Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 23.02.2007 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №171-л, відповідно до умов якого позивач, за рахунок залучених вкладів (внесків) членів Спілки на депозитні рахунки, надав відповідачу кредит в розмірі 7500 грн. в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити відсотки за його користування згідно умов договору. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.06.2013 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 6941,49 грн. та судовий збір. З метою примусового виконання вказаного рішення суду позивачем отримано виконавчий лист, який звернуто до виконання у встановленому законом порядку. Вказував на те, що стягнення з позичальника за рішенням суду суми заборгованості за кредитом не припинили зобов'язальних правовідносин між сторонами та не звільняє позичальника від відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим з відповідача підлягають стягненню нараховані непогашені підвищені відсотки та інфляційне відшкодування відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пеня згідно умов договору. Станом на 25.06.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 17887,83 грн., яка складається з наступного: непогашені підвищені відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України - 13020,63 грн., пеня - 2928,05 грн. та інфляційне відшкодування - 1939,15 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача вище вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених ним у письмовому заперечені, в якому зазначав, що відповідачем неправомірно нараховано суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та пеню, оскільки зобов'язальні відносини між ним та кредитною спілкою припинились внаслідок винесення рішень суду про стягнення з нього боргу за вище вказаним кредитним договором, які ним були виконанні під час виконавчого провадження. Дана обставина позивачем не була врахована при розрахунку ціни позову. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 23.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №171-Л відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 7500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % на рік з кінцевим терміном повернення 22 лютого 2008 року. Відповідно до умов договору погашення нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше 25-го числа розрахункового періоду (календарного місяця) (а/с 8). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання позичальником грошових коштів на виконання умов вказаного кредитного договору підтверджується копіями відповідних видаткових касових ордерів (а/с 9-15). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично не виконував свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.11.2011 року було стягнуто з нього на користь кредитної спілки заборгованість за вказаним договором в розмірі 15684 грн.09 коп. та судові витрати (а/с 77-78). Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.06.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним вище договором в сумі 6941 грн. 49 коп., яка складається з непогашених відсотків за період з 07.09.2011 року по 12.03.2013 року в розмірі 5865,49 грн. та пені в сумі 1076 грн. (а/с 79-80). Вказане рішення суду у встановленому законом порядку звернено до виконання, про що свідчить копія постанови старшого державного виконавця Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ від 15.11.2013 року про відкриття виконавчого провадження (а/с 19). Відповідно до довідки Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ від 22.09.2015 року, на виконання вище вказаних рішень Шевченківського районного суду м. Чернівці відповідачем періодичними платежами за період з 05.07.2013 року по 13.02.2015 року здійснено погашення боргу на загальну суму 16776,50 грн. (а/с 82). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до правового висновку сформованого Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-190цс14, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, пред'явивши вимогу до боржника про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків, позивач змінив строк виконання зобов'язань за даним кредитним договором, а тому припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі при цьому виникають боргові зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, невиконання яких тягне за собою відповідальність встановлену ст. 625 ЦК України. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, прийняття судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору, та не тягне за собою припинення договору, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Крім того, наявність судового рішення також не позбавляє кредитора права на отримання сум відповідно до положень ст.ст. 625, 1046, 1048 ЦК України та умов кредитного договору і не тягне за собою припинення зобов'язань за договором з дня набрання чинності судовим рішенням. За змістом ст.ст. 625,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до вимог п. 6.2 укладеного між сторонами договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов'язань, він зобов'язується виконати невиконані або неповністю виконанні зобов'язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 18% річних, а також відшкодувати спілці спричинену таким невиконанням шкоду, включаючи упущену вигоду. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору було нараховано пеню в розмірі 2928,05 грн. за період з 25.06.2014 року по 25.06.2015 року (а/с 81). Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Зі змісту п. 3.1 кредитного договору вбачається, що плата за користування кредитом (надалі відсотки) нараховується спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45 % річних або у випадку передбаченому п. 3.4 цього договору, за підвищеною ставкою 65 % річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 25.06.2015 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 17887,83 грн., до складу якої виходять: непогашені підвищені відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України - 13020,63 грн. та інфляційне відшкодування - 1939,15 грн., а також пеня - 2928,05 грн. (а/с 20). Так, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, суд враховуючи те, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, своєчасно не погасив основну суму заборгованості та нараховані відсотки відповідно до умов договору, що також підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ від 22.09.2015 року, а також виходячи з того, що розмір і порядок одержання процентів визначений п. 3.1 кредитного договору та проценти за кредитним договором нараховують до моменту повного погашення кредиту, приходить до висновку, що позовні вимоги кредитної спілки про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, обґрунтованими також є вимоги кредитної спілки в частині наявності правових підстав для стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 25.06.2014 року по 25.06.2015 року, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахованих кредитною спілкою інфляційних витрат згідно наданого та не спростованого відповідачем розрахунку суми заборгованості. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки та інфляційні нараховані відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пеню нараховану відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають понесенні останнім та документально підтвердженні судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved