Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У січні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 липня 2017 року о 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Нісан Тііда», д/н [NUMBER] в с. Ясногородка Макарівського району Київської області здійснила зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пасат», д/н [NUMBER] і технічно його пошкодила. Постановою Макарівського районного суду від 11 вересня 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Звітом № СФ-0000367 від 30 жовтня 2017 року встановлено, що шкода, завдана автомобілю позивача, складає 363 987,05 грн., вартість самого дослідження склала 500,00 грн. СК «Провідна», на підставі договору страхування АК/4645299/1002/16, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 86 734,83 грн. Проте, сплачена сума не покриває збитків, визначених у звіті, а тому просить стягнути з відповідача різницю між збитками в розмірі 277 252,22 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., що виразилася в порушенні звичного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, порушення попереднього укладу сімейного життя. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2018 року, визначено головуючого суддю Яровенко Н.О. В судове засіданні позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати відзив по суті предмету спору не скористалася. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 16 серпня 2018 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 липня 2017 року о 17 год. 01 хв. в с. Ясногородка, Макарівського району Київської області сталася ДТП між автомобілем «Насан Тііда», д/н [NUMBER] та автомобілем «Фольксваген Пассат», д/н [NUMBER], внаслідок чого між транспортними засобами сталося зіткнення, що призвело до їх механічного пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП № 3017196379198395 (а.с. 54). Постановою Макарівського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7). 23 жовтня 2017 року СК «Провідна» виплатила [PERSON] 86 734,83 грн. страхову виплату по події, за договором страхування № АК/4645299/1002/16 (а.с. 53). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Звітом № 2017-07-25/1 про визначення вартості матеріального збитку від 26 липня 2017 року, вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Фольксваген Пассат», д/н [NUMBER] станом на 14 липня 20107 року складає 363 987,05 грн. (а.с. 8-48). Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 1778/15 від 05 квітня 2016 року, виготовленого на замовлення ПАТ «СК «СКАЙД», вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мазда», д/н [NUMBER] станом на 05 квітня 2016 року складає 50 349,30 грн. (т. 2 а.с. 34-55). Враховуючи відшкодоване СК «Провідна» страхове відшкодування в розмірі 86 734,83 грн., суд приходить до висновку, що [PERSON] належить відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 277 752,22 грн., яка розрахована наступним чином: (363 987,05 грн. (вартість матеріального збитку) - 86 734,83 грн. (сплачене страхове відшкодування). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Позивач, обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоров'я та відносин з близькими, порушенні життєвого укладу, внесенні небажаних корективів в життєві плани. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якої зазнала позивач у зв'язку з пошкодженням її майна, неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 277 752,22 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial