Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни, старшого державного виконавця Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Вікторука Василя Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 02 липня 2021 року дізналася про відкриття виконавчого провадження. В рамках даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем були винесені постанови від 02 серпня 2021 року про стягнення з неї на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитом в сумі 20723,16 гривнь та постанову від 02.08.2021 року про арешт її коштів на вказану суму. Підставою видачі вказаних документів є виконавчий напис №13952 від 12.03.2021 року вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з нього боргу на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в розмірі 20723,16 гривень. Зі змісту виконавчого напису вона є боржником за кредитним договором №258470571 від 24.01.2020 року, укладеним із ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №76 від 28.04.2020 року є ТзОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020 року реєстр прав вимог №3 від 29.01.2021 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2021 року по 27.02.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 19523,16 гривень, за вчинення виконавчого напису 1200 гривень. Зазначила, що жодного кредиту не оформляла. Яким чином було сформовано договір надання коштів у позику від 24.01.2021 року їй не відомо, у неї відсутні будь-які правовідносини з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». За її заявою було зареєстроване кримінальне провадженя №1202018016000068, дата реєстрації 18.02.2020, яке триває станом на 06.08.2021 року. Підставою для відкриття даного кримінального провадження було її звернення на лінію 102 із повідомленням щодо заволодіння її персональними даними невідомою особою, яка використала їх для оформлення кредиту у фінансовій установі. Також після вчинення щодо неї даного злочину 27.01.2020 року звернулася в АТ КБ «Приват Банк» із заявою про зміну та перевипуск своєї картки. Нею були отримані листи від департаменту досудового врегулювання ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з вимогою щодо негайної сплати заборгованості за кредитним договором від 24.01.2020 року №258470571. На її звернення з повідомленням про незаконне заволодіння її персональними даними ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надіслало лист від 19.03.2020 року в якому вказано, що по даному факту було проведено внутрішню перевірку за результатами якої по вищезгаданому факту ознак шахрайських дій не було виявлено, а цивільно-правове зобов`язання, яке виникло на підставі договору від 24.01.2020 №258470571, зокрема обов`язок сплати заборгованості є чинним та діє доти, поки недійсність правочину не буде встановлено судом, в тому числі після отримання обвинувального вироку в кримінальному провадженні. Також ТзОВ повідомило, що у разі проведення досудового розслідування буде надавати необхідну інформацію та документи на запит правоохоронних органів. В подальшому вона отримала лист ТзОВ «Таліон Плюс» з повідомленням про те, що між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01, також 28.04.2020 року було укладено договір №76 згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 24.01.2020 року №258470571. До даного листа ТзОВ «Таліон Плюс» долучила зразок заяви який мала намір подавати до Печерського районного управління УМВС України в м.Києві про кримінальне правопорушення за ст.190 КК України, в якому повідомлялося про те, що саме вона вчинила шахрайські дії, що полягають у привласненні грошових коштів шляхом зловживання довірою, а саме те, що отримавши кредит від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вона скористалася коштами без наміру їх повертати, що являється не правдою. ТзОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» листом від 24.02.2021 року «19/Є/877/ОФ повідомило їй, що між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, згідно з яким відбулося відступлення пр вимоги за Кредитним Договором №258470571 від 24.01.2020 року. В зв`язку з наведеним вище вона звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни №13952 від 12.03.2021 про стягнення з неї боргу на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в розмірі 20723,16 гривень та стягнути з відповідача - ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на її користь судові витрати, зокрема по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., а також витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності, вказав що [PERSON] підтримує позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. (а.с.45) Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.42) У визначені ухвалою суду від 13.08.2021 року строки відзиву на позов, будь-яких заперечень чи пояснень по суті справи, а також заяв чи клопотань, до суду не подав. (а.с.29) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. та старший державний виконавець Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Вікторук. В.О. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с.43-44) Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 12.03.2021 вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №13952 про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором №258470571 від 24.01.2020 року, укладеним із ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №76 від 28.04.2020 року є ТзОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05.08.2020 року реєстр прав вимог №3 від 29.01.2021 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2021 року по 27.02.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 19523,16 гривень, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6691,32 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 9103,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 3728,84 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто 1200 гривень плати зі стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. (а.с.5) Старшим державним виконавцем Млинівського районного відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області Вікторуком В.О. на підставі вказаного виконавчого напису 02.08.2021 року винесені - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№66298915 та постанова про арешт коштів боржника ВП№ 66298915. (а.с.7-8) На підтвердження звернення позивача до правоохоронних органів з повідомленням про незаконне заволодіння невідомою особою, шляхом обману її персональними даними, що потягло заблокування її персональної сім карти з номером [NUMBER] та крадіжки дублікату з подальшим оформленням кредиту від її імені позивач надала суду наступні документи: повідомлення про початок досудового розслідування від 18.02.2021 року, повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про пере випуск картки на ім`я [PERSON] від 03.08.2021 року, витяг з ЄРДР № 12020180160000068 від 18.02.2020 року (а.с.12, 21, 23) Як вбачається з листа від 11.03.2020 року позивач повідомила ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про те, що не надавала компанії своїх персональних даних, копій будь-яких документів і згоду на зберігання та обробку своїх персональних даних. Окрім того повідомила що 24.01.2020 року приблизно о 17.00 год невідома соба, шляхом обману в ході телефонної розмови, незаконно заволоділа її персональними даними, заблокувала її сім-крату з номером [NUMBER] та викрала дублікат, використавши усе для оформлення кредиту на її ім`я. (а.с.13) Згідно листа ТзОВ «Таліон Плюс» між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01, також 28.04.2020 року було укладено договір №76 згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 24.01.2020 року №258470571. До даного листа ТзОВ «Таліон Плюс» долучено зразок заяви від 30.04.2020 року до Печерського районного управління УМВС України в м.Києві про кримінальне правопорушення за ст.190 КК України, в якому повідомлялося про те, що [PERSON] вчинила шахрайські дії, що полягають у привласненні грошових коштів шляхом зловживання довірою, а саме те, що отримавши кредит від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вона скористалася коштами без наміру їх повертати. (а.с.15-16) ТзОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» листом від 24.02.2021 року «19/Є/877/ОФ повідомило [PERSON] , що між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, згідно з яким відбулося відступлення пр вимоги за Кредитним Договором №258470571 від 24.01.2020 року. (а.с.17) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це - нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржникаце обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). З тексту оспорюваного виконавчого напису № 13952 від 12.03.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (надалі - Постанова №662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року без змін, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному віснику України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у зв`язку з відсутністю підстав для такого перегляду. Відтак, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. на підставі Кредитного договору №258470571 від 24.01.2020 року, укладеного між позивачем та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №63 від 28.01.2020 року є ТзОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №05/0820-01 від 05.08.2020 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» без нотаріального посвідчення. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору№258470571 від 24.01.2020 року, укладеного між позивачем та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Окрім того, суд вважає, що між позивачем та відповідачем існує спір про право, що підтверджується наданими суду документами, зокрема, зверненням позивача до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій. (а.с.11,12, 23) Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Головкіна Я.В. не дотрималась встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивачки визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір суд встановив наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Драганом В.П. подано до суду копію ордера на надання правничої допомоги серії ВК №1030628 від 12.10.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.10.2010 року, довідки про оплату правничої допомоги № 703 від 09.08.2021 року із зазначенням наданих послуг та кількістю затраченого робочого часу, квитанції до прибуткового касового ордера № 157 від 09.08.2021 року про оплату послуг у розмірі 5000 гривень. (а.с.19, 19 а, 20, 39, 40) Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 454 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що разом становить 908 гривень. (а.с.19-26)

Outcome: approved