Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.07.2010 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року, а з січня 2015 року відповідач проживає у своїх батьків. Так як відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 33% заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.07.2010 між сторонами Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 432, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Із пояснень позивача встановлено, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено і примирення між ними не можливе. Також, відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо утримання сина. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Щодо стягнення аліментів з відповідача вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 наведеного Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до частини другої статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 191 вказаного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З пояснень позивача встановлено, що відповідач фізично здоровий та є працездатною особою. Має постійний, але неофіційний дохід однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин, враховуючи відсутність офіційного працевлаштування відповідача, але отримання ним постійного доходу, його вік та стан здоров'я, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та встановити розмір аліментів на ? частини його заробітку (доходу). Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Також, згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу, та 243,60 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial