Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, в якому просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену зарплату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10060,45 грн., суму середнього заробітку за період затримки виплати зарплати у розмірі 67551,22 грн., суму індексації зарплати за затримку її виплати в розмірі 18843,22 грн., а всього 96454,89 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що 27.01.2014 року вона була звільнена з роботи, однак зарплату в розмірі 10060,45 грн. в день звільнення їй не виплатили. Виходячи із її середньоденного заробітку 130,66 грн., позивачка і просить стягнути середньомісячний заробіток за затримку розрахунку з 01.02.2014 року по 01.06.2016 року в сумі 67551,22 грн. Зважаючи на те, що індекс інфляції з лютого 2014 року по травень 2016 року становить коефіцієнт 1.873, позивачка і просить стягнути інфляційні витрати в розмірі 18843,22 грн.( 1.873 х 10060,45 грн.). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті 10060,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 67551,22 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати - 18843 грн.22 коп., всього 96454 грн. 89 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 1446 грн. 82 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 лютого 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі ТОВ фірма «Елавус ЛТД» просить скасувати вказане рішення в частині стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку в день звільнення в сумі 10 060 грн. 45 коп., суми середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 67 551 грн. 22 коп., суми індексації заробітної плати за затримку її виплати у розмірі 18 843 грн. 22 коп. та ухвалити нове, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом залишено без належної уваги факти залучення до матеріалів справи Довідки про середню заробітну плату (дохід) від 27.01.2014 р. №384, яка містить ознаки підроблення. Судом проігноровано, що у реквізитах підпису «Керівник підприємства [PERSON]» зображений підпис, який істотно відрізняється від підпису [PERSON], що зображений у Трудовій книжці [PERSON]. При цьому, у реквізитах підпису «Головний бухгалтер» зазначено підпис позивачки [PERSON] Жодних письмових доказів щодо окремої суми нарахування заробітної плати [PERSON]JI. та окремої суми компенсації за невикористану відпустку [PERSON] із зазначенням кількості днів та періодів, у матеріалах справи немає. Суд встановив період нарахування спірних грошових коштів з 01 лютого 2014 року по 01 червня 2016 року, у той час, як постанова Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 стосується виплат за період з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р. Судом не перевірено належними і допустимими доказами обставину існування заборгованості із заробітної плати, яка підлягає стягненню та використовується для розрахунку компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати. Судом не врахована фактична обставина справи, що спірні відносини повязані із притягненням ТОВ ФІРМА «ЕЛАВУС ЛТД» до юридичної відповідальності в порядку, передбаченому ст. 117 КЗпП України, є судовим спором, що не пов'язаний із виплатою заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що із наданих суду доказів видно, що позивачка в день звільнення і пізніше не відмовлялася від отримання заборгованості по зарплаті, що відповідач не повідомляв позивачку про необхідність і можливість отримання кінцевого розрахунку по зарплаті при звільненні з роботи. Позивачем доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працювала у ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на посаді бухгалтера і наказом № 4-к від 27.01.2014 року була звільнена з роботи згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (а.с.5-6,10). В день звільнення остаточний розрахунок по зарплаті з позивачкою проведений не був і вона була вимушена звертатися до суду про стягнення належних їй сум. Згідно довідки відповідача на день звільнення позивачки заборгованість підприємства по невиплаченій зарплаті складала 10 060,45 грн. (а.с.4,35), Суд першої інстанції правильно зазначив, що довідка є належним і допустимим доказом і підтверджує факт заборгованості по зарплаті. Ця довідка не спростована відповідачем іншими доказами, а тому суд обгрунтовано вважав встановленим факт , що на час звільнення позивачки з роботи мала місце заборгованість по зарплаті 10060.45 грн. Представник відповідача не надав суду докази того, що вказана заборгованість була виплачена позивачу після звільнення з роботи. Також не надано доказів фіктивності довідки на які посилався відповідач. Згідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Матеріали справи не містять доказів виплати позивачу заборгованості по зарплаті. Отже, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по зарплаті за час роботи - 10060.45 грн. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням наданих суду доказів, суд правильно вважав, що представник відповідача не надав суду належні і допустимі докази відсутності вини відповідача в не проведенні з позивачкою кінцевого розрахунку по зарплаті. При цьому суд врахував, що між сторонами по справі не було спору про розмір зарплати позивачки. Доводи представника відповідача щодо відсутності вини підприємства, яке перебувало в процедурі банкрутства, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги пославшись на Закон України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, оскільки дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Середньомісячна зарплата позивачки за два останніх місяця роботи складала 2809.30 грн. відповідно до довідки про нараховану зарплату за два останніх місяця роботи (а.с.9). Середньоденна заробітна плата позивачки становила 130.66 грн. Відповідач прострочив виплату позивачці заробітної плати на 517 робочих днів за період з 01.02.2014 року по 01.06.2016 року ( з урахуванням позовних вимог позивачки). Середній заробіток за час затримки розрахунку становить 67551.22 грн. (130.66 грн. х 517 днів). Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування судом Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 спростовуються змістом ч.1 та ч.2 цього Положення , а саме дія цього Положення поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної п лати становить 8782,77 грн. Розрахунок: не своєчасно виплачена зарплата складає 10060.45 грн. індекс споживчих цін за період з лютого 2014 року по травень 2016 року складає 1.873 х 100 - 100=87,3. Формула розрахунку суми компенсації - (10060.45 грн. : 100 х 87,3). Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 863 грн 95 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ фірми «Елавус ЛТД» та зміну суми стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь держави належить стягнути судовий збір. Сума позову [PERSON] становить 96 454,89 грн. Розмір задоволених позовних вимог становить 86 394,44 грн. (89,57 %). З ТОВ фірми «Елавус ЛТД» підлягає стягненню 863 грн. 95 коп.

Outcome: partial