Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 19.04.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № ВLаЖГА00028737, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10000 грн. терміном повернення до 19.04.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних. Умовами договору також передбачено нарахування штрафу в розмірі 25 % від суми кредиту у разі порушення позичальником своїх зобовязань за договором. При цьому, зазначало, що не зважаючи на належне виконання банком своїх зобовязань за договором, відповідач в свою чергу належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 06.08.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 37314 грн. 22 коп., яка складається з: простроченої до повернення сума кредиту 5229,44 грн., прострочених процентів за користування кредитом 1736,05 грн., комісії за РО 1925 грн., плати за пропуск платежів 28423,73 грн. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь банку вищевказану суму заборгованості. В судовому засіданні представник позивача в режимі відеокнференції позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Також заперечував з приводу застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог банку в частині стягнення з відповідача плати за пропуск платежів, вказавши на те, що [PERSON] добровільно підписав кредитний договір та був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі й з наслідками просточення сплати чергового платежу Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині заборгованості по тілу кредиту та відсотках, проте заперечував проти задоволення позову в частині нарахованих штрафних санкцій та надав суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку в частині стягнення плати за пропуск платежів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19.04.2011 року між сторонами укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00028737, який є комплексний та поєднує у собі умови кредитного договору та договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку (а/с 3-6). Даний договір є дійсним та у визначеному законом порядку не ос порений. Так, частинами 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Укладаючи вказаний кредитний договір, відповідач діяв на власний ризик, був в повному обсязі ознайомлений з усіма його умовами, своїм підписом у договорі засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердивши свою здатність виконувати умови кредитного договору. При цьому, ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зокрема, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, банк надав відповідачу кредит у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії в сумі 10000 грн. на строк до 19.04.2014 року зі сплатою 15% річних та комісії у розмірі 1,75 % від суми кредиту в обмін на зобовязання позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також сплачувати інші платежі визначені договором відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору. Згідно п. 2.5.2, п. 2.5.3 вказаного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору (надалі - «Рахунок-кореспондент»), у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Банк не несе відповідальності за строки та умови перерахування грошових коштів, що спрямовані Позичальником на виконання свої боргових зобов'язань за цим Договором через інші уповноважені банки та/або фінансові установи. Якщо Позичальник перераховує грошові кошти в рахунок виконання своїх боргових зобов'язань за Договором через інші уповноважені банки та/або фінансові установи, з метою дотримання строків належного виконання зобов'язань, таке перерахування має бути здійснене Позичальником не менше ніж за 3 (три) робочих дні до дати настання терміну виконання зобов'язання. Погашення боргових зобов'язань Позичальника за Договором здійснюється шляхом списання Банком коштів з Рахунка-кореспондента щомісяця в дату, передбачену чинною на день оплати редакцією Графіку, та в черговості, передбаченій п.2.5.6 Загальної частини Договору. Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд враховуючи вищевказане, приходить до висновку, що умовами договору передбачено погашення заборгованості за кредитом періодичними щомісячними платежами розмір та порядок сплати яких визначений у Графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно до Додатку №1 до вище вказаного договору, а розприділення вказаного щомісячного платежу на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії за плати за обслуговування кредитної заборгованості відображено у Детальному розписі загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, що є Додатком №2 до договору (а/с 8-9). Разом з тим, як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості, [PERSON] належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 06.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 37314 грн. 22 коп., з яких: прострочена до повернення сума кредиту 5229,44 грн., простроченні проценти за користування кредитом 1736,05 грн., комісія за РО 1925 грн., плата за пропуск платежів 28423,73 грн. (а/с 14). При цьому, як зазначав відповідач в ході розгляду справи, свої зобовязання за договором в частині обовязку повернути кредит та сплатити відсотки, а також комісію за обслуговування кредиту, він визнав в повному обсязі та погоджується із наданим банком розрахунком заборгованості по сплаті вказаних платежів, а всього на суму 8890,49 грн., при цьому заперечував проти задоволення позову в частині нарахованої плати за пропуск платежів в розмірі 28423,73 грн. та просив до даних вимог застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, а також визнання відповідачем суми боргу за тілом кредиту, по сплаті процентів та комісії на загальну суму 8890 грн. 49 коп., суд вважає, що вимогу банку в цій частині підлягають задоволенню. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача плати за попуск платежів в розмірі 28\~423 грн. 73 коп., то суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, сплата пені є правовим наслідком порушення зобовязання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Зокрема, як убачається зі змісту п. 4.3 договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. За змістом п.п. 8,9 Спеціальної частини нарахування штрафу передбачено в розмірі 25% від суми кредиту, а пені 0,50%, яка розраховується за методом «факт/360», який передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості банком нарахована пеня за неналежне виконання боржником зобовязань у сумі 28423,73 грн. Крім того, як убачається з умов договору та за змістом ст.ст. 549,550 ЦК України у банку виникає право нараховувати пеню з наступного дня з дати порушення терміну виконання зобовязань та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання прострочених грошових зобовязань. Зокрема, відповідно до детального розрахунку плати за пропуск платежів, наданого банком на вимогу суду, позичальником систематично допускались порушення виконання взятих на себе договірних зобовязань та з 20.01.2013 року [PERSON] взагалі припинив здійснювати погашення кредиту, процентів та нарахованих штрафних санкцій та з цього часу по 06.08.2015 року банком нарахована плата за пропуск платежів (пеня) в сумі 28423,73 грн. Разом з тим, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що після закінчення строку виконання грошового зобовязання у разі наявності заборгованості позичальника, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, та боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права кредитора на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, враховуючи той факт, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством передбачено спеціальну та загальну позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлюється спеціальна позовна даність один рік (ст.ст. 257,258 ЦК України). Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в задоволення в задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно висновків Верховного Суду України, висловлених в рішеннях від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, від 03.09.2014 року по справі №6-100цс14, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12-ма місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, в межах строку позовної давності за основною вимогою. З матеріалів справи убачається, що банк звернувся з даним позовом до суду 08.08.2014 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню плата за останні 12 місяців, які передують даній даті. За таких обставин, суд враховуючи наданий банком детальний розрахунок в частині нарахування пені, а також ураховуючи умови кредитного договору в частині здійснення нарахування плати за пропуск платежів, приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 08.08.2014 року по 06.08.2015 року в сумі 16 656,54 грн. Також відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки за змістом п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду, позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial