Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося у суд з позовом, в якому зазначає, що 04 серпня 2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № VOK6AE00000746, згідно з умовами якого позивач зобовязався надати відповідачці кредит у розмірі 17000 доларів США на термін до 04.08.2011 року, а остання зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Погашення заборгованості передбачалося здійснюватися в такому порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, комісії, а також інші витрати згідно з кредитним договором, а у випадку порушення зобовязань відповідачка зобовязалася сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості по кредиту. ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання по договору виконав у повному обсязі, а саме, надав [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Проте відповідачка свої зобов'язання по кредитному договору не виконала, у звязку з чим станом на 16.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11514,45 доларів США, що за курсом 22,10 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2015 року, складає 254469,35 грн., з яких: 8025 доларів США заборгованість по кредиту, 503 долари США заборгованість по процентах за користування кредитом, 127,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2858,95 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору, яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також стягнути з останньої судові витрати. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] 13 жовтня 2015 року подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначила, що станом на 08.10.2015 року заборгованість по кредиту [PERSON] перед банком становить 11797,20 доларів США, з яких: 8025 доларів США заборгованість по кредиту, 503 долара США заборгованість по процентах за користування кредитом, 127,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3141,70 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, і оскільки рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2012 року з відповідачки [PERSON] стягнуто на користь банку 9054,42 долари США, то за вирахуванням цієї суми, просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору у розмірі 2742,78 долари США, що за курсом 21,27 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.10.2015 року, складає 58338,93 грн. Ухвалою суду від 13 жовтня 2015 року за клопотанням представника позивача [PERSON] до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON] Ухвалою суду від 29 жовтня 2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року. В обґрунтування вимог [PERSON] зазначає, що кредитний договір №VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року, на підставі якого банк просить стягнути з неї заборгованість по кредиту, не підписувала і коштів не отримувала, а тому просить визнати вказаний договір недійсним та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» понесені нею судові витрати. У запереченні на зустрічний позов представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] просить у задоволенні вимог [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2012 року, що набрало законної сили та має преюдиційне значення, підтверджується укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору і останньою не надано належних доказів на спростування таких обставин, а також посилається на те, що [PERSON] після укладення кредитного договору здійснювала погашення заборгованості. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підтримала повністю, пояснила, що заборгованість по кредитному договору складається з пені за несвоєчасне виконання зобовязання і становить 2742,78 долари США, що за курсом 21,27 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.10.2015 року, еквівалентно 58338,93 грн., та нарахована за період з 27.11.2012 року, тобто з часу постановлення рішення Октябрським районним судом м. Полтави, по 08.10.2015 року, просила вимоги банку задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити з наведених у запереченні ПАТ КБ «Приватбанк» підстав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Відповідачка [PERSON] первісний позов не визнала і просила відмовити у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк», свій зустрічний позов підтримала з викладених у ньому підстав і просила його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Одним із способів волевиявлення сторін є укладення правочину у письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що згідно з укладеним у м. Ковелі кредитним договором № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], банк зобовязався надати позичальниці кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 04.08.2006 року по 04.08.2011 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 17000 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 5418,73 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного договору. Періодом сплати узгоджено вважати період з 4 по 10 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) встановлено здійснювати в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 409,64 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Обґрунтовуючи зустрічний позов, [PERSON] посилалася на те, що кредитний договір не укладала, підпис виконаний від її імені їй не належить, коштів вона не отримувала і жодних зобовязань перед банком немає та не погашала заборгованості по кредитному договору. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтями 59, 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з висновком судової-почеркознавчої експертизи №597 від 12 січня 2016 року підписи в кредитному договорі № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року (сторони договору «Приватбанк» та [PERSON]): підпис в графі «позичальник» на зворотній стороні першого аркуша та підпис у п. 7 договору в графі «позичальник» на зворотній стороні другого аркуша - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Як вбачається з кредитного договору № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], банк зобовязався надати позичальниці кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу. Згідно з Розділом 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337 (чинної на час укладення кредитного договору), видача готівки іноземної валюти фізичним особам здійснюється за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою. У видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) повинен бути підпис отримувача. ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних доказів про отримання [PERSON] кредитних коштів, в матеріалах справи документи, які б підтверджували отримання [PERSON] коштів в іноземній валюті у спосіб, передбачений кредитним договором (надання готівкою через касу) відсутні. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2010 року з нереабілітуючих підстав (у звязку з застосуванням акта амністії) закрито кримінальне провадження щодо [PERSON], який, зокрема, як було встановлено судом під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, 04 серпня 2006 року приблизно о 12 годині в м. Ковелі по вул. Заводській, 13, з метою отримання споживчого кредиту надав у відділення Ковельської філії «Приватбанк» завідомо підроблений документ, а саме, довідку про заробітну плату [PERSON], в результаті чого отримав кредит в сумі 17000 доларів США на придбання автомобіля; при цьому, як свідчать матеріали кримінальної справи, такі кошти були отриманні на підставі укладеного оспорюваного кредитного договору № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року. Беручи до уваги вищенаведені докази та обставини у сукупності і взаємозвязку, суд приходить до висновку, що [PERSON] кредитний договір не підписувала, не виявляла своєї волі на його укладення та кредитних коштів по кредитному договору № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року не отримувала. Отже, зустрічний позов належить задовольнити та визнати кредитний договір № VOK6AE00000746 від 04 серпня 2006 року, укладений у м. Ковелі між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], недійсним, а у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити. Доводи представника позивача щодо преюдиційності заочних рішень Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2012 року та Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 червня 2007 року про стягнення боргу за кредитним договором та посилання на ці судові рішення як на підтвердження сумнівності висновку експертизи, є безпідставними, оскільки під час постановлення цих рішень питання щодо правомірності кредитного договору, його непідписання [PERSON] не досліджувалися і не перевірялися судами, факт підписання оспорюваного кредитного договору [PERSON], цими судовими рішеннями встановлено не було. Не спростовують висновків суду твердження представника позивача про те, що [PERSON] частково здійснювала погашення боргу, чим визнала заборгованість по кредитному договору, оскільки доказів на підтвердження тих обставин, що такі кошти були сплачені саме відповідачкою суду не надано. Немає також підстав для сумніву в обєктивності висновку судово-почеркознавчої експертизи. Оцінюючи його у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України в сукупності та взаємозвязку з іншими наведеними вище доказами та обставинами, суд вважає, що цей висновок є обґрунтованим, повним і ясним. Враховуючи, що кредитний договір між банком та [PERSON] не укладався, то у задоволенні вимог банку про стягнення з останнього заборгованості по кредитному договору з підстав, заявлених позивачем (зобовязальні правовідносини), необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Оскільки зустрічний позов [PERSON] задоволено повністю, то судові витрати підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь у повному обсязі. При подачі зустрічного позову до суду [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Окрім того, позивачкою понесені витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48 грн. Таким чином, всього з ПАТ КБ «Приватбанк» належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1387,68 грн. (487,20 грн. + 900,48 грн.).

Outcome: approved