Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що проживала із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON]. Однак, спільне проживання із відповідачем виявилося невдалим, тому у грудні 2010 року сторони припинили сімейні стосунки. Після припинення сімейних відносин, за взаємною згодою між сторонами неповнолітній син залишився проживати із позивачем, яка сама займалася його вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням. Відповідач будь-яких коштів на утримання сина не надавав, тому позивач змушена звернутися до суду щодо стягнення аліментів із відповідача. Навіть після ухвалення судового рішення щодо стягнення із [PERSON] аліментів, останній кошти на утримання дитини не сплачує. 22.07.2017 р. спільний сторін син [PERSON] гостював у своєї хрещеної разом із чоловіком матері позивача. Коли вони мали повертатися додому, [PERSON] захотів відвідати батька, тому вони поїхали за адресою: [ADDRESS]. Проте, назад дитину до матері ані відповідач, ані матір відповідача не пустили. Дізнавшись про такі обставини, позивач змушена була звертатися у поліцію, однак такі звернення не дали ніякого результату. Відповідач відмовляється повертати позивачу дитину, у зв'язку із чим остання змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить постановити рішення про відібрання дитини - [PERSON], [INFO], у батька - [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій зазначила, що дитина на даний час проживає із батьком на законних підставах, оскільки відповідач не позбавлений батьківських прав та відсутнє рішення щодо визначення місця проживання дитини. Заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, вивчивши надані докази, та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із пояснень сторін встановлено, що вони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них [INFO] народився син - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження [NUMBER], виданого 28 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області. Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON] (а.с. 5). У судовому засіданні сторони пояснили, що спільне проживання виявилося не вдалим, тому останні у 2010 році припинили спільно проживати, а дитина за добровільною згодою залишилася проживати із позивачем. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2016 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Із довідки-розрахунку № 39620, наданої 26.07.2017 р. Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.07.2017 р. складає 14 042,04 грн. (а.с. 9). Зі змісту характеристик, наданих на дитину [PERSON] вбачається, що вихованням дитини займається матір дитини, батько дитини участі у вихованні дитини не приймає, батьківськи збори не відвідує (а.с. 6-7). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звертався до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із заявою щодо визначення порядку участі у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 695 від 22 листопада 2016 року вирішено надати висновок до суду щодо визначення порядку участі у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, [PERSON], окремо проживаючому батькові, [PERSON], визначивши такі дні та години зустрічей з дитиною: друга та четверта п'ятниця місяця з 18.00 години до неділі 16.00 години, канікулярний період: з 01 липня по 15 липня, один тиждень зимових канікул, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, враховуючи інтереси дитини (а.с. 14). Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року [PERSON] звернулася до начальника служби у справах дітей та сім'ї та Броварського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді із заявою, в якій зазначила, що 22 липня 2017 року її дитина [PERSON] гостював у своєї хрещеної матері разом із співмешканцем матері позивача. Коли вони мали повертатися додому, то син захотів відвідати свого батька, тому вони заїхали до [PERSON] Коли дитина мала повертатися додому, то його ні баба, ні відповідач не відпустили. Тому, [PERSON] просила здійснити візит за місцем перебування дитини - [ADDRESS] (а.с. 11). Матеріалами справи встановлено, що на вищевказане звернення позивача працівником Броварського міськрайонного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді здійснено візит за місцем перебування [PERSON] ([ADDRESS]). У ході такого візиту зі спостережень психолога центру встановлено, що малолітній [PERSON] був спокійний, усміхнений, зазначив, що в нього все добре, дивиться телевізор (а.с. 13). Зі змісту висновку інспектора з ЮП СП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] вбачається, що на підставі повідомлення [PERSON] інспектором проведено перевірку, у ході якої опитано [PERSON], котра пояснила, що 22.07.2017 р. [PERSON] привіз до неї додому її онука, але згодом прийшла мати дитини і почала вчиняти сварку. Також, у ходів такої перевірки встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON]. На час перевірки також встановлено, що дитина перебуває у батька за власним бажанням та без примусу, ніхто ніяких насильницьких дій відносно дитини не вчиняв (а.с. 39-40). Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області 05.09.2017 р. надано висновок № 1-18/1834 до суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] (а.с. 44-46). У судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, пояснила, що у її дочки та відповідача є спільна дитина - [PERSON]. Після того, як дочка розійшлася із відповідачем, їх спільний син залишився проживати із дочкою. 22 липня 2017 року співмешканець взяв онука та поїхав погостити до хрещеної дитини. По дорозі додому [PERSON] захотів заїхати до свого батька [PERSON] Після цього, відповідач не відпустив дитину до матері, [PERSON] живе у відповідача. Відповідач [PERSON], який допитувався у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що після того, як розійшовся із позивачем, не заперечував, щоб їх спільний син проживав із матір'ю. Однак, позивач не давала йому можливості бачитися із дитиною, тому 06 листопада 2016 року свідок звернувся до державних органів щодо визначення часу та годин побачень з дитиною. Після цього позивач всеодно не давала бачитися із сином. 22 липня 2017 року незнайомий свідку чоловік привів його сина додому, сказавши, що матір дитини вигнала його. Після цього, син почав поживати із ним. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є спеціалістом-психологом і двічі спілкувалася із дитиною щодо місця проживання останнього. У ході такого спілкування [PERSON] пояснив, що хоче проживати із батьком, оскільки матір та вітчим б'ють його. На початку літа 2017 року хлопчик почав жити у баби, і потім [PERSON] попросив відвести його до батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача та бабусею для [PERSON]. Близько п'яти років назад її син розійшовся із позивачем. Їх спільна дитина залишилася проживати із позивачем. Спочатку позивач давала бачитися із дитиною, однак останній рік почала чинити перешкоди у спілкуванні із [PERSON]. 22 липня 2017 р. до свідка та відповідача прийшов якійсь чоловік і привів дитину, сказав, що хлопчик нікому не потрібен. Після цього [PERSON] розказав свідку, що матір примушувала його казати, що він не хоче бачитися із відповідачем. У судовому засіданні допитаний малолітній [PERSON] пояснив, що на даний час проживає у свого батька [PERSON] Перед цим проживав у матері. Однак, [PERSON] не бажає жити у матері, оскільки вона його ображає. З огляду на викладені обставини, заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, взявши до уваги покази свідків, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних з вимог з огляду на наступне. За змістом ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Частиною 1 ст. 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що відібрання дитини в одного із батьків іншим та повернення її за попереднім місцем проживання можливе лише у випадках, коли місце проживання дитини визначене на підставі закону або рішення суду. В іншому випадку, той із батьків, який вважає свої права порушеними, вправі звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Порушуючи питання про відібрання дитини у відповідача, стороною позивача не надано суду рішення суду, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з нею, а з матеріалів справи не вбачається того, що проживання дитини із відповідачем створює реальну небезпеку для її життя та здоров'я. Посилання сторони позивача на те, що сторони добровільно визначили місце проживання дитини із матір'ю, підтвердженням чого є судове рішення про стягнення аліментів, є безпідставним, оскільки даним рішенням не визначалося місце проживання дитини. Крім того, із пояснень сторін встановлено, що на даний час у провадженні Броварського міськрайонного суду перебуває цивільна справа між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини. Отже, даний спір про відібрання дитини є передчасним. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, які задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed