Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс», третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» щодо нерозгляду та ненадання відповіді на звернення [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , не працює, щодо працевлаштування; зобов`язати Приватне підприємство «Полтава Будкомплекс» повторно розглянути звернення [PERSON] щодо працевлаштування з наданням відповіді. На обґрунтування заявлених вимог указала, що 02 вересня 2019 року вона з метою працевлаштування звернулася до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» із письмовим зверненням, в якому прохала надати їй інформацію стосовно можливості її працевлаштування. До вищевказаного звернення позивачем додано резюме. Проте жодної відповіді на своє звернення [PERSON] не отримала. На звернення до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у листопаді 2019 року позивач отримала лист від 31 жовтня 2019 року, в якому повідомлено, що за результатами перевірки було встановлено, що Приватне підприємство «Полтава Будкомплекс» не отримувало звернення позивача з резюме. Однак, [PERSON] своє звернення направляла до Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» рекомендованим листом з повідомленням, тож вона має підтвердження того, що цей лист ними був отриманий. 27 січня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення сторін за наявними матеріалами. 26 лютого 2020 року від Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначено, що Приватне підприємство «Полтава Будкомплекс» не порушувало прав позивача щодо розгляду її звернень. Зазначене звернення позивача від 02 вересня 2019 року щодо її працевлаштування не надходило за місцезнаходженням відповідача, і тому не було отримано уповноваженою особою відповідача взагалі. До матеріалів справи не додано доказів, що підтверджують отримання Приватним підприємством «Полтава Будкомплекс» поштової кореспонденції. За наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі даних і представлених доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як слідує з матеріалів позову, 02 вересня 2019 року [PERSON] з метою працевлаштування звернулася до відповідача Приватного підприємства «Полтава Будкомплекс» із письмовим зверненням, в якому прохала надати їй інформацію стосовно можливості її працевлаштування, додавши до звернення своє резюме. Відповіді на указане звернення [PERSON] не отримала. Разом із тим, статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Перевіривши наявні матеріали справи суд вважає, що стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що вона зверталася та її звернення від 02 вересня 2019 року щодо працевлаштування дійсно було отримано відповідачем Приватним підприємством «Полтава Будкомплекс». Будь-які докази з даного приводу, як-то зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я відповідача, суду не представлені і доводів сторони відповідача, викладених у відзиві, щодо цих обставин не спростовано. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ураховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яку було звільнено від сплати судового збору, відшкодування судових витрат у даному випадку не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed