Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У серпні 2021 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, уточнивши його у вересні 2021 р.. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 14.01.2005 р. по 30.10.2019 р. працювала на підприємстві відповідача в цеху по виробництву обкотишів № 2 машиністом конвеєра у виробничій дільниці подрібнення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів. 30.10.2019 р. вона звільнилась із підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 01.06.2021 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, їй було встановлено три професійні захворювання: радикулопатію, хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорну приглухуватість. В акті від 29.06.2021 р. розслідування причин виникнення професійних захворювань зазначено,що вони виникли внаслідок важкості та напруженості трудового процесу. Висновком МСЕК від 17.08.2021 р. їй вперше встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 40% - по радикулопатії; 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями вона протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушена вести замкнутий спосіб життя, що її досить пригнічує; порушено її звичайний уклад життя, вона змушена звертатись в лікувальні установи. Просить стягнути з відповідача на свою користь 230000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що причиною виникнення професійного захворювання є не тільки наявність шкідливих виробничих факторів на робочих місцях, але й тривалість роботи працівників умовах їх впливу. як зазначено в акті ф.П-4, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів складає 14 років 9 місяців. Отже, на думку відповідача саме така тривала робота в шкідливих умовах праці призвела до ушкодження здоров`я позивача. За роботу в шкідливих умовах праці позивачу було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. Під час прийняття позивача на роботу відповідач повідомив його про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Вказане свідчить про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці. Позивачем не доведено характер і обсяг своїх моральних, фізичних чи душевних страждань. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 14.01.2005 р. по 30.10.2019 р. р. працювала на підприємстві відповідача в цеху по виробництву обкотишів № 2 машиністом конвеєра у виробничій дільниці подрібнення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 1. Звільнилася з підприємства 30.10.2019 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 10-13). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 14 років 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримала професійні захворювання та висновком МСЕК від 17.08.2021 р. їй первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 40% - по радикулопатії; 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості, безстроково (а.с. 8). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечелопаткового пері артрозу , остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група «В». Легенева недостатність першого - другого ступеня; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 14-18). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, 17 кг при нормативному значенні до 7; - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 2% до 10 % в 2,5 рази; - еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 7 дБА (а.с. 17). Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи машиністом конвеєра з 14.01.2005 р. по 30.10.2019 р., [PERSON] виконувала роботи по обслуговуванню конвеєрів при транспортуванні шихтувальних матеріалів, регулювання ступеню завантаження конвеєрів, натяжних пристроїв, ходу стрічки, нагляд за справним станом устаткування, приймала участь у його ремонті (а.с. 16). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 14 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 2% до 10% та шуму. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме її дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. При цьому, добровільність виконання позивачкою робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. Отже, враховуючи те, що позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності, третю групу інвалідності, роботу в шкідливих умовах у відповідача протягом 14 років 9 місяців, а також характер захворювань, пов`язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють її життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок її життя, порушили її нормальні життєві зв`язки, для чого вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Тому, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача потрібно стягнути з відповідача 230000 грн. за встановлені 65 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 2300 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: approved