Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У серпня 2019 року [PERSON] пред`явила в суді позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2016 року. Від спільного подружнього життя у них є одна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є молодою, здоровою і працездатною людиною. Він офіційно не працевлаштований, але періодично їздить на заробітки, працює на підставі усних договорів з фізичними та юридичними особами і отримує від цього дохід. Просить суд ухвалити рішення, на підставі якого стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.19). В судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав.(а.с.18). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини та, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.12.2014 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6) Згідно рішення Млинівського районного суду від 15.03.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дочку - [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні матері [PERSON] . (а.с.5) Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] внаслідок укладення шлюбу 03.07.2018 року з [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с.7) Факт проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] підтверджується довідкою про склад сім`ї № 307 від 09.08.2019 року. (а.с.8) Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, котрий на час розгляду справи становить 1699 гривень. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов та будь-яких доказів про те, що він не може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі не надав, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved