Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] зняття його з реєстрації за вказаною адресою, а також стягнення з відповідача судових витрат. В обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] та її чоловіку [PERSON] належить по1/2 частини будинку [ADDRESS] У спірному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується адресною карткою від 31.07.2017 p. [PERSON] є колишнім чоловіком доньки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Красногвардіиського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2016р. Шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства були припинені між подружжям 1 травня 2016 року, що було встановлено Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зазначено у вказанному рішенні суду. Після припинення у травні 2016 р. шлюбно - сімейних відносин та ведення спільного домашнього господарства [PERSON] забрав всі свої речі із будинку [ADDRESS] та припинив проживання у вказаному будинку.Починаючи з травня 2016 року [PERSON] не проживає у вказанному будинку та не сплачує комунальні послуги, не виконує обов'язки пов'язані із проживанням за місцем реєстрації, не підтримує будинок у належному стані. У будинку відсутні будь-які речі, які належать [PERSON], що можуть підтвердити свідки, складений акт. [PERSON] проживає за різними адресами у м. Дніпро. Остання відома адреса проживання [PERSON] - [ADDRESS]. У добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Зокрема, внаслідок небажання відповідача знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, [PERSON] вимушена нести дода'ткові витрати по сплаті житлово - комунальних послуг та позбавлена можливості скористатися правом на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник третьої особи - Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить ? частина житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 18 липня 1991 року, виданого Красногвардійським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Красногвардійської Ради народних депутатів №211/24 від 26 квітня 1991 року, зареєстрована в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації під реєстровим №81 (а.с.9). Інша ? частина вказаного житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 18 липня 1991 року, виданого Красногвардійським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Красногвардійської Ради народних депутатів №211/24 від 26 квітня 1991 року, зареєстрована в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації під реєстровим №81 (а.с.10). Згідно адресної довідки від 28 липня 2017 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 13.09.1991 року, [PERSON] з 26.07.1991 року, [PERSON] з 19.01.2006 року (а.с.12). В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання [PERSON] втратившим право на користування будинком [ADDRESS]. Зазначивши, що [PERSON] є колишнім чоловіком її доньки [PERSON], шлюб між якими розірваний за рішенням суду від 10.11.2016 року, а шлюбні відносини між ними припинені з травня 2016 року і з цього ж часу [PERSON] припинив своє проживання у вказаному будинку [ADDRESS], його особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстрації з вказаного будинку [PERSON] не бажає. Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року, що набрало законної сили 22 листопада 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19 серпня 2006 року в Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №583 - було розірвано. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 04 вересня 2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до Акту про фактичне непроживання від 03 серпня 2017 року, складеного гр. [PERSON], [PERSON]., затвердженого головою квартального комітету №49 Красногвардійського району м. Дніпропетровська [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає в домоволодінні [ADDRESS] з травня 2016 року (а.с.14). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити. Що стосується позовних вимог в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Доказів на підтвердження того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде виконане та особа не буде знята з реєстраційного обліку позивачем не надано, а тому вимоги позивача є передчасними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: partial