Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

\~\~У січні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив встановити факт, що він, [PERSON], на час смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 16 червня 2016 року в м. Харкові, проживав постійно разом з нею однією сім'єю без шлюбу не менше п'яти років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. Визнати за ним, [PERSON], право власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 16 червня 2016 року. В обгрунтування позову позивач зазначив, що власником квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка 16 червня 2016 року померла та після її смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру. [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі з 1961 року, що підтверджується копією її паспорту, а він проживав зі [PERSON] з 1995 року у цивільному шлюбі, оселився до неї в квартиру, в ній же проживав на час її смерті та постійно проживає до теперішнього часу та вважає себе таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Вони прожили зі [PERSON] двадцять один рік однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За цей час придбали телевізор, холодильник, пральну машину, що можуть підтвердити свідки. Те, що він проживав за спірною адресою разом зі [PERSON] до її смерті, а також на час її смерті, та проживає до теперішнього часу підтверджується актом сусідів, копією договором - замовленням на організацію та проведення поховання КП «Ритуал» № 134 від 18.07.2016 року, виписаного на його імя із зазначенням адреси квартири, в якій він мешкав. Також доказом спільного бюджету та його проживання в квартирі свідчать квитанції про сплату ним витрат на комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій за різні роки. Він є громадянином [PERSON] Федерації, однак постійно проживав в Україні, іншого місця проживання не має та ні за якою адресою в Україні не зареєстрований. Він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] У встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки на час смерті [PERSON] він не був зареєстрований разом з нею, у зв'язку з чим нотаріус відмовила йому в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання 20 жовтня 2017 року не з′явився, надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 49-51). Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Надав суду заяву, у якій просив провести слухання справи у відсутність представника (а.с. 101). За таких обставин на підставі вимог ст. 158, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представників [PERSON] міської ради та Другої [PERSON] державної нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Спірним майном є квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 жовтня 1999 року Головним управлінням економіки та комунального майна та приватизації Центру приватизації державного житлового фонду [PERSON] міської ради, реєстраційний № 4-99-151583, що також підтверджується копією свідоцтва про право власності, копією технічного паспорту та витягом з реєстрації прав на нерухоме майно (а.с. 7-9, 14). 16 червня 2016 року в м. Харкові померла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія I-ВЛ № 543476, виданого [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області 18 червня 2016 року, атковий запис № 9204 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказану квартиру [ADDRESS]. Позивач посилається в позові на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від\~\~30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. (ст.1261 - 1265 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 Постанови). Крім того, листом за вих. № 02-14/600 від 26.04.2017 року [PERSON] державна нотаріальна контора повідомила, що після гр. [PERSON], померлої 16 червня 2016 року, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] було заведено спадкову справу № 389/2016. 13 вересня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернувся гр. [PERSON]. Інших заяв не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Заповітів від ім. гр. [PERSON] не посвідчувалось (а.с. 65). Листом за вих. № 01-16/зп55 від 15.12.2016 року [PERSON] державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджені родинні відносини зі спадкодавцем (а.с. 12). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом\~із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 11 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Тобто, першою умовою до спадкування спадкоємців четвертої черги є проживання однією сімєю. Відповідно до вимог статті 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтями 10, 53, 57, 58, 59, 60, 256\~\~ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа,\~\~яка\~\~бере участь у справі,\~розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~Таке\~право\~мають також\~\~особи\~\~(за\~\~винятком\~\~тих\~\~осіб,\~\~які\~\~не\~\~мають\~\~цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Так, згідно довідки № 284 від 02.12.2014 року, виданої Начальником дільниці № 62 КП «Жилкомсервіс», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає одна особа - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). На підтвердження факту проживання однією сім'єю з померлою, позивач посилається на те, що доказом є акти сусідів, копія договору - замовленням на організацію та проведення поховання КП «Ритуал» № 134 від 18.07.2016 року, виписаного на його імя із зазначенням адреси квартири, в якій він мешкав. Також доказом спільного бюджету та його проживання в квартирі свідчать квитанції про сплату ним витрат на комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій за різні роки та медичні довідки. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], які були сусідами [PERSON], оскільки вони пояснили, що у гості до [PERSON] вони навідувались та спілкувались кілька разів на рік, що не дає підстав суду вважати, що [PERSON] постійно проживав разом однією сім'єю зі [PERSON] Також суд не бере до уваги доказ - акт, складений сусідами [PERSON] 20 грудня 2016 року, в якому вони зазначають про спільне проживання [PERSON] зі [PERSON], оскільки даний акт не завірений печаткою начальника дільниці КП «Жилкомсервіс», та позивач не заявляв клопотань стосовно допиту осіб, які підписали даний акт, у якості свідків з метою підтвердження інформації, зазначеної в Акті. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини у розумінні ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України. Крім того, згідно ст. 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - законними підставами перебування на території України для іноземців та осіб без громадянства - реєстрація на території України паспортного документа або наявність посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, або документів, що посвідчують отримання статусу біженця чи притулку в Україні. Статтею 6 вищезазначеного Закону передбачено, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Документами до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця. Так, в судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що він є громадянином [PERSON] Федерації, в Україні ніде не зареєстрований, що підтверджується копією паспорта [PERSON] № 75 1185935, виданого ФМС 31009 14.04.2015 року (а.с. 71-72). В матеріалах справи міститься також відповідь на запит суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України за вих. № 0.64-19859/0/15-17 від 21.06.2017 року, з якої вбачається, що громадянин [PERSON] Федерації [PERSON], [INFO], протягом року неодноразово перетинав державний кордон України (а.с. 78). Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт проживання разом зі [PERSON] однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, тому відсутні підстави для\~\~визнання позивача\~\~спадкоємцем четвертої черги за законом. Враховуючи той факт, що вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно безпосередньо залежить від виникнення у потенційного спадкоємця права на спадкування майна спадкодавця за заповітом або за законом, ці обставини не доведено позивачем під час розгляду справи, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] міської ради Харківської області, третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed