Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON]звернулась до суду із зазначеним позовом до Першої Одеської державної нотаріальної контори, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 27 грудня 2003року належить 42/100 частини квартири [ADDRESS], а також на підставі договору дарування частин квартири від 24 жовтня 2002року належить 513/1000 частин квартири [ADDRESS]. Зазначала, що вона звернулась до нотаріальної контори з метою продати належні їй частини квартир, проте з відповіді нотаріуса їй стало відомо, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2004року було накладено арешт на 42/100 частини квартири [ADDRESS], а також на 513/1000 частин квартири [ADDRESS], що належать їй на праві власності. Посилаючись на порушення своїх прав як співвласника зазначеного нерухомого майна, позивач просила суд скасувати арешт з нерухомого майна, а саме з 42/100 частини квартири [ADDRESS], а також на 513/1000 частин квартири [ADDRESS], що належать їй на праві власності, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи про відповідні арешти. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. Представник Першої Одеської державної нотаріальної конториу судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги не визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON]на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 27 грудня 2003року належить 42/100 частини квартири [ADDRESS]. 14 січня 2004року право власності [PERSON]на належну їй частину квартири [ADDRESS], було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» за №8-6045, що підтверджується копією договору. Також [PERSON]на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування частин квартири від 24 жовтня 2002року належить 513/1000 частин квартири [ADDRESS]. 07 листопада 2002року право власності [PERSON]на належну їй частину квартири [ADDRESS], було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» за №12028 що підтверджується копією договору. Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси б/н від 04 березня 2004 року було накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме: на 42/100 частини квартири [ADDRESS] та 513/1000 частин квартири [ADDRESS] У Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 15 грудня 2008року за №8294970 про накладення арешту на 42/100 частин квартири [ADDRESS], а також запис від 15 грудня 2008 року за №8295075 про накладення арешту на 513/1000 частин квартири [ADDRESS]. Згідно вказаних записів, арешти накладено згідно ухвали Малиновського районного суду від 04 березня 2004 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право [PERSON] як власниці зазначеного майна. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивач на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України. Таким чином, наявність арештів, накладених відповідно до ухвали Малиновського районного суду від 04 березня 2004 року порушують права позивача. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved