Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] , діюча в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , посилаючись на те, що 02 травня 2019 року о 20 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Оpel», номерний знак [NUMBER] , в м. Одесі по вул. Генерала Петрова, при повороті праворуч, не надав дорогу велосипедисту, який перетинав дорогу по пішохідному переходу, в результаті чого скоїв зіткнення з велосипедом, під керуванням малолітнього [PERSON] , [INFO] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення стало порушення водієм [PERSON] вимог п. 16.2 та п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України). Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року, відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Вказувала, що [PERSON] , [INFO] , з 2013 року перебував на диспансерному обліку в медичній установі «Український НДІМР та К МОЗ України» з діагнозом логоневроз (заїкання), тоніко-клінічна форма і проходив з цього приводу лікування. Одразу же після ДТП, свідками якого була викликана «швидка допомога», та після обстеження малолітнього [PERSON] , [INFO] , його було терміново доставлено до відділення екстреної травматичної та хірургічної допомоги, де він був обстежений лікарями, в тому числі нейрохірургом. Внаслідок ДТП малолітній [PERSON] , [INFO] , пережив нервовий стрес, а саме переляк, як реакцію на небезпечну ситуацію, яка склалась під час ДТП, та постійне почуття страху. Крім того, на фоні стресу у дитини з`явилися скарги на постійне безсоння, швидку втомлюваність та періодичний головний біль. Цей стан супроводжується тривожністю, пригніченням та сильними душевними переживаннями, особливо знижена зацікавленість у перебуванні з однолітками та в соціумі. Перелічені наслідки мають тривалий характер та виражаються в значному погіршенні здоров`я [PERSON] , постійному нагляді невропатолога, прийомі терапії та фактичної зміни способу його життя та сім`ї. Після ДТП дитина вимушена постійно проходити лікування та приймати терапію, йому встановлений діагноз: виражений астено-невротичний синдром. Невроз страху. Логоневроз. Позивачка вважає, що діями відповідача, її сину [PERSON] , [INFO] , була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в розмірі 25000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , завдану моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 33-34). Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року було продовжено строк проведення підготовчого провадження (а.с. 50-51). Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 67-68). Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с. 86-87). Представник позивачки, діючий за довіреністю від 20 лютого 2020 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Раніше надав відповідь на відзив (а.с. 74-77, 84). Представник відповідача, діючий за ордером від 17 грудня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав заперечення на позов (а.с. 55, 56, 62-63). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 14 січня 2020 року, в судовому засіданні просив суд винести рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини (а.с. 94). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач має доводити вину, а відповідач має довести відсутність своєї вини. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованим 03 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2075, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 15). Судом встановлено, що 02 травня 2019 року о 20 годині 30 хвилин відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Оpel», державний номер [NUMBER] , в м. Одесі по вул. Генерала Петрова, при повороті праворуч, не надав дорогу велосипедисту, який перетинав дорогу по пішохідному переходу, в результаті чого скоїв зіткнення з велосипедом, під керуванням малолітнього [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення стало порушення водієм [PERSON] вимог п. 16.2 та п. 2.3 «б» ПДР України. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року, відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 46). Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення , які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у вчиненні ДТП. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 2013 року перебував на диспансерному обліку в медичній установі «Український НДІМР та К МОЗ України» з діагнозом заїкання, тоніко-клінічна форма і проходив з цього приводу лікування (а.с. 22, 23). З матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2019 року після ДТП, малолітній [PERSON] , [INFO] , був доставлений до відділення екстреної травматичної та хірургічної допомоги КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», де він був обстежений лікарями, в тому числі нейрохірургом, що підтверджується довідкою №10561 від 02 травня 2019 року (а.с. 19). Встановлено, що після ДТП малолітньому [PERSON] , [INFO] , був встановлений діагноз: виражений астено-невротичний синдром, невроз страху, логоневроз, що підтверджується довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка №6» ОМР від 14 серпня 2019 року, у зв`язку з чим було призначено лікування (а.с. 20). Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 5 ст. 1187 ЦК встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов`язок з відшкодування такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, саме відповідач повинен довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати на лікування дитини, постійний догляд за ним, посилене харчування тощо. Оскільки позивачка не заявляла вимоги матеріального характеру, то суд не з`ясовує питання щодо вартості призначеного малолітній дитині лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних та фізичних стражданнях, яких і зазнав малолітній [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ДТП. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась із [PERSON] , [INFO] , з вини останнього, оскільки постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року була встановлена вина відповідача, [PERSON] , який при керуванні транспортним засобом допустив порушення вимог п. 16.2 та п. 2.3 «б» ПДР України. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., позивачка посилалась на те, що [PERSON] , [INFO] , було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що внаслідок ДТП він пережив нервовий стрес, а саме переляк, як реакцію на небезпечну ситуацію, яка склалась під час ДТП, та постійне почуття страху. На фоні стресу у дитини з`явилися скарги на постійне безсоння, швидку втомлюваність та періодичний головний біль. Цей стан супроводжується тривожністю, пригніченням та сильними душевними переживаннями, особливо знижена зацікавленість перебувати з однолітками та в соціумі. Перелічені наслідки мають тривалий характер та виражаються в значному погіршенні його здоров`я, постійному нагляді невропатолога, прийомі терапії та фактичної зміни способу його життя та сім`ї. Крім того, завдана моральна шкода полягає в душевних стражданнях, які дитина зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо нього. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань неповнолітньої дитини, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з відповідача, слід стягнути на користь позивачки, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20000,00 грн. Оскільки позивачка, яка дії в інтересах малолітньої дитини, має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 672,64 грн.

Outcome: partial