Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У серпні 2017 року позивачі звернулися з зазначеним позовом до суду з вимогою визначити, що розмір частки [PERSON], який помер 15.07.2005 року, у квартирі [ADDRESS] у спільній сумісній власності становила по 1/4 частині від цілого, а також визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/12 частини квартирі [ADDRESS] за кожною в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 15.07.2005 року. В обґрунтування позову зазначили, що 15.07.2005 року помер їх чоловік та батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належала йому на праві власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло за №25696 від 12.12.1994 року спірна квартира належить чотирьом власникам, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вони є єдиними спадкоємицями на спадщину, оскільки інших спадкоємців першої черги не має та померлий заповіту не залишав. 22.05.2006 року позивачки отримали у Третій державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом., однак до составу спадкового майна не було включена частина квартири [ADDRESS]. Зараз виникла потреба у реалізації вказаної квартири, однак цього зробити не можливо, оскільки за життя померлого не визначено частки кожного із співвласників у праві власності на житло, померлий не набув право власності на зазначене нерухоме майно. На підставі зазначеного просили задовольнити позовні вимоги. Позивачі у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог та можливість розгляду справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] (а.с. 26, 55). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири 32,74 кв.м.. Зазначена квартира зареєстрована в державному підприємсті «Жилищник» і записана у реєстрову книгу за №25696. Згідно копії свідоцтва про смерть І-НО № 048824 виданого 16.07.2005 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер 15.07.2005 року, актовий запис про смерть №973. Технічний паспорт на спірну квартиру виданий [PERSON] бюро технічної інвентаризації 12.12.1994 року на імя [PERSON]. За повідомленням третьої маріупольської державної нотаріальної контори спадкоємцями після смерті [PERSON] є дружина померлого [PERSON], та доньки померлого [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на квартиру. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд встановлено, що позивачі є спадкоємицями першої черги після смерті [PERSON] Інших спадкоємців за законом не має. Крім того, суд зазначає, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Так, виходячи з матеріалів справи, встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право власності по 1/4 частині на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку що на теперішній час у позивачів відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи на частки квартири, у зв'язку з чим її права підлягають захисту в судовому порядку.

Outcome: approved