Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У серпні 2015 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі ІКПТМ) звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання, зазначив, що позивачем надаються послуги відповідачу з теплопостачання [ADDRESS], особистий рахунок № 492, але відповідач не виконує свої обовязки по договору і систематично не здійснює оплату послуг. Внаслідок дій відповідача має місце заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання станом на 01.07.2015 року в розмірі 5 602 грн 12 коп. (а.с. 4). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив суду обставини справи, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю із стягненням сплати судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала заперечення на позов, просить відмовити у задоволенні позову та винести рішення про списання боргу з неї у зв'язку із закінченням строку давності (а.с. 25-26, 45). Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], пояснення відповідачки [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Ізюмської міської ради ХІІ сесії ХХІV скликання № 361 від 24.04.2003 року і рішення Х сесії ХХІV скликання Харківської обласної ради від 03.07.2003 року було створено Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж шляхом виділення із Обласного комунального підприємства теплових мереж. Відповідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж зареєстровано виконавчим комітетом Ізюмської міськради 07.08.2003 року із змінами від 05.01.2015 року, функціонує на підставі Статуту підприємства, затвердженого рішенням 6 сесії Ізюмської міської ради 5 скликання № 0320 від 20.10.2006 року та рішенням 78 сесії Ізюмської міської ради 6 скликання від 28.11.2014 року № 2761, засновано на комунальній власності Ізюмської територіальної громади і діє з метою задоволення потреб населення та інших категорій споживачів в забезпеченні теплової енергією, гарячої водою та іншої продукцією. Судом установлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2012 року належить на праві власності відповідачу [PERSON], у квартирі значаться зареєстрованими і проживають з 20 квітня 2012 року [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки ІКПТМ вбачається, що квартира № 42 за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Маршала Жукова, буд. № 9 підєднана до системи централізованого теплопостачання. Будинок знаходиться у державній (комунальній) власності та належить територіальній громаді в особі Ізюмської міської ради Харківської області, обслуговується комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 1, у квартирі значаться зареєстрованими і проживають з 20 квітня 2012 року [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO]. 23 квітня 2012 року між позивачем ІКПТМ і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, за яким позивачем надаються послуги відповідачці з теплопостачання, особистий рахунок № 492. (а.с. 9, 10-13, 14-15, 16, 52-58) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІV, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, пунктами 11, 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Зокрема, обов'язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до вимог ст. 67 Житлового Кодексу УРСР від 30 червня 1983р., плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами і в установленні строки. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» із змінами і доповненнями, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено і сторонами не заперечувалося, що між сторонами 23.04.2012 року було укладено договір на теплопостачання квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття абонентського рахунку на ім'я [PERSON], яка у квартирі значиться зареєстрованою і проживає з 20 квітня 2012 року разом дочкою [PERSON], та з цього часу позивачем надавались відповідачці послуги з теплопостачання. На підтвердження своїх вимог позивачем надано відомість нарахування і оплати за теплопостачання квартири за адресою: [ADDRESS], абонент [PERSON], особовий рахунок № 492, та надано розшифровку суми заборгованості оплати за послуги теплопостачання станом за період, починаючи з 01.01.2001 року по 30.09.2010 року включно (а.с. 6-8) та з 01.10.2010 року по 01.06.2015 року включно, яка складає загальний розмір 5\~602,12 грн (а.с. 5). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості абонента квартири за адресою: [ADDRESS], заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання станом на кінець квітня місяця початок травня місяця 2012 року становить 7 784 грн 30 коп. Починаючи з травня 2012 року відповідачка [PERSON] регулярно щомісячно проводила оплату послуг за надані послуги з теплопостачанням, що надавались їй позивачем до 1 червня 2015 року (а.с. 5): - за період з 1 травня 2012 року по 31 травня 2015 року нарахована сума до оплати становить 12 415 грн 71 коп.; - за період з 1 травня 2012 року по 31 травня 2015 року оплачена сума споживачем становить 4\~992 грн 71 коп.; - за період з 1 травня 2012 року по 31 травня 2015 року оплачена сума субсидії споживача становить 7 535 грн 04 коп. Таким чином відповідачкою сплачено позивачу за надані послуги з теплопостачання з урахуванням наданої субсидії 12\~527 грн 75 коп. (4992,71 + 7535,04), тому станом на 01.07.2015 року за надані послуги з теплопостачання заборгованості перед позивачем [PERSON] не має (12\~415,71 12\~527,75 = - 112,04). Відповідно до п. 11 роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач не надавав взагалі [PERSON], як власнику житла за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок № 492, послуги з теплопостачання за період, починаючи з 01.01.2001 року по 19.04.2012 року включно, а остання не отримувала послуги з теплопостачання в цей період, тому відповідач [PERSON] не зобов'язана нести витрати, пов'язані з теплопостачанням, які не надавалися їй підприємством ІКПТМ в цей період. Ізюмське КПТМ не надали суду належні докази на обґрунтування позову, тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача повністю за недоведеністю вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу судові витрати (а.с. 2-3).

Outcome: dismissed