Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до Хустського районного суду з позовною заявою про усунення перешкод у оформленні спадкового майна шляхом визнання реєстрації права власності та свідоцтва про право власності - незаконними, зобовязання вчинення дій. Позовні вимоги мотивував тим, що за спадкодавцем [PERSON] в 1/2 частині права власності відкрилась спадщина, яку фактичним проживанням у будинку прийняла дружина [PERSON], яка 15 лютого 2000 року також померла. Спадкоємцями на день смерті [PERSON] були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У визначений шестимісячний строк заяву про прийняття спадкового майна подав тільки [PERSON], який фактично у спадкове майно за спадкодавцем [PERSON] вступив. [PERSON] заяви у визначений шестимісячний строк про прийняття спадкового майна за спадкодавцем [PERSON] до нотаріальної контори не подавав та на день її смерті разом із нею у будинку № 59 по вулю Пирогова в м. Хуст не проживав, тобто фактично у спадкове майно спадкодавця [PERSON] не вступив. 07 лютого 2009 року [PERSON] помер. Про наявність реєстрації у Хустському ДБТІ права власності за [PERSON] позивач вперше довідався в травні 2011 року по справі № 2-1431/10. На підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2010 року [PERSON] за покійним [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач зазначає і на те, що оскільки рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2011 року рішення Хустського районного суду від 24 листопада 2010 року скасовано, а тому видане [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку № 59 по вул. Пирогова в м. Хуст також підлягає визнанню недійсним у звязку із відсутністю правової підстави для його видачі. 16 грудня 2014 року позивач [PERSON] позовні вимоги в порядку ст.31 ЦПК України збільшив, мотивуючи тим, що проведена реєстрація права власності на будинковолодіння № 59 по вул. Пирогова в м. Хуст в БТІ за [PERSON] на підставі рішення Хустського районного суду від 23 січня 2004 р. є незаконною, оскільки в рішенні Хустського районного суду від 23 січня 2004 року (справа № 2-142/2004р.) відсутнє визнання права власності на спірний будинок за [PERSON]. Із рішення Хустського районного суду від 23 січня 2004 року вбачається вирішення спору про порядок користування приміщеннями між [PERSON] та [PERSON], а не визнання права власності за останнім. Проведена реєстрація права власності в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації на будинковолодіння № 59 по вул. Пирогова у м. Хуст за [PERSON] порушує його право в оформленні спадкового майна в нотаріальній конторі за покійною матірю [PERSON]. У спадкове майно за матірю, [PERSON] він вступив, проте надати відповідний документ витяг із БТІ (а нині із Реєстраційної служби) про право власності на частку за спадкодавцем - не надається можливим, оскільки до графи «Власник» незаконно на 1/2 частину будинку № 59 по вул. Пирогова у м. Хуст занесено власником [PERSON] та на підставі витягу БТІ видано свідоцтво про право власності за законом та зареєстровано в ДБТІ за [PERSON]. Представник відповідача відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради та третьої особи без самостійних вимог Хустської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача [PERSON] первинні та збільшені позовні вимоги із зазначених підстав у позові та заяві в порядку ст.31 ЦПК України підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги [PERSON] з підстав, зазначених в запереченні на позов, не визнала та пояснила, що [PERSON] звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, а тому в позові слід відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: В ході судового засідання встановлено, а саме із матеріалів інвентарної справи БТІ вбачається, що будинковолодіння № 59 по вул. Пирогова у м. Хуст на праві спільної сумісної власності належало подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному, які є батьками позивача та покійного [PERSON], що стверджується рішенням виконкому Хустської міської ради від 09 серпня 2000 року. 13 лютого 1998 року [PERSON] помер. На день смерті за померлим [PERSON] спадкове майно складалося з 1/2 частини житлового будинку, оскільки спірний будинок належав йому з дружиною на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. Після смерті [PERSON] (13 лютого 1998 року) спадкоємцями були [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ніхто із перерахованих спадкоємців, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР не подавав. Станом на 13 лютого 1998 року (день смерті спадкодавця [PERSON]) фактично в будинку проживала та продовжувала вести господарство дружина спадкодавця [PERSON], яка фактично проживанням вступила в спадкове майно спадкодавця та його прийняла, а 15 лютого 2000 року також померла. На день її смерті спадкоємцями були: [PERSON] (донька), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Є доведеним, що у приватну власність [PERSON] перейшла 1/2 частина житлового будинку на підставі рішення Хустського районного суду від 02 квітня 2001 року. Дане рішення вступило в законну силу та є виконаним. [PERSON] (батько відповідача [PERSON]) після смерті матері [PERSON] міг та мав право успадкувати частину будинковолодіння № 54 по вул. Пирогова у м. Хуст Закарпатської області у випадку, якщо б звернувся відповідно до вимог ЦК УРСР із заявою до нотаріуса про прийняття спадкового майна за спадкодавцем, проте останній із заявою про прийняття спадкового майна за спадкодавцем [PERSON] до нотаріуса не звертався і на день її смерті в будинку не проживав, що стверджується його показами в рішенні Хустського районного суду від 02 квітня 2001 року по справі № 2-133/2001, де особисто сам зазначає, що вселився до будинку в грудні 2000 року, тобто через десять місяців після смерті матері [PERSON], отже є доведеним, що [PERSON] у володіння спадкового майна не вступив. Рішенням Хустського районного суду від 02 квітня 2001 року свідоцтво про право на спадщину видане на імя [PERSON] на 1/2 частину - скасовано та визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку № 59 по вул. Пирогова у м. Хуст за [PERSON].(а.с. 16-17) 07 лютого 2009 року [PERSON] помер. Із витягу реєстру прав власності від 08 липня 2009 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано 1/2 частину будинку № 59 по вул. Пирогова в м. Хуст (підстава такої реєстрації є рішення Хустського районного суду від 02 квітня 2001 року, справа № 2-133/2001). Графа № 2 містить реєстрацію 1/4 частини за [PERSON] та 1/4 за [PERSON]. Підставою такої реєстрації було свідоцтво про право власності /2881/ від 16 серпня 2000р., видане Хустською міською радою на підставі рішення виконкому від 09 серпня 2000р. за № 331. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 13 лютого 1998 року залишилась дружина [PERSON], яка фактично вступила у володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) після смерті чоловіка. А тому [PERSON] на день її смерті належала 1/2 частина будинковолодіння. Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадкового майна, окрім [PERSON] ніхто не подав, а тому у власність [PERSON] перейшла 1/2 частина житлового будинку № 59 по вул. Пирогова в м. Хуст на підставі рішення Хустського районного суду від 02 квітня 2001 року та відкритою є 1/2 частка за спадкодавцем [PERSON] Суд вважає, що проведена реєстрація права власності за [PERSON] від 29 липня 2009 року в 1/2 частині будинку № 59 по вул. Пирогова у м. Хуст органом БТІ є незаконною, оскільки в рішенні Хустського районного суду від 23.01.2004 року (справа № 2-142/2004 р.) визнання за [PERSON] будь-якої частки права власності на спірний будинок відсутнє.(а.с.20-21) Суд також вважає, що прийнятими рішеннями про реєстрацію права власності на будинковолодіння № 59 по вул. Пирогова (колишня Больнична) у м. Хуст Закарпатської області від 29 липня 2009 року за [PERSON] та від 31.03.2011 р., а в послідуючому за [PERSON] порушується право [PERSON] на оформлення спадкового майна за матірю [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2011 року рішення Хустського районного суду від 24 листопада 2010 року скасовано, отже свідоцтво про право власності за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в м. Хуст, вул. Пирогова № 59, яке видано [PERSON] є незаконним, оскільки відсутня правова підстава його видачі. 29 листопада 2014 року в судовому засіданні представник інтересів відповідача [PERSON] [PERSON] заявила клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності звернення за захистом порушеного права, оскільки йому достовірно було відомо про здійснення Хустським ДБТІ реєстрації права власності за померлим [PERSON] за реєстровим № 27730726 від 29.07.2009 р. ще у 2009 році по справі № 2-0-19/10 р., а не як зазначає позивач у травні 2011 року. Заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] про реєстрацію права власності в Хустському ДБТІ за [PERSON] за реєстровим № 27730726 від 29.07.2009 р. не знав, витяг в БТІ за № 23438107 від 29.07.2009 р., в якому власниками спірного будинку значаться: в 1/2 [PERSON] та в 1/2 [PERSON] не отримував, в судових засіданнях по справі № 2-0-19/10р. участі не брав, із матеріалами справи ознайомлений не був, тому посилання на наявність витягу із БТІ, який виготовлено та видано за заявою [PERSON] та долучено до матеріалів справи є безпідставними, доводи клопотання спростовуються матеріалами справи № 2-1431/10 та запереченнями позивача та його представника, оскільки позивач про порушення свого права не знав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] про своє порушене право реєстрацію БТІ вперше довідався 23 травня 2011 року із матеріалів цивільної справи № 2-133/2010. Суд, виходячи з положень ст. 261 ЦК України, приходить до висновку, що клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно п.2 ст.26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Приймаючи до уваги наведене та

Outcome: approved