Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 17.11.2015 року, просив визнати факт сумісного проживання та факт прийняття ним спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] і грошового вкладу по особових рахунках №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що знаходяться у філії № 7856 Червоноградського Ощадбанку № 7856 на ім'я [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за ним право власності за законом на зазначену квартиру та грошові вклади. Свої вимоги обгрунтував тим, що він з березня 2004 року без реєстрації проживав разом зі своєю бабою [PERSON], 1928 р.н., та дідом [PERSON], 1929 р.н., у м. Червонограді за адресою: вул. Винниченка, 3/4. У цій квартирі він проживає і по даний час. Дід позивача [PERSON] помер [INFO], заповіту ним складено не було, тому спадок по закону перейшов у власність баби [PERSON] Остання не встигла оформити свідоцтво про прийняття спадщини та право власності на квартиру, так як [INFO] померла. Спадкоємцем по закону першої черги після померлих [PERSON] та [PERSON] є його батько - [PERSON], який не проживав зі своїми батьками, є інвалідом другої групи. До нотаріуса про прийняття спадщини батько не звертався. Він звертався в Червоноградську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 04.09.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що він вступив у володіння спадщини після смерті діда і баби, як спадкоємець 4 черги, тобто фактично прийняв спадщину, оскільки більше десяти років прожив з померлими, допомагав їм по господарству . У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому, посилаючись на свою інвалідність, пов'язану з травмою голови, розірвання громадянського шлюбу сина, просив відновити пропущений ним строк для прийняття спадщини після смерті своїх батьків: [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що в квартирі, що є спадковим майном, він проживає близько десяти років. За життя баби та діда він доглядав за ними. Вважає, що він прийняв спадщину в силу свого проживання у квартирі [ADDRESS]. Представник [PERSON] підтримав вимоги за зустрічним позовом та визнав первісний позов. Вважає, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як є інвалідом другої групи, хворіє, тяжко переніс смерть обох батьків за короткий проміжок часу. Червоноградська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представникам не направила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків [PERSON] та [PERSON], з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 26.11.2003 року квартира [ADDRESS]належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]- в рівних частинах кожному. [PERSON] та [PERSON] є дідом та бабою [PERSON] та батьками [PERSON] [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦС Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області 12.03.2013 року. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦС Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області 07.11.2013 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) до фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК). Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків. письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абз. 1 п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (втратила чинність на підставі наказу цього Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 3.21, 3.22 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Ураховуючи, що [PERSON] не подано жодного з вищенаведених доказів, підтверджуючих його постійне проживання у квартирі [ADDRESS], а згідно з відміткою у паспорті про реєстрацію його місця проживання таким з 30.10.2000 року є [ADDRESS], суд дійшов висновку про недоведеність його постійного чи сумісного (спільного) проживанняу квартирі [ADDRESS], а отже, й прийняття ним спадщини. У зв'язку з цим суд відхиляє як недопустимі показання свідків [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] близько 15 років проживав за останньою адресою, та [PERSON], який пояснив, що не бачив [PERSON] за місцем проживання його батьків. Судом не встановлено й підстав для визнання за [PERSON] права власності за законом на спадкове майно, як про це він просить у своїй заяві. Тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Щодо вимог за зустрічним позовом, суд виходить з такого. Як роз'яснивПленум Верховного Суду України в абз. 1, 2, 3, 6 п. 24 своєї постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи, що [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] померла [INFO], строки для прийняття спадщини, що відкрилася у зв'язку з їх смертю, закінчилися 12.09.2013 року та 06.05.2014 року відповідно. Також з відповіді нотаріуса Павлика П.О. на запит суду випливає, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у спірних відносинах, що виключає наявність підстав для судового захисту та свідчить про передчасність звернення до суду із зазначеним позовом . Крім того, суд вважає, що обставини, якими [PERSON] обгрунтовує поважність причин пропуску строку для подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини після смерті будь-кого зі своїх батьків, у розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК, беручи до уваги вищенаведені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, не є поважними, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed