Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] ( далі Позивач) звернулася до Приватного Акціонерного товариства «Азовелектросталь» ( далі Відповідач) з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні, моральної шкоди, зазначивши що вона перебувала у трудових відносинах з Відповідачем по 12 вересня 2014 року. При звільненні Відповідач нарахував, але не виплатив їй заробітну плату, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені. У подальшому представник позивача за довіреністю [PERSON] залишила вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати без розгляду, оскільки заборгованість виплачена Позивачу 29 вересня 2015 року. Просила стягнути на користь Позивача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку з 12.09.2014 р. по 25.12.2015 р. в розмірі 48349,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала, приймала участь у розгляді справи через свого представника [PERSON] яка також до судового засідання не зявилася надавши заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача ПАТ «\~Азовелектросталь»\~до судового засідання не зявився, надав заперечення, які долучені до матеріалів справи. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач перебувала у трудових відносинах із \~Відповідачем \~по 10 вересня 2014 року. За цей період їй нараховувалась заробітна плата. З довідки №2007 від 27.08.2015 р. вбачається, що не виплачена заробітна плата [PERSON] станом на 27.08.2015 р. складає 3911,23грн.. ( а.с. 31). Так, в ПАТ \~«Азовелектросталь» \~виникла заборгованість перед Позивачем з виплати заробітної плати в розмірі 3911,23 грн., з урахуванням утримання підприємством з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті. Сторонами підтверджено, що зазначена сума заборгованості по заробітній плати виплачена Позивачу, 29 вересня 2015 року в повному обсязі. Відповідач в письмових запереченнях не спростовує обставин, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 29.09.2015р. (а.с.47). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З табелю обліку робочого часу та графіку №8-1 вбачається, що Позивач працювала позмінно по 11,4 годин в четвертій бригаді, і 10.09.2014р. в день звільнення працювала (а.с.55-56). Таким чином з урахуванням наведеного, суд приходе до висновку, що остаточний розрахунок з Позивачем проведено в порушення ст.116 КЗпП України. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до заяви представника Позивача, ухвалою суду від 25 грудня 2015 року залишено без розгляду вимоги Позивача про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Проте Відповідачем обставин про відсутність його вини у невиплаті заробітної плати в письмових запереченнях не зазначено. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, розяснено що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем надано довідку про доходи Позивача та розмір середньо денної зарплати №2006 від 27.08.2015р. (а.с.54) яка дорівнюється 206,62 грн.. яку суд приймає до уваги оскільки вона відповідає положенням Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Постанова). Як зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 р. у справі N 6-159цс13 моментом припинення правопорушення за ст. 117 КЗпП України, є день фактичного розрахунку. Оскільки Відповідач не розрахувався з Позивачем то останнім днем нарахування середнього заробітку відбувається 29.09.2015р. тобто з 13.09.2014 р. по 29.09.2015 р. складає 207 робочих днів. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 42770,34 грн. (206,62 грн.*207 днів =42770,34 грн.). Відповідно до ст. 2371 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги, що протягом майже місяця після звільнення позивач не отримував повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, засади розумності і справедливості, суд вважає, що\~ 300 грн. є достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди. Також з Відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 427,70 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial