overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її батька [PERSON], 1939 року народження, встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На обґрунтування заяви зазначила, що у її батька спостерігається психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому з метою захисту його прав вона і звернулася до суду із цією заявою. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що її батько має спеціальність електрика і до 2012 р. безперервно працював на різних роботах. Потім він пішов на пенсію і до 2016 р. чогось незвичайного у його поведінці вони з матір'ю не помічали. Проте в кінці лютого 2016 р. поведінка батька змінилася - він став усе забувати, міг піти з дому і не повернутися, перестав за собою доглядати, оскільки забув як голитися, митися та чистити зуби, може вживати тільки перетерту їжу, не орієнтується у часі та просторі вважаючи, що він на роботі. Батька неможливо залишити вдома самого, а тому він постійно знаходиться під її наглядом або наглядом її матері. Представник органу опіки та піклування Скрицький Т.П. заяву підтримав та вніс подання про призначення [PERSON] опікуном її батька. Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. З липня 2016 р. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «Судинна деменція». За даними магнітно-резонансної томографії у [PERSON] наявні ознаки замісної гідроцефалії, вогнищеві зміни речовини мозку дистрофічного характеру. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 01.12.2016 № 834 [PERSON] страждає стійким хронічним психічний розладом - судинною деменцією (МКХ-10: F01.8) і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 37-38). Згідно з положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. За приписом статті 58 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка, а відповідно до частини 1 статті 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки [PERSON] визнається недієздатним, він не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 10, 11). Обставин, які перешкоджають заявниці [PERSON] виконувати обов'язки опікуна, не встановлено, а отже подання органу опіки та піклування про призначення її опікуном батька суд вважає обґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернуся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.09.1982 року міським відділом ЗАЦС м. Ізмаїл Одеської області (актовий запис № 629), мотивуючи вимоги тим, що це в нього з відповідачем перший брак, проте, з 12.05.2015 р. вони фактично припинили подружні відносини у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя, різних характерів, втрати любові один до одного, відсутністю, окрім дітей, спільних інтересів, примирення з відповідачем вважає за неможливе. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Додатково суду пояснив, що фактично створив нову сімю, оскільки відповідач поїхала на заробітки та не повертається. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомила, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 23.09.1982 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ЖД № 306703 від 23.09.1982 р. (а.с.5). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 12 травня 2015 р. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] К,С. звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що з 2012 року по травень 2016 року вона перебувала у фактично шлюбних відносинах із відповідачем. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. У травні 2016 року сім*я фактично розпалася та сторони проживають окремо. З цього часу малолітня донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Посилаючись на те, що на теперішній час позивачка перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, відповідач допомоги в утриманні доньки не надає, не приймає участі у її вихованні, просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, до досягнення [PERSON] повноліття, а також кошти на її утримання. Позивачка в судове засідання не з*явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з*явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги в повному обсязі, проти задоволення позовної заяви не запречував. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК судовий збір за подання позовної заяви, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки діти проживають з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У серпні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № R52150348949B від 01 листопада 2012 р. станом в сумі 690 665,00 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10\~359,98 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримку позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, із розрахунком заборгованості не погоджувалась. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 28 травня 2008 р. між Банком і [PERSON] укладений кредитний договір №R52150348949B. За умовами договору, Банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 275\~000,00 грн. на придбання нерухомості строком до 01 листопада 2019 року з процентною ставкою 19,99 % річних(п.п.3.1, 3.3.1). Згідно п. 7.1. у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та інших платежів згідно з умовами Договору, Позичальник зобовязаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 16 серпня 2016р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 690\~665,00 грн., до якої входить: 231 106,89 грн. борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; 139\~530,76 грн. борг за процентами з урахуванням 3% річних; 320\~027,35 грн. пеня. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, на суму 690 665,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід 10\~359,98 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У серпні 2016 р. громадянин [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову вказав, що перебуває з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 12 січня 2008 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 43. Спільних дітей вони не мають. Їх сімейне життя не склалося: тривалий час у них немає спільного бюджету та спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Позивач посилається на те, що наміру поновлювати шлюбні відносини вони не мають і подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Представник позивача [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач [PERSON] - про визнання позову. Обидві сторони просили розглянути справу у їх відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з огляду на такі обставини. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно яких позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Новомиргородська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до паспорта та свідоцтва про смерть матері заявника зазначено прізвище, ім'я по батькові «[PERSON]». У даний час у заявника виникла необхідність оформити спадщину і вона звернулася до нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва через невідповідність прізвищ у документах про право власності. Посилаючись на ст. ст. 3, 256-259 ЦПК України, [PERSON] просить суд встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO], правовстановлюючого документа: Свідоцтва на право приватної власності на ? частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу за реєстровим № 1149, що видане 08.06.1993 р. державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON]; Свідоцтва про право на спадщину по закону на ? частини спадкового майна за реєстровим № 1151, що видане 08.06.1993 року державним нотаріусом № 1151, що видане 08.06.1993 р. державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти заяви не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаного представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши згадані пояснення, безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] - одна й та ж особа. Проте, коли у заявника виникла необхідність оформити спадщину і вона звернулася до нотаріуса, їй було відмовлено з посиланням на те, що померла не є власником вказаного майна, так як прізвище «[PERSON]», яке зазначено у Свідоцтві на право приватної власності, не збігається з прізвищем у свідоцтві про смерть спадкодавця «[PERSON]». Окрім пояснень учасника судового розгляду, вказані обставини також підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], що [PERSON] та [PERSON] - одна й та ж особа. письмовими доказами: паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідкою сільської ради, заповітом, свідоцтвами про право власності, іншими матеріалами справи. Тому заява підлягає незаперечному задоволенню. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 26.02.1993 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стало несумісність характерів, внаслідок чого виникали постійні сварки та непорозуміння, сторони проживають в різних населених пунктах, з 1998 року сімейні стосунки та спільне проживання з відповідачкою припинені. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви позивача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 17.01.2017 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 1998 р. Згідно копії свідоцтва про шлюб 26.02.1993 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям, в якій позивач вказав, що із 01.06.2010 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стало відсутність взаємоповаги, з грудня 2010 року шлюбні відносини з відповідачем припинені. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з резолютивної частини позовної заяви, позивач просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 12.10.2016 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з грудня 2010 р. Згідно свідоцтву про шлюб 01.06.2010 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей сторони не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 07.07.2012 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки чоловік з грудня 2013 року припинив працювати та забезпечувати сім'ю матеріально, весною 2014 року поїхав працювати в м. Київ, з того часу в нього зявилося особисте життя, шлюбні відносини між подружжям припинені, з квітня 2014 року дружина вийшла з декретної відпустки і влаштувалася на роботу, щоб утримувати доньку, аліменти чоловік не сплачує, чоловік проживає з іншою жінкою, подружжя мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 21.09.2016 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з квітня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 07.07.2012 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 26.11.2012 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved