Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У січні 2019 р. позивач, [PERSON], звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 29 квітня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 26. Від спільного подружнього життя сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис № 26, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області. Від спільного проживання сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 25 від 11.11.2015 року, вчиненого Виконавчим комітетом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградській області. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сім'ї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачеві 50 відсотків судового збору сплаченого нею під час звернення з позовом до суду відповідно до квитанції АТ «ПриватБанк» № 0.0.1254222684.1 від 30.01.2019 року, що становить 384 грн. 20 коп. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved