Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з названим позовом, в якому зазначило, що відповідно до кредитного договору від 28.10.2011р. надало [PERSON] кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Своїх зобов'язань відповідач не виконав внаслідок чого станом на 31.05.2017 р. має поточну заборгованість за кредитом у розмірі 13269,98грн., з яких: 989,42грн. - заборгованість за кредитом; 8872,47грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2300,00грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина); 608,09грн6. - штраф (процентна складова). З наведених підстав банк просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором 13269,98грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, звернувся із зустрічним позовом, в якому просив: визнати недійсним кредитний договір від 28.10.2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладеного у формі Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування якого, зазначив, що банк не передав йому умови та правила надання кредиту, на які йдеться посилання в Анкеті-заяві від 28.10.2017 року, тому він не мав можливості ознайомитися з цими документами, при цьому отримав лише пластикову картку, чим порушено ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладенні спірного договору не було дотримано його письмової форми та обміну документів. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги він посилається на недотримання письмової форми кредитного договору, відсутність у ньому істотних умов та несправедливі умови договору. Позивач зустрічний позов не визнав, вважає вимоги про розірвання кредитного договору безпідставними та необґрунтованими. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що 28.10.2011р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.200 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Своїх зобов'язань відповідач не виконує, щомісячне погашення кредиту не здійснює, не сплачує відсотки за користування кредитом та комісію, внаслідок чого станом на 31.05.2017 р. має поточну заборгованість за кредитом у розмірі 13269,98грн., з яких: 989,42грн. - заборгованість за кредитом; 8872,47грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2300,00грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина); 608,09грн6. - штраф (процентн6а складова). З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним кредитний договір від 28.10.2011 року , вважаю, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. Звинувачення відповідача, що банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Відповідно до п.7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно д ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши Заяву позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язком, так само не обов'язково і підписання Тарифів Банку. Крім того, із зазначеним зустрічним позовом позивач звернувся у 2017 році, кредитний договір укладений ще у 2011 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином позивач за зустрічним позовом пропустив строки позовної давності. З наведених підстав, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання недійсним кредитний договір не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору 1600 грн.

Outcome: approved