Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] міської ради, 3-тя особа: [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку набувальної давності. У травні 2017 року [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, у якій просила визнати за нею право власності на 1/8 частину житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Соколовській, 62 у м. Харкові, в порядку набувальної давності (а.с. 85-88). В обгрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/8 частин житлового будинку по вулиці Соколовській, 62 у м. Харкові. Власником 1/2 частини зазначеного домоволодіння є [PERSON] та 1/8 частина домоволодіння належить [PERSON], яка є бабусею її колишнього чоловіка. У домоволодінні існує фактичний порядок користування житловим будинком літ. «А-1», житловими прибудовами та надвірними спорудами. Житловий будинок складається з двох окремих квартир: квартири № 1, яка знаходиться у користуванні позивача, та квартири № 2, яка знаходиться у користуванні [PERSON] 26 березня 1990 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного домоволодіння, яку успадкували по 1/8 частині [PERSON] (мати її колишнього чоловіка), [PERSON] та дві інші особи прізвища, яких їй не відомі. В подальшому два спадкоємця відмовились від своєї частки на користь [PERSON], яка свою частку 3/8 частини домоволодіння подарувала її колишньому чоловіку [PERSON], а він в свою чергу згідно Договору дарування від 30.09.2002 року 3/8 частки житлового будинку подарував їй та після розірвання шлюбу у 2000 році виїхав з домоволодіння. Стосовно іншої 1/8 частини спірного домоволодіння, яку успадкував [PERSON], позивач зазначила, що останній своє право спадкоємця не реалізував, не оформив його належним чином та виїхав на постійне місце мешкання за кордон. Таким чином до теперішнього часу власником 1/8 частини домоволодіння є померла [PERSON]. Також позивач зазначила, що більше чотирнадцяти років вона та її дочка постійно проживають у житловому будинку по вул. Соколова, 62 у м. Харкові. Вона відкрито, без таємниць володіє житловим будинком, у зв'язку з чим вважає, що за нею необхідно визнати право власності на 1/8 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку набувальної давності. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях (а.с. 56-59). Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася. Надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність та зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, факти, викладені у позові [PERSON] є достовірними та повністю відображають дійсне становище речей (а.с. 84). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON] міської ради, а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок № 62 з належною частиною надвірних споруд по вулиці Соколовська (попередня назва Соколова) у м. Харкові на праві спільної часткової власності належить [PERSON] 3/8 частини, [PERSON] 1/2 частина та [PERSON] 1/8 частина, що підтверджується відповіддю комунального підприємства «[PERSON] міського бюро технічної інвентаризації» за вих. № 2503131 від 27.10.2016 року (а.с. 11). 01 вересня 2011 року [PERSON] вдруге одружилася та змінила прізвище на «Кухтенко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 169461, актовий запис № 1448 (а.с. 23). Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 62 по вул. Соколовській (попередня назва Соколова) у м. Харкові домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1», житлових прибудов та надвірних будівель (а.с. 14-22). Також встановлено, що житловий будинок літ. «А-1» складається з двох окремих квартир, між власниками яких встановлений фактичний порядок користування житловими будинками та надвірними спорудами, а саме: у користуванні [PERSON] знаходиться квартира № 2, що складається з наступних приміщень: житлове приміщення 2-1, площею 6,1 кв.м; житлове приміщення 2-2, площею 13,2 кв.м; коридор 2-3, площею 3,8 кв.м; вітальня 2-4, площею 10,3 кв.м; коридор 2-5, площею 2,8 кв.м; санвузол 2-6, площею 4,4 кв.м; кухня 2-7, площею 12,3 кв.м; житлове приміщення 2-8, площею 13,5 кв.м; тамбур II, площею 4,5 кв.м; коридор 2- 9, площею 11,2 кв.м; санвузол 2-10 кв.м, коридор 2-11 кв.м; житлове приміщення 2-12, площею 12,8 кв.м; житлове приміщення 2-13, площею 15,4 кв.м. та надвірні споруди: сіни «а4», ганки «а5», «а6», сарай «М», баня «О», вбиральня «Н», вимощення «І», зливна яма «II», огорожа № 4, 6, ? частина огорожі № 5. У користуванні [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON]) знаходиться квартира № 1, що складається: тамбур «І», площею 1,9 кв.м; житлова кімната 1-1, площею 12,2 кв.м; кухня 1-3, площею 9,6 кв.м; житлова кімната 1-4, площею 8,4 кв.м., житлова кімната 1-2, площею 8,4 кв.м. та надвірні будівлі: ганок «а2»; льох «Г», літня кухня «Б», сарай «Д», вбиральня «Л», літній душ «П», огорожа № 1, ? частина огорожі № 5. Згідно Актового запису про смерть № 4256, [PERSON] померла 26 березня 1990 року (а.с. 72). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м. Харкові по вул. Соколовська (попередня назва Соколова), 62, яку вона заповіла своїм дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 130). Згідно відповіді за вих. № 2675/01-21 від 27.09.2017, наданою [PERSON] обласним державним нотаріальним архівом, встановлено, що після смерті [PERSON] до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини 01.06.1990 року звернувся [PERSON] та 08.09.1990 року звернулась [PERSON] Заяви були прийняті. Заведено спадкову справу № 248/1990 (а.с. 130). Також встановлено, що до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим частка [PERSON] на спірне домоволодіння склала 3/8 частини. 28.11.1990 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано за реєстром № 3-4204. Згідно Договору дарування від 30.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2-4073 вбачається, що 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у м. Харкові по вул. Соколовська (попередня назва Соколова), 62 були подаровані [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою 12 жовтня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-7891, які останній подарував позивачці [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) [PERSON] (а.с. 8-9) Таким чином, на момент подачі позову до суду 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у м. Харкові по вул. Соколовська (попередня назва Соколова), 62 зареєстровані за позивачкою [PERSON], у власності [PERSON] залишилась 1/2 частина спірного житлового будинку. Інша 1/8 частина спірного житлового будинку спадкоємцем [PERSON] залишилась неоформленою. Згідно Довідки, виданої Адміністрацією Холодногірського району [PERSON] міської ради 20 жовтня 2016 року, по вулиці Соколовська (попередня назва Соколова), 62 у м. Харкові зареєстровані позивач [PERSON] з 1997 року та її донька [PERSON], [INFO], з 2011 року (а.с. 10, 24). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки [PERSON], з якою знайома з 2001 або з 2002 року. Їй віддомо, що [PERSON] разом з дочкою проживають у своїй частині житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Соколовській, 62 у м. Харкові. Співвласником іншої частини житлового будинку є [PERSON] та між ними склався фактичний порядок користування житловим будинком з надвірними спорудами. Про [PERSON] їй нічого не віддомо та вона з ним ніколи не була знайома. Зазначила також, що їй не відомо як [PERSON] отримала право власності як і не відомо, чи знаходяться на її частині домоволодіння незаконні прибудови. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON], який є сусідом [PERSON] Зазначив також, що позивачка заселилася у будинок після смерті [PERSON], яка є бабусею її першого чоловіка, з яким шлюб було розірвано. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 1997 року, разом працюють. Після розірвання шлюбу з першим чоловіком [PERSON] разом з донькою проживають [INFO]. Ій відомо також, що іншою співвласницею будинку є [PERSON] та між ними фактично встановлений порядок користування житловим будинком з надвірними спорудами. Зазначила також, що [PERSON] вона особисто не знає, однак їй відомо, що він є родичем першого чоловіка [PERSON] Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для визнання за нею право власності за набувальною давністю на 1/8 частину вищевказаного житлового будинку, посилається на те, що більше чотирнадцяти років вона та її дочка постійно проживають у ньому. З моменту отримання права власності вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, самостійно підтримує свою частку у домоволодінні у житловому стані, сплачує за житлово-комунальні та інші послуги та зазначила, що ніхто із інших осіб не звертався із вимогами щодо володіння та користування будинком. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». Водночас, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст. ст. 335 та 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 263 ЦПК). Також, відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК України набуття право власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК України), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правових підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/8 частину спірного житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Соколовській, 62 у м. Харкові, в порядку набувальної давності не має, оскільки позивач є співвласником зазначеної 3/8 частини спірного житлового будинку з 2002 року, хоча зареєстрована та проживає у даному будинку з 1997 року та останній було відомо, що вона\~ неправомірно володіє чужою часткою майна, а тому\~\~позивачку не можна вважати такою, що добросовісно заволоділа чужим майном. Крім того, судом встановлено, що в технічному паспорті, яке міститься в матеріалах справи існує штамп встановленого зразка про наявність самочинного будівництва (а.с. 15-22). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватись передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Пунктом 21 цієї ж Постанови передбачено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону № 303 8-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Відповідно до пункту 11 Постанови № 6 під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VІ дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 303 8-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780- XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необгрунтованим та безпідставним, позивачем не доведено ті обставини, які мають значення для справи за позовом про визнання права власності за набувальною давністю. До того ж встановлено, що є самовільні прибудови, право власності на яке регулюється іншими нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed