реєстрації разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Як вбачається з подання Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 21.09.2020 виконавчий комітет вважає, що призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , у разі визнання останньої недієздатною особою, є доцільним та буде відповідати інтересам хворої (а.с.23). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №50 від 04.02.2021 року, у підекспертної [PERSON] , [INFO] , має місце психічний розлад у формі важкої розумової відсталості з дитячим церебральним паралічем, є інвалідом I групи дитинства безстроково, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Важка розумова відсталість з тяжким системним недорозвиненням мови». При обстеженні у підекспертної виявлено відсутність фразової мови та повне дезорієнтування в оточуючій дійсності. Вищезазначені риси психіки під експертної такі глибокі, тотальні та незворотні, що повністю позбавляють її можливості регулювати свою поведінку у соціумі навіть на елементарному побутовому рівні (а.с.32-35). Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановлення над нею опіки та призначення опікуна в особі заявника [PERSON] , оскільки за своїм станом [PERSON] не може самостійно реалізовувати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до частини шостої\~статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved