Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

у січні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2008 року між нею та ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступник якого є ПАТ «Фідобанк») укладено кредитний договір №014/3731/2/12577 про надання кредиту у розмірі 23230 доларів США для інвестування будівництва однокімнатної квартири у м.Полтаві, яка досі не побудована. В цей же день з метою забезпечення вказаного кредитного договору укладено іпотечний договір №014/3731/2/12577 про заставу цієї однокімнатної квартири у м.Полтаві. У звязку з нестабільною фінансовою ситуацією в країні, збільшенням офіційного курсу долара по відношенню до гривні, заволодіння шахрайським шляхом даними кредитними коштами, вона з обєктивних причин порушила боргові зобовязання та не могла в обумовлені строки погашати кредитну заборгованість. 04.04.2014 року вона направила на адресу банку листа, згідно якого повідомила про зупинення нею сплати коштів за кредитних коштів та про розірвання кредитного договору. Одночасно просила припинити нарахування відсотків, штрафу/пені та визначити сталу суму заборгованості у гривнях відносно курсу долара США на день укладення кредитного договору. Однак відповідь на лист нею не отримана, що можна розцінювати як погодження банку на її пропозицію, викладену у листі Окрім цього, вона непрацевлаштована, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а тому просить суд з 04.04.2014 року кредитний договір №014/3731/2/12577 від 31.03.2008 року, укладений між нею та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступник якого ПАТ «Фідобанк») розірвати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав. Просить його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову та пояснив, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили всі умови, що засвідчили своїми підписами. Зокрема, сторони обумовили, що у разі надання кредиту в іноземній валюті валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. Окрім цього, підставою для розірвання даного договору не може бути не працевлаштованість позивача, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та заволодіння шахрайським способом кредитними коштами. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: \~ 31.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (Кредитор) та [PERSON] ( Позичальник) укладено кредитний договір № 014/3731/2/12577 (далі договору), згідно якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надав позичальнику кредит в сумі 23230 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 30.03.2038 року (включно), зі сплатою 12, 00 відсотків річних. (п.1.1 договору).( а.с.9). Пунктом 1.3 договору визначено, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється Позичальником щомісячно, відповідно до графіку платежів, наведеного в Додатку № 1 цього Договору. Дані кредитні кошти призначені для інвестування в обєкт нерухомого майна, яким є однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору № 05-080 про участь у Фонді фінансування будівництва від 25.02.2008 року, укладеного між ТОВ «інвестиційна компанія «Полтавабудінвест» та позичальником. (п. 2.1 Договору). Договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, комісій, штрафів та пені). (п.8.1 Договору). Пунктом 11.1 договору сторони засвідчили, що невідємною частиною договору є додаток № 1 повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту ( з додатком, яким визначається графік платежів за договором). Згідно повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту ВАТ «Ерсте Банк» (Кредитор), яке отримано під розпис позичальником [PERSON] визначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. (а.с.76-78). 12.01.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №014/3731/2/12577 від 31.03.2008 року. (а.с.15-17). 31.03.2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем (іпотекодавець) та відповідачем (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №014/3731/2/12577, згідно якого у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого за цим договором. Предметом іпотеки є майнові права на однокімнатну квартиру №34 на 09 поверсі, загальною площею 39,93 метрів квадратних у будинку №11 по бульвару Боровиковського у м.Полтаві, будівництво якої не завершене, яка в майбутньому стане власністю іпотекодавця - до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності стане забезпечення виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 31.03.2008 року та зареєстрований під №689. (а.с.19-21). Згідно наданого розрахунку станом на 26.10.2015 року позивач має заборгованість перед банком в сумі 20028,85 доларів США та 33110,09 гривень пені, що в перерахунку на гривню за курсом НБУ станом на 26.10.2015 року (1 долар США +22,574677 грн.) становить 485254,90 грн., з яких : -1226,07 доларів США-прострочена заборгованість за кредитом; -15567,22 доларів США строкова заборгованість за кредитом; -3235,56 доларів США-сума відсотків; -9237,88 грн. - сума пені, нарахована за порушення термінів повернення кредиту; -23872,21 грн. - сума пені, нарахована за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.(а.с.24-32). 04.04.2014 року позивач [PERSON] направила на адресу банку листа, згідно якого повідомила про зупинення сплати коштів за кредитних коштів та про розірвання кредитного договору. Одночасно просить припинити нарахування відсотків, штрафу/пені та визначити сталу суму заборгованості у гривнях відносно курсу долара США на день укладення кредитного договору. (а.с. 59). \~\~ Ч.1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, ст.652 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, а саме \~у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. \~\~\~\~ Так, звертаючись до суду з позовом позивач зазначила обставини, а саме нестабільну фінансову ситуацію в країні, збільшення офіційного курсу долара, погіршення її матеріального стану, як суттєві. Ч. 2 ст. 652 ЦК України зазначено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону україни «Про захист прав споживачів», , а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Одночасно, при розгляді даної справи суд враховує висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2001 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Таким чином, виходячи із обставин справи, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні позивач не довела підстав для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, так як зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому, суд не бере до уваги доводів позивача, як на підставу для розірвання кредитного договору, в частині заволодіння шахрайським шляхом кредитними коштами іншими особами, оскільки дані твердження не звільняють позичальника від належного виконання взятих на себе договірних зобовязань. Приймаючи до уваги, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, то підставою для розірвання кредитного договору не може бути тяжкий матеріальний стан позивача, його не працевлаштованість, наявність на утримання двох неповнолітніх дітей, а також відсутність відповіді банку на її пропозицію щодо зупинення сплати коштів за кредитних коштів та про розірвання кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed