Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, просили: визнати за [PERSON] право власності на 19/100 часток земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 31/100 часток земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку від 11 червня 2019 року земельна ділянка, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі державного акту від 17 червня 1997 року КР00004219. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується змістом свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 липня 2000 року. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано; право власності на домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (19/100 часток), [PERSON] (31/100 часток), [PERSON] (1/2 частка). Таким чином, вважають, що в порядку ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, [PERSON] набув право власності на 19/100 часток земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] набула право власності на 31/100 часток земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т.1, а.с.35-36). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 листопада 2019 року замінено по справі відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] (т.1, а.с.61-62). 28 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] (т.1, а.с.122-123). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку з первісним позовом [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.128-129). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (т.1, а.с.149-150). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2020 року залучено по справі в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON] (т.2, а.с.133-134). Представник позивача [PERSON] , адвокат Захарченко І.В. в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 19/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування, який був посвідчений 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А. Позивачу [PERSON] належить 31/100 часток вищевказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А. Відповідачу [PERSON] належить 1/2 частка вищевказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 15 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0699 га, кадастровий номер: 3510100000:17:119:0068. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії КР №00004219, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4060, вказана земельна ділянка належить [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 28 травня 1997 року №458. Власниця вищевказаної земельної ділянки [PERSON] померла [INFO] . Таким чином, на даний час [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу вищевказаного будинку питання про перехід права власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння, вирішено не було. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України у разі відчуження будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці, яка належить на праві власності відчужувачу, до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень». Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного позовні вимоги як первісного так і зустрічного позовів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. За наведених підстав, судом може бути визнано за [PERSON] право власності на 19/100 часток, за [PERSON] право власності на 31/100 часток, за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 3510100000:17:119:0068, площею 0,0699 гектар, що знаходиться в [ADDRESS] .

Outcome: approved