Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

у січні 2020 року Державне житлово - комунальне підприємство НАН України звернулося у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.03.2010 р. Другою київською державною нотаріальною конторою, зокрема [PERSON] належить 9/10 частин квартири, а [PERSON] - 1/10 частина. Тому, на думку позивача, у відповідачів виникло зобов`язання щодо сплати відповідних комунальних платежів у відповідних частках. Зі свого боку позивач виконує свої обов`язки в повному обсязі, надавши відповідні комунальні послуги. Проте відповідачі своїх обов`язків по сплаті комунальних послуг не виконали, що призвело до виникнення заборгованості. З цього приводу ДЖКП НАН України звернулося до відповідачів з проханням про погашення боргу, або укладенням договору реструктуризації. Відповідачі ухиляються від зазначених пропозицій. За таких підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 28 415,53 грн. та з [PERSON] - заборгованість в розмірі 2 873,11 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 19) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 березня 2010 року Другою київською державною нотаріальною конторою, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - 9/10 частини, та [PERSON] - 1/10 частини. (а.с. 5) Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, що станом на 01 жовтня 2019 року складає у [PERSON] - 28 415,53 грн., у [PERSON] - 2 873,11 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунки заборгованості (а.с. 7,10). Згідно статті 66-68 ЖК України, п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою КМУ № 572 від 08.10.1992р., власник (користувач) квартири зобов`язаний своєчасно вносити платежі на покриття витрат житлово-комунального підприємства по експлуатації та капітальному ремонту житлового будинку, утримання прибудинкової території, та плату за комунальні послуги. Відповідно до 14 Правил плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та дововідведеня і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. У п. 17 зазначених правил передбачено, що власники та наймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонту будинку. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Суд вважає необхідним зазначити, що судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вказував позивач, заборгованість, яку слід стягнути з боржників, складає заборгованість за житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як власникам вказаної житлової площі. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved