Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на користь кожного з них по 300000,00 грн. компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданої смертю доньки позивачів, [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року відповідач [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER], вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої була смертельно травмована та померла донька позивачів, [PERSON] Даний факт, а також наявність в діях відповідача порушення Правил дорожнього руху України та його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлені вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2015 року та вироком апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Смертю доньки позивачам завдані і продовжують завдаватися тяжкі душевні страждання, які виражаються в сумі, спустошенні, тривозі, які переживають позивачі. Крім того, позивачі мають ще двох неповнолітніх дітей, від яких змушені приховувати факт смерті їхньої сестри, що також доставляє позивачам сильні душевні страждання. Виходячи з тяжкості втрати та сили душевних страждань позивачі вважають справедливою компенсацію завданої їм моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. кожному. В судовому засіданні позивачі підтримали повністю позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. В обґрунтування розміру позовних вимог позивачі додатково послались на те, що раніше вони розраховували на те, що їх донька [PERSON], яка вже стала повнолітньою, влаштується на роботу та буде допомагати батькам утримувати господарство та виховувати інших дітей, брати участь у спільних витратах їх сім'ї. Однак у зв'язку із смертю доньки така можливість втрачена назавжди. Крім того, позивачі пояснили, що не звертались за медичною допомогою у зв'язку із смертю доньки та не мають документів на підтвердження погіршення їх психоемоційного стану, оскільки через необхідність працювати та доглядати за іншими своїми дітьми не мають змоги та часу відвідувати лікарів. Представник позивачів, адвокат Молоткова В.В., позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на те, що душевні страждання позивачів, пов'язані із загибеллю їхньої доньки, є очевидними і окремому доказуванні не підлягають, а заявлена позивачами сума позовних вимог відповідає вимогам, розумності, добросовісності та справедливості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває реально призначене вироком апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року покарання у виді 4 років позбавлення волі. Однак він надав письмові заперечення проти позову, в яких позов визнав частково, на суму 10000,00 грн. відносно позивача [PERSON] та 20000,00 грн. відносно позивача [PERSON] Свої заперечення відповідач мотивував тим, що свою вину у вчиненні ДТП та смерті доньки позивачів не оспорює і визнає, готовий відшкодувати моральну шкоду лише у вказаних межах, оскільки вважає заявлену позивачами суму позовних вимог необґрунтованою, завищеною, а відповідні душевні страждання - недоведеними. Вважає, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] слід брати до уваги також її роль в обставинах, які призвели до загибелі [PERSON], а саме те, що в день її загибелі він разом з позивачем [PERSON] та загиблою [PERSON] розпивав алкогольні напої, і саме [PERSON] попросила з'їздити за іншими алкогольними напоями, а [PERSON] виявила бажання поїхати з ним. Вбачає в цьому те, що позивач [PERSON] непрямо своєю поведінкою сприяла виникненню обставин, які призвели до смерті її доньки. Представник відповідача, адвокат Паскал П.М., також позовні вимоги визнав частково, на вказану в запереченнях відповідачу суму. В обґрунтування цього послався на факти, доводи та норми права, викладені в письмових запереченнях відповідача. Крім того, вважав позовні вимоги документально не доведеними, необґрунтованими, такими, що не враховують обставини справи та особливості особистісних властивостей кожного з позивачів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в справі матеріали, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 01.04.1995 року. Як встановлено вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2015 року, в цій частині залишеним в силі вироком апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року, [PERSON] 15 жовтня 2014 року, приблизно о 02 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по автодорозі від с. Тарасівка в напрямку с. Вільне Оріхівського району Запорізької області. В районі ЛЕП № 63 вищевказаної автодороги, [PERSON] у зв'язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вправо, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де не впорався з керуванням транспортного засобу, допустив його виїзд за межі проїзної частини та перекидання у лівому кюветі. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.9 «а», п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких водію забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, а перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], яка була пасажиром автомобіля під керуванням [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних рваних ран волосистої частини голови справа з крововиливом м'яких тканин правої лобно-скронево-тім'яної області, забитої рани верхньої губи, множинних синців і осадження правої половини обличчя, крововиливів під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, вдавленого перелому кісток склепіння та основи черепа праворуч, набряку - набухання головного мозку з дислокаційним синдромом. Відповідно до висновку експерта № 136 від 27.11.2014 року, смерть [PERSON] настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком - набуханням головного мозку з дислокаційним синдромом на тлі гемаспірації. Смерть [PERSON] настала [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 20.10.2014 року. Вказаним вироком [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та підданий покаранню у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, а в порядку ст.. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року вирок суду першої інстанції був скасований в частині призначеного покарання, [PERSON] був засуджений до основного покарання чотирьох років позбавлення волі з реальним його відбуванням. В частині висновків щодо доведеності винуватості [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть [PERSON], та кваліфікації його діяння за ч. 2 ст. 286 КК України, вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2015 року залишений без змін та набрав законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, наведені вище обставини загибелі [PERSON] внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху окремому доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Як випливає із ч. 2 ст. 1167, ст. 1168 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, позивачі мають право вимагати компенсації моральної (немайнової) шкоди, завданої їм відповідачем внаслідок заподіяння смерті доньці. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, як роз'яснюється в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що позивачі переживають у зв'язку із смерті своєї доньки сильні душевні страждання, характер та обсяг яких є максимальним із всіх можливих, оскільки, з огляду на людську природу, для будь-якої розумної людини втрата дитини є найтяжчою втратою, яку неможливо відновити чи іншим чином згладити, яка вкрай негативно впливає на психоемоційний стан батьків, яка змушуватиме їх постійно протягом всього наступного життя відшукувати додаткові душевні сили для підтримання нормальних життєвих стосунків як між собою, так й з оточенням. Для позивачів ці душевні страждання посилюються тим, що вони продовжують виховувати двох неповнолітніх дітей та змушені вживати додаткових зусиль для нормального духовного розвитку цих дітей, мінімізації негативного впливу життєвих обставин, що склалися. Виходячи з цього, беручи до уваги майновий стан відповідача, характер вчиненого ним діяння, форму та ступень його вини, повне визнання ним вини та часткове визнання ним позову, його поведінку після вчинення діяння (за визнанням позивачів, відповідач відшкодував витрати на поховання їх доньки), загальний рівень життя сторін, суд вважає, що заявлений позивачами розмір позовних вимог не відповідає вимогам розумності та добросовісності, а позов може бути задоволений частково - на суму по 30000,00 грн. на користь кожного з позивачів. При цьому суд відхиляє доводи відповідача та його представника щодо того, що компенсація моральної шкоди не може бути однаковою для двох людей, оскільки кожна людина по-своєму переживає ті чи інші страждання, а також щодо непрямої вини позивача [PERSON] у смерті її доньки. Суд виходить з того, що батькам в однаковій мірі властиво переживати душевні страждання, пов'язані із загибеллю доньки, а причетність позивача [PERSON] до смерті доньки ґрунтується виключно на припущеннях і матеріалами справи не підтверджується. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial