Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 01 березня 2020 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 100 000,0 грн., а відповідач зобов`язався повернути такі грошові кошти до 01.07.2020 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 01.03.2020 року. Однак, до визначеної дати сторонами відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, і позичених коштів не повернув у визначений договором строк в повному обсязі, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. Станом на час подання позову сума основного боргу за договором позики становить 100 000,0 грн. . Просить стягнути борг за договором позики. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити його в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Ухвалою суду від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду на 18.09.2020 року. Відповідач відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про розгляд справи у заочному провадженні, проти якого представник позивача не заперечує. 18.09.2020 року ухвалено рішення по справі. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 01.03.2020 року відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 100 000,0 грн. з кінцевим строком повернення позики до 01 липня 2020 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником. Проте, умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 100 000 грн. не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З наведених підстав позов підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 100 000 грн. на користь позивача. Тому із зазначених підстав позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1000 грн. Слід частково задоволити вимогу позивача про відшкодуванні витрат на правову допомогу у розмірі 4900,00 грн., які фактично ним понесені та підтверджені касовим документом від 12.08.2020 року за № В2-862К. Розмір витрат на правову допомогу в решті заявленої суми в розмірі 10 000 грн. нічим об`єктивно не підтверджена, і з цих підстав задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved