Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №06М-08 від 22.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 48000,00 грн. на термін до 21.02.2011 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в поряду, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач посилається на те, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в розмірі 48000,00 грн. Однак, у порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 19.11.2019 року має заборгованість у сумі 59451,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 14463,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8856,93 грн., заборгованості по комісії - 2400,00 грн. та заборгованості за пенею - 33731,61 грн. Посилається на те, що в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором №06М-08 від 22.02.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №06М-08, посилаються на те, що відповідно до п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена останнім без задоволення. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 59451,67 грн. та судовий збір у розміру 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін, а також згода на розгляд справи в заочному порядку без представника банку у разі неявки відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у тому числі, на підставі ч.10 ст.187 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив, відповідачі не надали. Ухвалою суду від 09.04.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачі, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 22.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №06М-08 (надалі за текстом - договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 48000,00 грн. на термін до 21.02.2011 року та зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, визначені таким договором. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів визначено - 21.02.2011 року. Відповідач власним підписом у кредитному договорі підтвердив свою згоду з умовами надання кредиту, а також обізнаність щодо строків його погашення відповідно до узгодженого з ним графіка погашення кредиту (Додаток 1). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк». У свою чергу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі 48000,00 грн. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитного договору. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між позивачем та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки №06М-08/1 від 22.02.2008 року. Щодо договору поруки, суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно ч.ч.1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Разом з тим, позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 19.11.2019 року має заборгованість у сумі 59451,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 14463,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8856,93 грн., заборгованості по комісії - 2400,00 грн. та заборгованості за пенею - 33731,61 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній раз [PERSON] погашав кредит 29.07.2010 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що з 29.07.2010 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору (п.4.1) сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом 16% річних в дату сплати процентів, якою є 20 число кожного місяця, при цьому, відповідно до п.4.3 вищевказаного договору у випадку порушення строків повернення кредиту - 40% річних в дату сплати процентів, зазначену вище. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. За приписами ч.2 ст.1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 22.02.2008 року по 21.01.2009 року позивачем застосовувалась процентна ставка (поточна) за користування кредитом у розмірі 16,00% річних, у період з 01.02.2009 року по 21.01.2011 року - 26,08% річних, проте нарахування з 21.03.2008 року у зв`язку із порушенням [PERSON] строків повернення кредиту, проводились за процентною ставкою (простроченою) у розмірі 40,00%, що відповідає п.4.3 кредитного договору №06М-08 від 22.02.2008 року. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, є правильним. При цьому суд зазначає, що за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Водночас умови укладеного кредитного договору у даній справі передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі. Таким чином нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 року у справі №646/10179/16-ц. Також, з наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що сума в розмірі 2400,00 грн. є комісією. При вирішенні питання щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33731,61 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст.2 Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м.Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте з 24.11.2009 року зняті з реєстрації за вказаною адресою, на теперішній час у м.Маріуполі не зареєстровані. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для нарахування відповідачам пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33731,61 грн. За кредитним договором №06М-08 від 22.02.2008 року між позивачем та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки №06М-08/1 від 22.02.2008 року, відповідно до якого останній в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором поручився перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків відповідно до п.2 договору поруки. Свої власним підписом [PERSON] засвідчив, що з умовами забезпеченого порукою зобов`язання, а також сороками його виконання ознайомлений. Відповідно до абз.3 п.24 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Судом встановлено, що у зв`язку з простроченням позичальником виконання зобов`язання на ім`я поручителя 12.12.2019 року згідно реєстру поштових відправлень №2 надіслано повідомлення №30.1.0/2-82LMRLES01OQ0 про наявність простроченої заборгованості та про дострокове повернення кредиту та процентів з його користування, штрафних санкцій, яке залишилося без виконання. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача у загальному розмірі 59451,67 грн., які підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1051,00 грн. з кожного.

Outcome: approved