Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У серпні 2015 року через поштове відділення позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») в особі директора Правника О.П. звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.11.2012 року в м. Ізюм по вул. Коцюбинського відбулось зіткнення (дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ВАЗ 21051» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], із автомобілем «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER], в результаті зазначеної ДТП автомобілю «Аudi» було завдано технічних пошкоджень. Згідно постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2012 року [PERSON] було порушено Правила дорожнього руху України, його визнано винним у скоєнні ДТП. 06.04.2012 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АВ/3072244 від 06.04.2012 року у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» (далі - ТзДВ «СК «НАСТА»), за страховим договором було здійснено виплату потерпілій стороні, власнику пошкодженого автомобіля «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 8 352,39 грн згідно платіжного доручення № 867 від 20 листопада 2013 року. Зазначає, що [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, отже до ТзДВ «СК «НАСТА», у порядку регресу, перейшло право на отримання від [PERSON] компенсації шкоди, завданої власнику автомобіля «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП. 25.03.2014 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір № 2503 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальнику по договору страхування. Тобто, позивач є правонаступником ТзДВ «СК «НАСТА» у правовідносинах по стягненню страхового відшкодування у порядку регресу. Просить суд стягнути з [PERSON] в порядку регресу страхове відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 8 352,39 грн та судові витрати на судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с. 3-4, 47, 48) Позивач в особі представника ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити (а.с. 54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі (а.с. 57). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Страхове відшкодування шкоди, завданої в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 1 глави 82 ЦК України та Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, мета здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п. 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом установлено, що 24.11.2012 року о 15-30 год. в м. Ізюмі по вул. Коцюбинського сталасьдорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21051» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], із автомобілем «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER], в результаті зазначеної ДТП автомобілю «Аudi» було завдано технічних пошкоджень. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку № 1090 від 06.02.2013 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, внаслідок його пошкодження при ДТП, становить 12 890,39 гривень. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3072244 між страхувальником автомобіля «ВАЗ 21051» реєстраційний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та ТзДВ «СК «НАСТА» укладено договір страхування власників наземних транспортних засобів від 06.04.2012 року на строк дванадцять місяців з 06.04.2012 року по 05.04.2013 року. Відповідно до пункту 4 вищезазначеного страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю особи складає 100 000 (сто тисяч) гривень, заподіяна майну - 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, сума франшизи встановлена у розмірі 500 (п'ятсот) гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2012 року за адміністративною справою, якою відповідача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком один рік. Таким чином, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована згідно Полісу № АВ/3072244 від 06.04.2012 року у ТзДВ «СК «НАСТА», за страховим договором було здійснено виплату потерпілій стороні, власнику пошкодженого автомобіля «Аudi» реєстраційний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 8 352,39 грн згідно платіжного доручення № 867 від 20 листопада 2013 року. Вказані обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались. (а.с. 5-36) 25.03.2014 року між ТзДВ «СК «НАСТА» та ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір № 2503 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальнику по договору страхування (а.с. 37-46). Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. У відповідності до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права та з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальних засад про справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, з огляду на що ТзДВ «СК «НАСТА» як страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до водія [PERSON] забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, який звертався до ТзДВ «СК «НАСТА», а також перебував під час ДТП у стані алкогольного сп'яніння, небажання добровільно здійснювати виплати, оскільки позивач ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» є правонаступником ТзДВ «СК «НАСТА» у правовідносинах по стягненню страхового відшкодування у порядку регресу - позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд відшкодовує з [PERSON] на користь ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» документально підтверджені судові витрати по справі в сумі 243 грн 50 коп., та на користь держави судові витрати на судовий збір в сумі 00 грн 10 коп. (а.с. 2).

Outcome: approved