Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого вказав наступне. 26.07.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 165, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13 770,00 дол. США під 12% річних, строком на 84 місяців. 28.11.2008 р. між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 165 від 26.07.2007 року, якою було змінено розмір процентної ставки з 12% на 14%, всі інші умови залишилися без змін. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору, між позивачем та позичальником було укладено договір застави майна від 26.07.2007 року. Додатково, в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено трьохсторонній договір поруки № 165 від 26.07.2007 року, за яким поручителем виступила [PERSON], за яким остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником [PERSON] за належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором. 28.11.2008 р. між банком та поручителем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 165 від 26.07.2007 року, якою було змінено розмір процентної ставки з 12% на 14%, всі інші умови залишилися без змін. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, починаючи з 08.06.2015 р. виникла заборгованість зі сплаті платежів на погашення кредиту та сплаті відсотків. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників, а тому посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість станом на 08.06.2015 р. на загальну суму 99 633,52 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в своїх запереченнях просила відмовити у задоволені позову з тих підстав, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для звернення із такою вимогою. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову оскільки позивач пропустив встановлений законом строк для звернення із такою вимогою до поручителя. Третя особа- [PERSON] в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.223 ЦПК України), крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення зявившихся учасників справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до наступного. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що 26.07.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 165, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13 770,00 дол. США під 12% річних, строком на 84 місяців. 28.11.2008 р. між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 165 від 26.07.2007 року, якою було змінено розмір процентної ставки з 12% на 14%, всі інші умови залишилися без змін. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору, між позивачем та позичальником було укладено договір застави майна від 26.07.2007 року. Додатково, в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено трьох сторонній договір поруки № 165 ві. 26.07.2007 року, за яким поручителем виступила [PERSON], за яким остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником [PERSON] за належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором. 28.11.2008 р. між банком та поручителем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 165 від 26.07.2007 року, якою було змінено розмір процентної ставки з 12% на 14%, всі інші умови залишилися без змін. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.05.2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про зміну умов договору щодо строку його виконання та стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений. Змінено умови кредитного договору № 165 від 26.07.2007 року щодо строку його виконання, та визначено строк виконання кредитного договору № 165 від 26.07.2007 року моментом набрання рішення суду про зміну умов кредитного договору законної сили; стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 107 647,63 грн. Згідно ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, із договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, зокрема, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п.4.2). В цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. При цьому строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-6цс14. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 24.05.2011 року і протягом наступних шести місяців. Однак позивач пропустив цей строк та звернувся до суду із даним позовом лише 11.08.2015 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні вимог позивача про стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] як з поручителя, відмовити за припиненням строку дії поруки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує понесені судові витрати через відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed