Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

у січні 2015 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Другої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у місті Києві про оскарження відмови у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 17 листопада 2005 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на майно, що складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Під час виїзду [PERSON]. до Ізраїлю, вказане свідоцтво нею було втрачено. На даний час, маючи намір здійснити відчуження належної їй частини квартири, [PERSON]., а нині за паспортом Ізраїлю - [PERSON], звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу дублікату зазначеного свідоцтва, проте, 15 січня 2015 року отримала відмову у його видачі з огляду на неможливість належним чином встановити особу, яка звернулась для вчинення нотаріальної дії, і це за наявності замовленого нею експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/432-1 від 19 серпня 2014 року, згідно якого записи прізвища [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Тому, просила суд визнати відмову Другої Київської державної нотаріальної контори від 15 січня 2015 року у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2005 року, виданого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної на ім'я [PERSON], незаконною та зобов'язати Другу Київську державну нотаріальну контору видати [PERSON] дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2005 року, виданого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної на ім'я [PERSON]. Представник позивача, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що вважає дану справу елементарно простою, такою, що має достатньо документів для встановлення юридичного факту того, що [PERSON] за українськими документами та [PERSON] за ізраїльськими документами - одна й та сама особа. Зауважив, що для Другої Київської державної нотаріальної контори є необхідним саме цей факт встановлення ідентичності особи (а.с. 24). Друга Київська державна нотаріальна контора, будучи в установленому законом порядку повідомленою про дату та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник Головного управління юстиції у місті Києві в судовому засіданні заперечила проти вимог [PERSON], посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказала на те, що з боку державного нотаріуса не було допущено жодних порушень законодавства України, відмова у видачі свідоцтва була обґрунтованою з огляду на відсутність серед поданих до нотаріальної контори разом із заявою про видачу дубліката свідоцтва документів, які б давали можливість встановити особу заявника (а.с. 26-28). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON]. (а.с. 6). Судом встановлено, що представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім'я [PERSON] дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17 листопада 2005 року на ім'я [PERSON]. Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. 15 січня 2015 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із неможливістю належним чином встановити особу, яка звернулась для вчинення нотаріальної дії, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 17 листопада 2005 року на ім'я [PERSON], документи гр. [PERSON] подані від імені [PERSON] (а.с. 5). Зі змісту останньої вбачається, що гр. [PERSON], представник [PERSON], гр-ки Ізраїлю, звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім'я [PERSON] дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17 листопада 2005 року, та надав слідуючі документи: заяву від імені [PERSON]; довіреність від імені [PERSON]; копію паспорту [PERSON], гр-ки Ізраїлю; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17 листопада 2005 року на ім'я [PERSON]. Згідно п. 8 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Згідно п. 1 гл. 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. У цьому разі нотаріусу, крім свідоцтва про смерть таких осіб, подаються документи, які підтверджують їх родинні стосунки (свідоцтво виконавця заповіту). Згідно ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Згідно п. п. 1-3 гл. 3 розд. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Іноземний громадянин, особа без громадянства чи особа, яка має статус біженця, які звертаються за учиненням нотаріальних дій, установлюються нотаріусом на підставі документів, передбачених законодавством України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відмови державного нотаріуса у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом незаконною. На думку суду, державним нотаріусом було правомірно відмовлено у видачі дубліката через неможливість встановлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, державний нотаріус діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, і прав позивача не порушив. Суд приходить до висновку про те, що, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, що в межах даного позову вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. При цьому суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про те, що відмова у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом була вчинена не зважаючи на експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/432-1 від 19 серпня 2014 року, згідно якого записи прізвища [PERSON] та [PERSON] є ідентичними (а.с. 16-17), оскільки, як вбачається з матеріалів справи, останній представником позивача не подавався до нотаріальної контори серед документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Вказане стороною позивача в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України спростовано не було. Разом з тим, суд, враховуючи пояснення представника позивача [PERSON], викладені ним в заяві про розгляд справи за його відсутності, вважає за необхідне зазначити про те, що цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав розглядаються в порядку окремого провадження, що являє собою вид непозовного цивільного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed