Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай), розміром 9,59 кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП „ім. Калініна Новоодеського району Миколаївської області та належала [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позову вказав, що після смерті 04.03. 2000 року його дядька [PERSON] залишилося до спадкування право на земельну частку (пай), розміром 9,59 кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП „ім..Калініна, Новоодеського району Миколаївської області. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, а саме ЦКУ в ред.1963 роду, в якому без наявності заповітів, перелік черг спадкоємців є вичерпний та згідно якого, племінники не входять до кола спадкоємців, а тому [PERSON] без наявності заповіту не є спадкоємцем [PERSON] Посилаючись на те, що після смерті дядька - [PERSON], який дітей не мав, спадкоємцем за законом є його батько [PERSON], який помер 01.01.1997 р., стверджує, що він як спадкоємець за представленням відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, а також за правилами п.5 Прикінцевих та Перехідних положень, прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріуса, просить про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на майнове право на отримання права на земельну частку (пай) розміром 9,59 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП „ім.. Калініна, Новоодеського району Миколаївської області, яке належало спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №028073 У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду подано заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем позову судом прийнято бути не може, оскільки суперечить вимогам закону, а позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Так, згідно з твердженнями позивача він є спадкоємцем за правом представлення після смерті 04.03.2000 року [PERSON], як син та спадкоємець [PERSON], померлого 01.01.1997 р. Згідно з матеріалами спадкової справи №20/2018 до майна померлого 04.03.2000 р. [PERSON], який помер у с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області у віці 55 років (свідоцтво про смерть І-ФП № 035108, видане Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 24.03.2000 р.), [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дядька - [PERSON] лише 03.04.2018 р., тобто поза шестимісячним строком, що підтверджується копією заяви. Заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк від будь-яких інших осіб, а також відомостей про існування осіб, які прийняли спадщину у інший встановлений законом спосіб, матеріали спадкової справи № 20/2018 не містять. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51462970 від 03.04.2018 р. зареєстрована спадкова справа №62234867, номер у нотаріуса 20/2018 після смерті [PERSON], померлого 04.03.2000 року. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51462806 від 03.04.2018 року відомості щодо заповітів/спадкових договорів на час відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] - відсутні. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], серії ІІІ-ФП № 401027, виданого 25.09.1985 р., його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], серії І-ЯР № 062419, виданого 01.04.1957 року, його батьками записані: [PERSON] і [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], серії ЯШ №166286, виданого 21.04.1958 року, його батьками записані: [PERSON] і [PERSON]. Тобто підтверджується, що [PERSON] є братом [PERSON], тобто позивач є племінником [PERSON]. 01.01.1997 року помер [PERSON], братом якого був [PERSON]. 04.03.2000 року помер [PERSON]. Племінники [PERSON] та відповідач [PERSON] 03.04.2018 року подали приватному нотаріусу Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] заяви про те, що не претендують на спадщину та не заперечують проти видачі свідоцтва на спадщину [PERSON] Приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі спадкоємцю, що прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), розташовану у КСП „ім..Калініна, Новоодеського району Миколаївської області, після померлого дядька [PERSON] у звязку із тим, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, а саме ЦКУ в ред.1963 роду, в якому без наявності заповітів, перелік черг спадкоємців є вичерпний та згідно якого племінники не входять до кола спадкоємців, а тому [PERSON] без наявності заповіту не є спадкоємцем [PERSON] та на його імя не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04.06.2018 року встановлення факт належності [PERSON], померлому 04.03.2000 року, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №028073 на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації №135 від 24.06.1996 року та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1701 від 10.07.1996 року, яка перебувала в колективній власності КСП «ім.Калініна», Новоодеського району Миколаївської області розміром 9,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який виданий на імя [PERSON]. Згідно інформації відділу у Новоодеському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №1137/117-18 від 25.07.2018 р. відповідно до шнурової книги видачі сертифікатів [PERSON], виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК №028073 на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації №135 від 24.06.1996 року та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1701 від 10.07.1996 року, яка перебувала в колективній власності КСП «ім.Калініна», Новоодеського району Миколаївської області розміром 9,59 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат отриманий [PERSON] особисто, про що свідчить підпис у книзі видачі сертифікатів. Згідно з заявою, що міститься в матеріалах спадкової справи №380/01 на майно спадкодавця [PERSON], померлого 01.01.1997 р., заведеної 23.11.2001 р., спадкоємцями після його смерті є [PERSON], як дружина померлого, та [PERSON], як неповнолітній син померлого. (свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.11.2001 р.). Інші особи жодних дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк не вчиняли. При цьому, в матеріалах спадкової справи містяться заяви [PERSON] та [PERSON] від 20.11.2001 р. про відсутність бажання прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] та звернення до суду з заявою про проводження строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР, що діяв на момент смерті [PERSON] спадкоємцями могли бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги спадкоємцями також визнавалися онуки і правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. При цьому, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 529, 530 ЦК Української РСР) Можливість спадкування братами і сестрами померлого, які є померлими на момент смерті самого спадкодавця, законом не передбачалося. В разі відсутності спадкоємців за законом та за заповітом, або в разі, коли жоден зі спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. (ст. 524 ЦК Української РСР) За правилами ст. 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускалося. Ст. 549 ЦК Української РСР визначалося, що спадкоємець визнавався таким, прийняв спадщину в разі, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами), передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (пункт 113). Згідно з ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 р., який набрав чинності з 1 січня 2004 р., правила книги шостої Цивільного кодексу України «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Не підлягають задоволенню позови щодо питань прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 01 січня 2004 р., і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном або перейшла до держави. Заінтересованими особами, повноважними пред'являти позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно можуть бути виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України порушені. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2001 р., спадкові відносини регулюються ЦК України (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). Проте, спадкоємець [PERSON] помер 04.03.2000 р. Тобто встановлений ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР строк прийняття спадщини сплинув до 1 січня 2004 р., а тому спірні правовідносини регулюються лише положеннями ЦК УРСР. Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. Функції, повязані з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, було покладено на органи державної податкової служби, позовні вимоги до якої, їх правонаступника, в силу статті 555 ЦК УРСР 1963 року позивачем не предявлялися. Доводи позивача про те, що він є спадкоємцем за правом представлення після смерті 04 березня 2000 року [PERSON], як син та спадкоємець [PERSON], померлого 01 січня 1997 р., відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, а також за правилами п.5 Прикінцевих та Перехідних положень, а [PERSON] є належним відповідачем у справі безпідставні та ґрунтуються на помилковому тлумаченні вищевказаних норм закону. Враховуючи викладене, позивач не є спадкоємцем померлого 01.01.1997 р. [PERSON] та померлого 04.03.2000 р. [PERSON], а [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не є спадкоємцем померлого 04.03.2000 р. [PERSON], який би прийняв спадщину у встановленому законом порядку. В матеріалах спадкової справи №20/2018 до майна померлого 04 березня 2000 р. [PERSON] відсутні докази того, що бодай якась особа фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, або подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З урахуванням наведеного, позов задоволенню не підлягає..

Outcome: dismissed