Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь борг за договорам позики в розмірі 3000 доларів США, що становить 81090 гривень і 3 проценти річних в сумі 8514 гривень 45 копійок за прострочення виконання зобовязання та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що 5 березня 2013 року вона позичила відповідачу 3000 доларів США, які останній зобовязувався повернути до 8 серпня 2013 року. Після спливу строку повернення боргу, вона неодноразово усно вимагала його повернення. Відповідач обіцяв повернути позичене в найближчий час, як буде мати можливість, однак на сьогоднішній день ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань. ЇЇ цивільний чоловік [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював водієм автобуса по маршруту Берлоги - Брошнів. Між її чоловіком та відповідачем склалися хороші взаємовідносини, тому коли останньому були потрібні гроші для покупки нового автобуса, вона погодилася їх позичити. Крім того, відповідач обіцяв [PERSON], що автобус, який він має намір придбати, він поставить на його маршрут і він буде на ньому працювати. З виручки буде повертати їй відсотки за користування валютою. Тому на час здійснення позики у неї не було сумнівів, що відповідач поверне їй гроші у домовлений термін. Відповідач частково щомісячно сплачував відсотки за користування її грошовими коштами, з виручки, яку чоловік отримував, працюючи у відповідача водієм автобуса. Вона вела відповідні розрахунки у зошиті, які перевіряв відповідач, про що свідчать його власноручні записи у розрахунках. Однак борг до цього часу відповідач не повернув. Сума боргу у гривнях на день уточнення позовних вимог становить 81\~090 гривень. Вважає, що з відповідача, крім суми боргу, слід стягнути 3% річних за користування її валютними коштами за період з 08 березня 2013 року по 08 лютого 2017 року, що становить 8514 гривень 45 копійок. З часу позики минуло більше чотирьох років, її чоловік [PERSON] у березні цього року помер, а відповідач взагалі став заперечувати, що позичав у неї гроші. Тому за захистом своїх порушених прав вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що з позивачкою він жодних справ не вів та грошей у неї ніколи не позичав. У представленій позивачкою розписці, яка написана ним, не вказано особу, в якої він позичав гроші та факт отримання ним вказаної суми грошей. Звідки позивачка могла взяти написану ним розписку йому достовірно не відомо. Вважає, що цивільний чоловік позивачки [PERSON], який працював у нього водієм на маршруті Берлоги - Брошнів, міг знайти дану розписку у салоні автобуса між належними йому документами. Цю розписку він написав, коли позичав гроші у [PERSON], у якого неодноразово позичав гроші. У позивачки вдома того дня не був, грошей у неї не позичав, будь-яких взаємовідносин не підтримував. Не заперечує, що у наданих для дослідження суду розрахунках є його власноручні записи, однак вважає, що ці записи стосуються його взаєморозрахунків із [PERSON] і не мають ніякого відношення до предмету даного спору. У своєму письмовому запереченні на позов відповідач зазначив, що 05 березня 2013 року по закінченні своїх справ зустрівся друзями, випив зайвого, тому деяких подій того вечора чітко не памятає. Однак не пригадує, щоб того дня позичав у позивачки гроші (а.с.15). Направленою до суду власноручною заявлю цивільного чоловіка позивачки [PERSON], справжність підпису якого завірена секретарем Берлогівської сільської ради 29 листопада 2016 року (а. с. 51-54) підтверджено, що він працював у відповідача водієм автобуса по маршруту Берлоги - Брошнів. Автобус марки «Мерседес-Бенц», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] був у дуже зношеному стані, тому він вирішив придбати інший транспортний засіб. У звязку з цим у березні 2013 року відповідач попросив, щоб він позичив йому 3000 доларів США для покупки буса, при цьому запевнив, що він буде на цьому бусі працювати. Потрібної [PERSON] суми грошей він не мав, тому його дружина [PERSON] погодилася позичити відповідачу необхідні йому 3000 доларів США. 05 березня 2013 року [PERSON] на власному автомобілі приїхав до них у с. Берлоги, де дружина при ньому, а також у присутності її сина [PERSON] та її подруги [PERSON] передала відповідачу обумовлену суму грошей. При цьому вони домовилися, що [PERSON] сплачуватиме їй 7% щомісячно і поверне борг до 08 серпня 2013 року, про що відповідач власноручно написав розписку. Після цього він продовжував працювати у відповідача водієм маршруту. [PERSON] зобовязав його дружину вести в зошиті записи про виплату процентів, починаючи з березня 2013 року. У березні 2013 року [PERSON] прибав автобус, однак їздив на ньому сам по маршруту Перегніське - Івано Франківськ. Автобус, на якому працював він у відповідача вилучили за борги, тому він був змушений звільнитися. Вони з дружиною неодноразово просили [PERSON] повернути борг, останній обіцяв повернути, як тільки буде мати гроші, однак останнім часом взагалі заявляє, що гроші не позичав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] син позивачки, дав показання про те, що 05 березня 2013 року був удома і йому достовірно відомо, що його мати [PERSON] позичила відповідачу 3000 доларів США із сплатою відсотків, про що останній власноручно написав розписку. У їхньому домі в той час були [PERSON] та материна подруга [PERSON] Аналогічні показання у судовому засіданні дала свідок [PERSON], подруга позивачки, яка запевнила суд, що особисто бачила, як 05 березня 2013 позивачка позичила відповідачу [PERSON] 3000 доларів США а той написав відповідну розписку. Свідок [PERSON] - добрий знайомий відповідача, дав у судовому засіданні показання про те, що [PERSON] часто позичав у нього гроші під розписку. У березні 2013 року він також позичив у нього 3000 доларів США, які довго не міг повернути. Цей борг відповідач повернув йому частинами, перечисляючи кошти його особовий рахунок. Після повернення боргу [PERSON] забрав власний автомобіль, який давав йому, як заставу. Не пригадує, чи віддав він відповідачу розписку про дану позику, чи вона залишилася у бардачку автомобіля відповідача, чи можливо десь знаходиться і по сьогоднішній час у нього вдома. [PERSON] повернув йому борг, а тому між ними нема на даний час будь-яких непорозумінь щодо боргів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що працює водієм і був добре знайомий з [PERSON] Останній неодноразово говорив йому, що позичив гроші [PERSON] Аналогічні показання у судовому засіданні дав свідок [PERSON] водій маршруту Брошнів-Камінь. Вислухавши пояснення учасників процесу і свідків та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 5 березня 2013 року відповідач [PERSON] позичив 3000 доларів США, зі сплатою за їх користування 7 відсотків на місяць, які зобовязувався повернути до 8 серпня 2013 року, що підтверджується власноручно написаною ним борговою розпискою від 5 березня 2013 року (а. с. 29). Що відповідач позичив зазначену суму валюти саме у позивачки підтверджується тим, що саме вона надала суду дану боргову розписку, а також показаннями допитаних судом свідків [PERSON] і [PERSON], які під час позики знаходилися у будинку, [PERSON] і [PERSON], яким [PERSON] повідомляв про позику відповідачу грошей та письмовою заявою [PERSON], який за станом здоров»я особисто не зміг дати показання суду, оскільки на час розгляду справи судом тяжко хворів та помер, що підтверджується довідкою медичного закладу і свідоцтва про смерть (а. с. 50, 75). [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] з 14 липня 2011 року, працював водієм, здійснюючи пасажирські перевезення автобусом марки «Мерседес-Бенц», державний номер [NUMBER], по маршруту «Брошнів-Берлоги», що підтверджується договором № 15 про надання автопідприємством послуг (а. с. 59), трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 14 липня 2011 року (а. с. 60), дорожніми листами № 00774387 від 26 вересня 2014 року та № 0077458 від 30 жовтня 2014 року (а. с. 61, 62), копіями таблиці вартості проїзду та трудової книжки [PERSON] (а. с. 63-65). Позивачка отримувала з виручених [PERSON] коштів за пасажирські перевезення, які він здійснював, працюючи у відповідача, місячні відсотки, передбачені борговою розпискою за період з березня по серпень 2013 року, що підтверджується наданими нею розрахунками, на яких є власноручні відмітки відповідача (а.с.30-32), що додатково підтверджує факт позики відповідачем спірних коштів саме у позивачки та спростовує позицію відповідача, що з позивачкою він ніяких взаємовідносин не мав. Суд приходить до висновку, що позиція відповідача про те, що він 5 березня 2013 року позичив валюту у [PERSON], і надана суду розписка написана йому, а не позивачці, достовірно не підтверджені показаннями свідка [PERSON] Останній з позивачкою жодних взаємовідносин не підтримує і не передавав їй зазначеної розписки. Факт позичання коштів 5 березня 2013 року у зазначеного свідка не заперечує факту здійснення такої позики і у позивачки у той день, зважаючи на той факт, що у своєму письмовому запереченні відповідач зазначив, що події того дня, після вживання алкоголю, достовірно не пам»ятає. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача та його представника про те, що свідки [PERSON] і [PERSON] дають неправдиві показання, оскільки їхні показання різняться у тому, на якій машині він приїхав у той день до позивачки, оскільки предметом спору є позичені кошти, а не автомобіль, яким відповідач приїхав їх позичати. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази в їх сукупності судом встановлено, що 5 березня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивачки [PERSON] 3000 доларів США із сплатою 7% за користування валютою на місяць, та зобов»язався повернути борг до 8 серпня 2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 названого кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не виконав свої боргові зобовязання перед [PERSON], чим порушив зазначені норми закону та умови укладеного договору позики. Станом на 08 лютого 2017 року, тобто на час подачі позивачкою заяви про уточнення позовних вимог, офіційний курс НБУ для гривні відносно долара США становив 27, 03, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приват Банк» (а. с. 80). За таких обставин з відповідача на користь позивачки слід стягнути позичені 3000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 81090 гривень (3000 х27, 03= 81090). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При оформленні договору позики було визначено, що позичальник сплачуватиме відсотки за користування позиченими коштами в розмірі 7% на місць, які відповідач частково сплачував, що підтверджується борговою розпискою та аркушами із зошита, де позивачка вела записи про повернення відсотків (а. с. 29-32). Отже судом встановлено, що сторони при укладенні договору встановили інший розмір процентів за користування позиченими коштами, відповідач частково сплачував позивачці відсотки, що останняпідтвердила, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3% від простроченої суми позивачкою належним чином не доведена та не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~ Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору та на отримання правової допомоги, що в сумі становить 1311 гривень 28 копійок, що підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial