Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в результаті невиконання належним чином відповідачем умов договору від 08.01.2008 р. утворилась заборгованість на загальну суму 197 338,89 грн., яку відповідач-боржник у добровільному порядку не сплачує, тому просить вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави автомобіль «ВАЗ 21121» 2007 року випуску, д/н [NUMBER] та звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань або заяв про відкладення судового засідання чи про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 197 ч.2 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.01.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № SI80AW20180184, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 48 310,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.01.2013 року /а.с.12-15/. 08.01.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна SI80AW20180184, відповідно до вимог якого, відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ 21121, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.16-18/. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 29.11.2013р. утворилась заборгованість на загальну суму 197 338,89 грн., яка складається з наступного: 45 268,42грн. - заборгованість за кредитом; 21 513,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10666,94 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 119 890,16 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 18.11.2013 року на адресу відповідача направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості та вимогу про її погашення /а.с.10/. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню частково. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов зобов'язання згідно зі ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язань за кожен день прострочення виконання. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], укладаючи та підписуючи кредитний договір № SI80AW20180184 від 08.01.2008 року та договір застави № SI80AW20180184, погодився з зазначеними в них умовами. Позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором, тобто надав відповідачеві обумовлену договором суму кредиту, відповідач у свою чергу умови договорів належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Право позивача вимагати дострокового повернення кредиту передбачене ст. 1050 ЦК України. Оскільки відповідач не виконав умов кредитного договору, суд доходить висновку, що позивач має право на повернення кредиту, отримання відсотків, а відповідач зобов'язаний погасити заборгованість згідно з умовами договору. Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується із розрахунком заборгованості, що наданий позивачем та вважає за необхідне у відповідності з ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити обсяг пені, нарахованої позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору до 48 000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що стягненню, з відповідача підлягає заборгованість на загальну суму 77 496,73 грн., яка складається з наступного: 45 268,42грн. - заборгованість за кредитом; 21 513,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10666,94 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 48 000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 585 ЦК Укаїни право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 590 ЦК Ураїни звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. У зв'язку з порушенням основного зобов'язання за договором від 08.01.2008р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення від 18.11.2013 року щодо існуючої заборгованості та необхідності погашення кредиту з попередженням про звернення стягнення на предмет застави. Однак до теперішнього часу заборгованість за кредитно-заставним договором від 08.01.2008р. не повернута. Право звернення стягнення позивача на предмет застави, якою забезпечено виконання кредитного договору та договору застави, виникло внаслідок невиконання відповідачем умов зазначених договорів. Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, а також того, що ними були вжитті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Таким чином, заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави № SI80AW20180184 від 08.01.2008 року шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21121, 2007 року випуску, тип ТЗ, хєтчбек, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням повноважень на отримання дублікату, зі зняттям автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та передачі автомобілю в заклад банку є обґрунтованими і такими, що засновані на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial