Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість та збитки за попереднім договором від 27 квітня 2016 р. у розмірі 32 469,75 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві власності належить наступне нерухоме майно: машиномісце [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 10.06.2010 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №727-С/НП від 31 травня 2010 року, та Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна №27503824 від 01 жовтня 2010 року, реєстраційний номер 31647266; машиномісце [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 10.06.2010 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №727-С/НП від 31.05.2010 року, та Витягом про реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 27446316 від 27.09.2010 року, реєстраційний номер 31599133. При цьому, з метою відчуження вказаних машиномісць позивач через свого представника звернулась до ріелтора, який в подальшому повідомив про наявність потенційного покупця цього нерухомого майна. Разом з тим, під час зустрічі у нотаріуса у призначений [PERSON] час (27.04.2016 року) для укладення договору купівлі-продажу, останній повідомив про відсутність у нього коштів для купівлі належних позивачу машиномісць. У зв`язку з зазначеним, 27.04.2016 року між сторонами було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., п. 1 якого визначено, що сторони зобов`язуються у строк до 16.05.2016 року укласти та належним чином оформити договори купівлі-продажу машиномісць під [NUMBER], [NUMBER]. Крім того, у п.п. 1.4, 1.5 попереднього договору сторони погодили, що виплата коштів, яка у загальному розмірі становить 1 265 000,00 грн., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США, проводитиметься наступним чином: під час підписання попереднього договору завдаток у розмірі 25 300,00 грн., що є еквівалентом 1 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ; під час підписання основного договору грошову суму у національній валюті України - гривні, еквівалентну 49 000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ. Однак, як зазначає позивач, на дату звернення до суду з цим позовом відповідач не виконав істотні умови договору та не передав йому суму завдатку у розмірі 25 300,00 грн., хоча був зобов`язаний це зробити під час підписання попереднього договору. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, положення п. 3.4 попереднього договору щодо обов`язку покупця за наявності його вини в неукладенні договорів купівлі-продажу сплатити штраф у розмірі 20% від розміру завдатку, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 28.09.2016 року відкрито провадження у даній справі. 05.12.2016 року до суду надійшли заперечення відповідача щодо позову, в яких зазначив, що справа за його позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за попереднім договором вже була розглянута Постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Феміда-Правозахист». 13.10.2017 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , в якому він просив: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за умовами Попереднього договору та понесені збитки у розмірі 64 730,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір у розмірі 647 грн. 00 коп. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] порушила істотні умови попереднього договору, а саме: не з`явилася 16.05.2016 року об 11 год. 00 хв. до приватного нотаріуса для укладення договору. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення п. 3.5 Попереднього договору і ст. 625 ЦК України, просив зустрічний позов задовольнити. Ухвалою від 28.03.2018 року справу було вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 05.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на первісний позов, в якому він, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою від 04.03.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В даному випадку слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить наступне нерухоме майно: машиномісце [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 10.06.2010 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №727-С/НП від 31 травня 2010 року, та Витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна №27503824 від 01 жовтня 2010 року, реєстраційний номер 31647266; машиномісце [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 10.06.2010 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення №727-С/НП від 31.05.2010 року, та Витягом про реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 27446316 від 27.09.2010 року, реєстраційний номер 31599133. При цьому, 27.04.2016 року між [PERSON] , як майбутнім продавцем, та [PERSON] , як майбутнім покупцем, було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., п.1 якого визначено, що сторони зобов`язуються у строк до 16.05.2016 року укласти та належним чином оформити договори купівлі-продажу машиномісць під [NUMBER], [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.635 ЦК України визначено, зокрема, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що на дату звернення до суду з цим позовом відповідач не виконав істотні умови договору та не передав йому суму завдатку у розмірі 25 300,00 грн., хоча був зобов`язаний це зробити під час підписання попереднього договору. Крім того, вказував, що оскільки з вини відповідача договори не були укладені, останній зобов`язаний сплатити йому штраф у розмірі 20% від розміру завдатку. В свою чергу, відповідач, вказуючи на факт передання ним позивачу суми завдатку, зазначив, що, в порушення умов попереднього договору, [PERSON] не з`явилася 16.05.2016 року об 11 год. 00 хв. до приватного нотаріуса для укладення договору. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Як передбачено п.п. 3.3, 3.4 Попереднього договору, якщо основний договір не буле укладено протягом строку, встановлено п. 1.1 даного договору, з вини майбутнього продавця, то останній зобов`язаний спалити майбутньому покупцю штраф у розмірі 20% від розміру завдатку та повернути завдаток. Якщо основний договір не буле укладено протягом строку, встановленого в п. 1.1 даного договору, з вини майбутнього покупця, то останній зобов`язаний сплатити майбутньому продавцю штраф у розмірі 20% від розміру завдатку та повернути завдаток. Водночас, як передбачено п. 1.5 Попереднього договору, виплата коштів, яка у загальному розмірі становить 1 265 000,00 грн., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США, проводитиметься наступним чином: під час підписання попереднього договору завдаток у розмірі 25 300,00 грн., що є еквівалентом 1 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ; під час підписання основного договору грошову суму у національній валюті України - гривні, еквівалентну 49 000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ. Також, у відповідності до п. 3.7 попереднього договору у разі неукладення основного договору з вини майбутнього покупця, завдаток у розмірі, встановленому п. 1.5 цього Договору, залишається у майбутнього продавця. Тобто, виходячи з вищенаведеного пункту попереднього договору, а також враховуючи те, що сторонами не заперечується факт його укладення, можна дійти висновку, що отримання окремої розписки щодо передання завдатку не потрібно та не передбачено умовами самого попереднього договору. При цьому, у судовому засіданні, яке відбулося 05.08.2019 року, в якості свідка було допитано [PERSON] , який надав покази щодо непередачі відповідачем - позивачу грошових коштів як завдатку за умовами попереднього договору, які, в даному випадку, судом оцінюються критично зважаючи на приписи ч.2 ст.78 ЦПК України у взаєморозумінні з положеннями ст.ст. 8, 1051 ЦК України. Більш того, зважаючи на те, що п. 3.4 та п. 3.7 попереднього договору передбачено повернення завдатку, а також те, що завдаток залишається у майбутнього продавця та не передбачено положень щодо стягнення цього завдатку, тому суд приходить до висновку, що вказаний завдаток було отримано саме стороною позивача [PERSON] . За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що відповідно до свідоцтва від 16.05.2016 року, виданого приватним нотаріусом Войтовським В.С., 16.05.2016 року об 11 год. 00 хв. знаходився в кабінеті нотаріуса, тобто вина його в неукладенні договорів відсутня, позовні вимоги [PERSON] до нього про стягнення на її користь заборгованості та збитків за попереднім договором від 27 квітня 2016 р. у розмірі 32 469,75 грн. є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні. Також, судом встановлено, що вимоги п.3.5 Попереднього договору, укладеного сторонами, передбачають, що у разі неукладання Основного договору з вини Майбутнього продавця, завдаток у розмірі встановленому п.1.5. цього договору повертається покупцю та додатково оплачується покупцю сума у встановленому розмірі завдатку в строк одного календарного дня від дати, встановленої п.1.1. цього договору. Водночас, суд також приходить до висновку і про відмову у задоволенні зустрічного позову, адже, як пояснив сам відповідач [PERSON] у судовому засіданні, він, проживаючи у будинку, де знаходиться нотаріус, 16.05.2016 року з`явився до нього, щоб повідомити про те, що в цей день не буле укладена угода, про що, в свою чергу, йому стало відомо напередодні від ріелтора. Також, зазначив, що попередньо не телефонував позивачу та не повідомляв останнього про свій намір з`явитися до нотаріуса. Тобто, в даному випадку, вбачається, що вина позивача [PERSON] у неукладенні договорів купівлі-продажу також відсутня та, як наслідок, відсутня підстава для застосування до [PERSON] вимог, передбачених п.3.5 Попереднього договору та стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів у сумі подвійного розміру завдатку та штрафних санкцій. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні як первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків, так і в зустрічному позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за попереднім договором, - слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed