Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, згідно якої просила встановити юридичний факт належності на праві власності об'єкту нерухомого майна 95/2000 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за № Н-1223 від 29 листопада 2000 року, посвідченого Одеською універсальною товарною біржею «Центр». При цьому посилаючись на те, що 29 листопада 2000 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за № Н 1223, згідно якого заявник придбала об'єкт нерухомості, а саме: 95/2000 частини квартири [ADDRESS]. Договір було укладено через Одеську універсальну товарну біржу «Центр» з подальшою реєстрацією в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомого майна». Заявник зазначила, що наявні в неї оригінали договору купівлі-продажу нерухомого майна були втрачені, а в інший законний спосіб отримати дублікат договору купівлі-продажу нерухомого майна не вбачається можливим, у зв'язку із чим була змушена звернутися до суду. Заявник надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати заяву без фіксації технічними засобами. Представник заінтересованої особи надав суду заяву, згідно якої просив розглядати заяву згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 29 листопада 2000 року між заявником та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за № Н-1223, згідно якого продавець [PERSON] продав, а [PERSON] придбала об'єкт нерухомості, а саме: 95/2000 частини ( ? від 95/1000 частин) квартири [ADDRESS]. Згідно Листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 113/02-14 від 06.04.2017 року, станом на 31.12.2012 року згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та реєстраційного запису в книзі 261 пр, стр. 34, р. № 70, за [PERSON] зареєстровано право власності на 95/2000 частини (1/2 від 95/1000 частини) квартири [ADDRESS] на підставі договору № Н-1223 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» 29.11.2000 року, зареєстрованого 05.12.2000 року (книга 379 пр, стр.47, р.№70). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 95/1000 частини квартири. Заявник зазначила, що оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1223 від 29 листопада 2000 року, посвідчений Одеською універсальною товарною біржею «Центр» були втрачені (викрадені), про що свідчить звернення до правоохоронних органів з приводу крадіжки заявника, Лист ГУНП в Одеській області Приморського ВП у місті Одесі від 10.07.2017 року № 36/9498 та довідка Столу знахідок від 23.06.2017 року № 0617/0756 щодо відсутності договору купівлі-продажу майна. Заявник зазначила, що з грудня 2000 року проживає в даній квартирі, несе всі обов'язки власника, пов'язані з її утриманням та оплатою комунальних послуг. Право власності [PERSON] на квартиру ніким не оспорюється та не порушується. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до Постанови Верховний Суд України від 31.03.1995 № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1, 12 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Оскільки встановлення даного факту для заявника має юридичні наслідки у виді підтвердження права власності на квартируі саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд задовольняє заяву.

Outcome: approved