Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку у будинку. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона являється власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] , який доводиться їй похресником. Реєстрація відповідача створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житлом. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Разом з тим, будучи раніше допитаною у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, зокрема і через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, правом на подачу відзиву на позов не скористався. На підставі письмової заяви позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 280-282 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2004 року (а.с. 6-7). У належному позивачці будинку з 20.02.2007 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який не являється родичем позивачки. Останній у будинку не проживає з березня 2007 року, що підтверджується довідкою № 786, виданої Нижньострутинською сільською радою Рожнятівського району 16.09.2020 року та актом обстеження домоволодіння по [ADDRESS] , складеним комісією Нижньострутинської сільської ради 23.09.2020 року (а.с.8, 10). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання про те, що проживає по [ADDRESS] та являється сусідкою позивачки. Їй достовірно відомо, що відповідач доводиться похресником позивачки, його мати багато років тому виїхала в Російську Федерацію. Відповідач якийсь час проживав у с. Нижній Струтин, проте у належному позивачці будинку не проживає близько п`ятнадцяти років, відколи пішов у армію. З того часу він в с. Нижній Струтин не приїжджав, його ніхто там не бачив. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачкою в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] доводиться їй племінником, а його мати - рідною сестрою, яка на даний час проживає в Республіці Татарстан. Колись позивачка зареєструвала відповідача у своєму будинку, оскільки житло, в якому він проживав відповідач із своєю матір`ю було не приватизоване, а тому існували проблеми щодо місця реєстрації особи. Відповідач хоча і був зареєстрований у будинку позивачки [PERSON] , однак з часу реєстрації у будинку позивачки не проживав, а проживав у будинку своєї баби у с. Пійло Калуського району Івано-Франківського області. По місцю реєстрації вона ніколи відповідача не бачила. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вона є, сама володіє правом власності на житло. Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] є формальною, без наміру його фактичного проживання в будинку позивачки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачці будинку, не є членом сім`ї позивачки, його реєстрація у належному позивачці будинку порушує її право на володіння, користування та розпорядження належним їй будинком, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved