Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 17 серпня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають доньку сина [PERSON] , [INFO] . З травня 2021 року між ними припиненні шлюбні відносини та проживають окремо. На даний час син проживає разом з позивачем, відповідач допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву, відповідно якої просив відкласти розгляд справи на іншу дату та долучити до матеріалів справи копію судового наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року, яким з нього стягуються аліменти ще на одну дитину. Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву не скористався. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. З огляду на викладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки його неявка в судове засідання, за викладених вище обставин, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 17 серпня 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 532, серія [NUMBER] . Від цього шлюбу у позивача з відповідачем є дитина: [PERSON] , [INFO] . Позивач разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати дитину. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання сина між сторонами у даній справі досягнуто не було, регулярного утримання відповідач не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.ч. 1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути щомісячно з відповідача на користь позивача на утримання дитини, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наявність судового наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання ще однієї дитини не впливає на визначення розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved