Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 07.10.2013 року приблизно з 09.00 год. до 09.30 год. відповідач [PERSON] у дворі будинку [ADDRESS] здійснив протиправні дії у вигляді пошкодження автомобіля Фольксваген Транспортер, номер [NUMBER], а саме: навмисно зламав та розбив скло заднього виду з правої сторони. 07 жовтня 2013 року АНД РВ ДМУ ГУМВС України Дніпропетровської області за даним фактом відкрито кримінальне провадження, та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040630005097, а 25 жовтня 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального порушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 18 жовтня 2013 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно з висновком експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди від 23 грудня 2013 р., матеріальна шкода, спричинена автомобілю марки Фольксваген Транспортер, номер [NUMBER], складає 880 грн. 40 коп. За послуги експерта позивачем [PERSON] було сплачено 300,00 грн. Вказаний автомобіль позивачем [PERSON] було застраховано у страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «Статус» - Страховий поліс № АВ /9817212 від 08 грудня 2012 року, однак ПАТ «Страхова компанія «Статус» 09 січня 2014 року відмовила позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що подія, яка сталося 07 жовтня 2013 року, не є страховим випадком. Враховуючи викладене, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 880,40 грн., витрати на проведення експертизи 300,00 грн., витрати на правову допомогу 300,00 грн., у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, просив стягнути 4000,00 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON], як водій автомобіля, у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, та наклепом стосовно наїзду на нього, просив стягнути 8000,00 гривень, а також 300,00 гривень витрат на правову допомогу (а.с. 5-7). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2015 року у урахуванням ухвали про виправлення описки від 11 березня 2015 року: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 880 гривень 40 копійок матеріальної шкоди, 300 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 1 000,00 гривень моральної шкоди, 300 гривень витрат на правову допомогу та 487 гривень 20 копійок витрат по сплаті судового збору, а всього 2 967 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500,00 гривень моральної шкоди, 300 гривень витрат на правову допомогу, а всього 800 гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] 243 гривні 60 копійок (а.с. 115-116). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову (а.с. 119-122). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що 07 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] у дворі будинку [ADDRESS] здійснив протиправні дії у вигляді пошкодження автомобіля Фольксваген Транспортер, номер [NUMBER], а саме: зламано та розбито скло заднього виду з правої сторони. Вказаний автомобіль знаходився у володінні та використовувався для потреб позивачем [PERSON], який згідно з дорученням від 07 грудня 2010 року мав право керувати та розпоряджатися ним (а.с.9). На час скоєння відповідачем протиправних дій за кермом даного автомобіля знаходився позивач [PERSON] Вказаний автомобіль позивачем [PERSON] було застраховано у страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «Статус» - Страховий поліс № АВ /9817212 від 08.12.2012 року, однак ПАТ «Страхова компанія «Статус» 09.2014 р. за вих. №11 відмовила позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ДТП, яка сталося 07 жовтня 2013 року, не є страховим випадком (а.с.40). Однак із висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із постанови про закриття кримінального провадження від 18 жовтня 2013 року (приєднано до справи судом 1 інстанції), вбачається, що 7 жовтня 2013 року близько 9 години по дворовому проїзду будинку [ADDRESS] рухався автомобіль Фольксваген Транспортер державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який під час руху, в районі другого під'їзду скоїв наїзд на пішохода [PERSON]; внаслідок наїзду пішоходу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження. За таких обставин і виходячи із доведеності відсутності вини відповідача у спричиненні позивачам матеріальної та моральної шкоди, у задоволенні позову слід відмовити. При цьому посилання позивачів на постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального порушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України від 25 жовтня 2013 року не являється підставою для задоволення позову, оскільки у ній не зазначено, що матеріальну шкоду у вигляді пошкодження дзеркала заднього виду спричинив саме [PERSON] Посилання позивачів на пояснення свідків також не являється підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до ст. ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційним судом у порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено позивачам наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, однак, ні клопотання про призначення судово-технічної експертизи, ні клопотання про відкладення справи для оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 18 жовтня 2013 року - не були заявлені. Таким чином, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed