Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.07.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.06.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 30936,23 грн., що складається з: 3014,30 грн. - заборгованість за кредитом; 25372,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1449,34 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, свої заперечення обґрунтувала тим, що кредитної картки не отримувала. Підтвердила, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг міститься її підпис. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», який змінив назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилась, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між сторонами договір про надання банківських послуг(а.с.7). Отже, твердження відповідача про не укладення договору є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. У пункті 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 30.06.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 30936,23 грн., яка складається з: 3014,30 грн. - заборгованість за кредитом; 25372,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1449,34 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Разом з тим, суд вважає, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 01.07.2011 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку, що не відповідає вимогам ст.1056-1 ЦК України. Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Належних та допустимих доказів, що боржник [PERSON] була повідомлена про підвищення процентної ставки банком не надано. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту 3,0 % в місяць, що становить 36 % річних, з 01.01.2013 року процента ставка була зменшена до 30% річних, з 01.09.2014 року зменшена до 34,80 % річних, а з 01.04.2015 року збільшена до 43,20 % річних. Станом на 31.03.2015 року загальна заборгованість за процентами становила 350,73 грн. Однак, суду не надано доказів того, що позивачем узгоджувалася з відповідачем зміна процентної ставки - її збільшення до 43,20% річних з 01.04.2015 року, а тому за цей період суд бере до уваги первинну проценту ставку - 36% річних. Щодо дотримання порядку зміни процентної ставки до 30% річних у період з 01.01.2013 року до 29.08.2014 року та до 34,80% річних з 01.09.2014 року до 31.03.2015 року, то слід зазначити, що зменшення процентної ставки здійснено банком в односторонньому порядку правомірно. Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року, виходячи з дійсної на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36 % річних, що за розрахунком суду становить 3925,69 грн. (3014,30 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) : 100 х 36 (річна процента ставка) : 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1186 (дні прострочення з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року) = 3574,96 грн. + 350,73 грн. (залишок заборгованості по процентам станом на 31.03.2015 року) = 3925,69 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 600 грн. та штрафів 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1449,34 грн. штраф (процентна складова), суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374цс17 від 01 жовтня 2017 року. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги АТ КБ «Приват Банк» в частині стягнення з відповідача штрафів 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1449,34 грн. штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 01.07.2011 року в загальній сумі 7539,99 грн., яка складається з: 3014,30 грн. - тіло кредиту; 3925,69 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків в сумі 21446,90 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., а також штрафу (процентна складова) в сумі 1449,34 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. А саме з матеріалів справи вбачається, що позов заявлено на загальну суму 30936,23 грн., з якої один відсоток судового збору складає 309,36 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 7539,99 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 24 % (7539,99 : 309,36 = 24), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 74,25 грн., як 24 % від 309,36 грн. (309,36 :100= 3,0936*24 = 74,25 грн.).

Outcome: partial