overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики 2333,38грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у грудні 2009р. за договором товариство надало відповідачу у позику 19999,60грн на умовах повернення їх щомісячними платежами; умови повернення позики порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні позивач був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач у встановленому порядку повідомлявся про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що відповідно до договору №461/09 від 04.12.2009р. позивач надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 19999,60грн на умовах повернення їх щомісячними платежами з кінцевим строком повернення до 15.11.2019р., що підтверджується копіями договору, що є у справі. За твердженнями позивача умови повернення позики порушені, існує заборгованість станом на листопад 2013р. у розмірі 2333,38грн. за період з жовтня 2012р. по листопад 2013р. Відповідно до вимог статей 525,526,554,625,1046,1049 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржників від відповідальності. За умовами договору сторін та відповідно до положень ст.1050 ЦК України позивач через невиконання перед ним зобов'язань має право вимагати дострокового повернення позики. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню зазначені суми заборгованості. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 16277,26грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2008р. за договором банк надав відповідачу 1086,00грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 5,04% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 06.06.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 1086грн через платіжну картку зі сплатою за користування 5,04% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 26.11.2013р. становить: за кредитом - 1086,00грн, за відсотками - 33,37грн, за комісією - 394,24грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 751,30грн, пеня - 13512,35грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 22042,03грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав відповідачу 4250,00грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 30,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 06.12.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 4250,00грн через платіжну картку зі сплатою за користування 30,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 05.12.2013р. становить: за кредитом - 20270,63грн, за відсотками - 245,59грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 1025,81грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 22268,95грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2008р. за договором банк надав відповідачу 3000грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 24,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 16.07.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 3000грн через платіжну картку зі сплатою за користування 24,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 26.11.2013р. становить: за кредитом - 2685грн, за відсотками - 11327,33грн, за комісією - 6720грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 1036,62грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 28529,99грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у травні 2008р. за договором банк надав відповідачу 7237,68грн кредиту терміном до 2010р. під 12,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні позивача представник підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач - підтвердила наявність кредитних зобов'язань та їх неналежне виконання, в той же час посилалася на те, що одна утримує дитину та немає достатніх коштів для термінового погашення боргу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №АСIQRX17920070 від 28.05.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 7237,68грн зі сплатою за користування 12,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 28.05.2010р., що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 02.12.2013р. становить: за кредитом - 2525,96грн, за відсотками - 76,43грн, за комісією - 347,40грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 1334,76грн, пеня - 23745,44грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. Що стосується визначеної банком суми пені понад 23тис.грн, то вимога про її стягнення не може бути задоволена у повному обсязі, оскільки, на думку суду, ця сума пені є надто завищеною, оскільки вона значно перевищує прямі збитки. Виходячи з положень ст.551ч.3 ЦК України, розмір пені слід зменшити до 5000грн. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого частково ухвалюється рішення, суд пропорційно задоволеному присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 05.05.2006 р. відділом РАГСу Оболонського РУЮ м. Києва було укладено шлюб з відповідачем, а/з № 501. Від шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Зі слів позивача, 3 р. відповідач влаштовує їй сварки, сторони не проживають разом, ведуть окреме господарство та не підтримують шлюбних стосунків. Посилаючись на зазначене, позивач просив розірвати шлюб із відповідачем [PERSON] Також позивач вказала, що так як вони не мешкають разом, і дитина мешкає із нею, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач змінила позовні вимоги та просить суд стягувати 1500 грн. аліментів. Відповідач у судове засіданні з'явився та надав суду пояснення в яких не визнав позов повністю, але погодився лише на стягнення аліментів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 05.05.2006 р. відділом РАГСу Оболонського РУЮ м. Києва, а/з № 501. Від даного шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Як з'ясував суд, із вересня 2013 р. сторони не проживають разом, ведуть окреме господарство, а з лютого 2014 р. (тобто на момент слухання справи) не мають шлюбних стосунків. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу та зміни прізвище позивача після розірвання шлюбу. В матеріалах справи є також копія свідоцтва про народження дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 6) з якого вбачається‚ що батьками є відповідач та позивачка. Як було з'ясовано у судовому засіданні, відповідач весь час мешкання у шлюбі утримував дитину та дружину - позивача. У зв'язку з поведінкою позивача та відповідача у сім'ї між собою із лютого 2014 р., відповідач не займається вихованням спільної дитини, але інколи купує речі та іграшки. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд на підставі викладеного ураховує: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення згідно ст. 200 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача на місяць прийнятним. Таким чином‚ позовні вимоги позивача [PERSON] у судовому засіданні щодо стягнення аліментів також знайшли своє часткове підтвердження. Суд також вважає зо доцільне стягнути із відповідача на користь позивача суму судового збору у сумі 244,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини її доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Представник позивача надав клопотання до суду про розгляд справи у його відсутність та підтримку позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 82 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є матір'ю дитини, яка мешкає з позивачем - батьком дитини, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 3, 4)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування вимог зазначав, що 17.12.1999 р. уклав шлюбу із відповідачем. Від шлюбу мають доньку, 2001 р.н. Зазначає, що відповідач спочатку спільного проживання до нього, як до чоловіка відносилася з повагою. Однак через нетривалий час між ними почались сварки. В останній час спільного проживання їхні погляди на життя стали взаємопротилежними, а тому, спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Причиною припинення сімейних стосунків стала відмова від продовження подальших шлюбних відносин. Вони стали проживати окремо з липня 2012 р. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не бажає, а тому призначення строку на примирення вважає недоцільним. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила залишити їй шлюбне прізвище. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 17.12.1999 року у Київському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 827, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). З 2012 р. подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально (доказів іншого суду не надано). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, оскільки сторони проти цього категорично заперечують. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, залишити відповідачу шлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 28.03.1987 р. зареєстрував шлюб із відповідачем. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя, вони не проживають однією сім'єю більше року, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалася та відновленою бути не може. Спору про поділ майна не мають, від шлюбу мають повнолітню дитину. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, уся кореспонденція, яка направлялася на її адресу, повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зі згоди позивача та враховуючи умови ст.ст. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 28.03.1987 року Жовтневим райвідділом ЗАГС, актовий запис № 178, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Більше року подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved