Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча Компанія «Київбуд» (надалі за текстом - відповідач) грошові кошти за невиконання умов договору, як наслідок розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 30/12/14-С 4-К 28 від 30.12.2014 року. Так, між сторонами було укладено договір № 30/12/14-С 4-К 28 купівлі-продажу майнових прав від 30.12.2014 року. 02.09.2016 року між сторонами укладено угоду про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 30/12/14-С4-К28 від 30.12.2014 року, за умовами якого відповідач зобов`язується повернути покупцю сплачені грошові кошти у розмірі 173 576 грн. 32 коп. протягом 30 банківських днів після реалізації майнових прав по договору на користь третьої особи, але у будь-якому разі не пізніше ніж через один календарний рік з дня розірвання договору. Строк повернення коштів відповідачем сплинув 02.09.2017 року та на момент подачі позову до суду жодних розрахунків відповідач з позивачем не здійснив. При цьому, позивач просив також стягнути 3 % річних та індекс інфляції. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином (а.с. 56-57, 62-63), клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.12.2014 р. між сторонами було укладено договір договір № 30/12/ 14-С4-К 28 купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є об`єкт будівництва за адресою: перетин [ADDRESS]; 4 секція, 5 поверх, 1 кімнатна квартира, загальною площею 39,02 кв.м. (а.с. 6-12). 30.12.2014 року сторонами затверджений графік № 1 оплати майнових прав на Об`єкт нерухомості (а.с. 13-15). 02.09.2016 року між сторонами укладено угоду про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 30/12/14-С4-К28 від 30.12.2014 року, за умовами якого відповідач зобов`язується повернути покупцю сплачені грошові кошти у розмірі 173 576, 32 грн. протягом 30 банківських днів після реалізації майнових прав по договору на користь третьої особи, але у будь-якому разі не пізніше ніж через один календарний рік з дня розірвання договору (а.с. 18). Відповідно до п.2 угоди продавець (відповідач) зобов`язується повернути покупцю (позивачу) сплачені грошові кошти у розмірі 173 576, 32 грн. протягом 30 банківських днів після реалізації майнових прав по договору на користь третьої особи, але у будь якому разі не пізніше ніж через один календарний рік з дня розірвання договору. Протягом терміну 02.09.2016 р. по 02.09.2017 р. відповідачем коштів не було повернуто позивачу. Таким чином відповідач порушив п.2. вказаної угоди про розірвання договору та не повернув позивачу кошти, які сторонами були обумовлені в розмірі 173 576, 32 грн. у встановлений угодою термін до 02.09.2017 р. Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від І певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв та ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст.530 ЦК України передбачено якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи відповідач свого обов`язку по поверненню сплачених позивачем грошових коштів не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач порушив умови Угоди , відповідно до якого мав повернути кошти в розмірі 173 576, 32 грн. у встановлений угодою термін до 02.09.2017 р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості . На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. При цьому, позивач в позовних вимогах просив стягнути судові витрати з відповідача у розмірі 5943 грн. 51 коп, з яких 1943,51 грн. - сплачений судовий збір і 4000 грн. витрат на надання правничої допомоги. Вирішуючи питання стягнення витрат на надання правничої допомоги, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Разом з тим, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, а також вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок сплати та вартість наданих послуг адвокатом, визначається саме на підставі умов договору про надання правової допомоги. Позивачем було надано детальний опис робіт з наданих послуг від 16.08.2018 року (а.с. 44), що міститься в акті наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги № 10/08/18 від 10.08.2018 р., та квитанцію (а.с. 45), проте така квитанція не може слугувати доказом оплати послуг з надання правової допомоги, адже така квитанція має зміст розписки. Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення витрат на правову допомогу, зокрема, суду не надано належних та допустимих доказів сплати за такі послуги, тому суд вважає за необхідне відмовити в стягненні витрат на правову допомогу.

Outcome: partial