Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У серпні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності. У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності. Позивачі у справі зазначили, що виділення частки із спільної сумісної власності їм необхідно для усунення перешкод у здійсненні права розпорядитися своєю часткою спірної квартири. У судове засідання позивачі за первісним позовом та за зустрічним позовом представник позивача [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили їх позовні вимоги задовольнити. Також представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] надано до суду заяву про визнання позовних вимог до нього, проти їх задоволення не заперечувала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1994 року, на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Копією договору дарування 1/6 частини квартири від 13 грудня 2000 року підтверджено факт того,що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власники квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають ідельрну частку 5/6 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане представництвом фонду державного майна України в місті Ізюмі, а також власник квартири [PERSON] має у власності 1/6 частку квартири відповідно до договору дарування, який посвідчений Ізюмським приватним нотаріусом від 13.12.2000 року. Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказали на те, що не можуть розпорядитися своєю часткою квартири, оскільки вона не виділена із спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у відповідних розмірах.

Outcome: approved