Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, мотивували його тим, що в [INFO] помер гр. [PERSON] (батько позивачки [PERSON] та одночасно чоловік співпозивачки [PERSON].), який постійно до дня смерті мешкав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина у виді вказаного вище домоволодіння з господарськими спорудами. [PERSON] за свого життя склав заповіт, яким усе належне йому майно розпорядилася передати після його смерті його доньці, тобто позивачці по справі [PERSON] (дане спадкове розпорядження є чинним на день розгляду даної справи та ніким не оспорено). Іншим спадкоємцем першої черги за законом є дружина - [PERSON], яка є пенсіонеркою по віку і має право на обов'язкову долю в спадковому майні, постійно проживала із своїм чоловіком на день його смерті, вела з ним спільне господарство, тобто на підставі ст.1241, ч.2 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, але фактично її на своє ім'я не оформила. В оформленні прав на спадщину у виді домоволодіння з господарськими спорудами в нотаріальній конторі позивачам відмовили через те, що за свого життя гр. [PERSON] (їхній батько та чоловік) не оформив та не зареєстрував в органах БТІ право власності на зазначений вище об'єкт нерухомості. Уважаючи себе єдиними спадкоємцями за заповітом та за законом першої черги спадкування після смерті свого батька та чоловіка, позивачі просили суд визнати за ними право власності на 1/2 частину кожному спірної будівлі із господарськими спорудами як набуте ними в порядку спадкування за заповітом та за законом (обов'язковій частці у спадщині). Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, додатково подавши письмові докази в підтвердження позовних вимог. Русанівська сільська рада Липоводолинського району Сумської області позов [PERSON], [PERSON], як відповідач, визнала, просила справу розглядати за відсутності їх представника. Представник Липоводолинської районної державної контори до суду не з'явився, але в письмовій заяві державний нотаріус Мельник В.О. просив розглянути справу за його відсутності. Представник реєстраційної служби Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, як третя особа, до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника реєстраційна служба Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третіх осіб, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши обставини справи, в якій достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено факт смерті [INFO] у віці 82 роки [PERSON] в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області, який був батьком [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].), та який був чоловіком [PERSON] (а.с.8,11,12,13,47). Заповіт від імені [PERSON] посвідчено секретарем виконавчого комітету Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 27 листопада 2003 року, реєстровий № 38 (даний заповіт не змінювався і не скасовувався) (а.с.10). Іншим спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] - дружина спадкодавця, яка є пенсіонеркою за віком, а тому має право на обов'язкову долю в спадковому майні, постійно проживала із своїм чоловіком на день його смерті, вела з ним спільне господарство, тобто на підставі ст.1241, ч.2 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, але фактично її на своє ім'я не оформила (а.с.9,46,47). Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та за заповітом після смерті [PERSON] судом не встановлено (а.с.9,41). [PERSON] станом на день смерті [PERSON] була непрацездатною у зв'язку з досягненням пенсійного віку та набула статусу вдови після смерті свого чоловіка (а.с. 44-47). Згідно з довідкою виконавчого комітету Русанвської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 06 серпня 2015 року № 320 та даних погосподарської книги, домоволодіння [ADDRESS], обліковувалось за померлим [PERSON] (а.с.19,20). З довідки виконавчого комітету Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 311 від 04 серпня 2015 року також вбачається, що останнім постійним місцем проживання [PERSON] до дня його смерті [INFO] було [ADDRESS] (а.с.9). З державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], яка мешкає в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області, вбачається що на підставі рішення 3 сесії 23 скликання виконавчого комітету Русанівської сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1998 року, зазначеній фізичній особі передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,42 гектарів, яка розташована на території с.Русанівка Русанівської сільської ради, з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 гектарів, ведення особистого підсобного господарства - 0,17 гектарів (а.с.18). З довідки Липоводолинської районної державної нотаріальної контори № 957/01-16 від 03 вересня 2015 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 329/2008 від 13 серпня 2008 року за заявою [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався секретарем Русанівської сільської ради Липоводолинського району 27 листопада 2003 року за реєстровим номером 38. Після смерті [PERSON] 22 липня 2015 року видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] за реєстрованим номерами 1459, 1462, 1465 (а.с.41). У відповідності до технічного паспорту на спірне майно, домогосподарство [ADDRESS] зводились у 1965 році, до них віднесений житловий будинок, веранда, літня кухня, два сараї, вбиральня, погріб, гараж та огорожа. При цьому, самовільно зведені будівлі у цьому домогосподарстві відсутні (а.с. 15-16,17). При вирішенні цього спору, суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Частиною 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивачів суд вважає обґрунтованими. Також судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON], є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, а позивачка [PERSON], є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті свого чоловіка та має право на обов'язку частку у спадщині після смерті свого чоловіка незалежно від змісту заповіту. За свого життя [PERSON] на відведеній для цього земельній ділянці правомірно звів домоволодіння з господарськими спорудами, але через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння [PERSON] і [PERSON] не можуть отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на вказане домоволодіння і зареєструвати право власності на нього, а тому їхні права на спадщину підлягають захисту саме у спосіб визнання за ними право власності на 1/2 частину кожному на вищевказане домоволодіння із господарськими спорудами.

Outcome: approved