Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до Софіївсько-Борщагівської сільської ради, третя особа П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 06 червня 2014 року помер її батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме будинок за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Каштанова 8. Заповіту на спадкове майно позивач не склав. Після смерті брата позивача, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом. Інших осіб, які б претендували на майно не має. 12 жовтня 2017 року, позивач звернулась до державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини. Постановою київської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено і звязку з пропущенням строку прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що подати у визначений законом строк, заяву про прийняття спадщини вона не змогла у звязку з хворобою дисцикуляторна енцефалопатія на фоні гіпертонічної хвороби (вестибуло-атактичний синдром), що потребувало тривалого лікування у звязку із постійним загостренням стану хвороби. Враховуючи викладене, позивач просила визначити додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. 21 серпня 2018 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 29 серпня 2018 року. 29 серпня 2018 року розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, справу відкладено до 26 вересня 2018 року. 26 вересня справу було відкладено до 23 жовтня 2018 року, а після на 16 листопада 2018 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, 16.11.2018 року подав до суду заяву Вх. 40615 у якій просив справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засіданняне з'явився.08.10.2018 року,подано до суду заяву Вх. 35373, у якійпредставник відповідача [PERSON], просила розгляди справу відсутності представника відповідачаСофіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Представник третьої особи П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, 22.10.2018 року представником третьої особи [PERSON], було подано пояснення на позовну заяву Вх. 37075. Відповідно до ч. 2 ст.247Цивільного процесуальногокодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. 06 червня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 415874 Померлий [PERSON] доводився батьком позивачу по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 642729. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25вересня 2017 року, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до спадкової справи № 1036/2017 до майна померлої06 червня 2014 року [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи, спадкоємцями першої черги після її смерті є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], які у подали заяви до П'ятнадцятої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, згідно листа Відділу державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у м. Києві № 3334/16.2-09 від 19.10.2018 року, в результаті пошуку реєстрації смерті в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, було встановлено, що смерть [PERSON], [INFO], померлої 15.11.2016 року, зареєстрована Новгород-Сіверським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] територіального управління юстиції у Чернігівській області (актовий запис про смерть № 206 від 15.11.2016 року). Таким чином позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги має право на спадкування після смерті [PERSON]. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом було встановлено, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що вона періодично починаючи з 2014 року по 2017 рік перебувала на амбулаторному лікуванні в клініці «Медиком» в умовах денного стаціонару, що підтверджується Довідкою від 10.12.2014 року виданою медичним центром «Медиком», Довідкою від 18.06.2014 року виданою медичним центром «Медиком», Довідкою від 29.08.2018 року виданою медичним центром «Медиком», у вказаних довідках зазначається, що [PERSON] перебувала на лікуванні з діагнозом Дисцикуляторна енцефалопатія на фоні гіпертонічної хвороби (вестибуло-аноксичний синдром) рекомендовано лікувально-охоронний режим в лікувально-профілактичному закладі на протязі 3-х місяців. Також Довідками від 23.07.2018 року виданими Медичним центром приватним підприємством «Клініка Медиком» підтверджується те, що [PERSON] І на протязі 2016 року та 2017 року періодично один раз на три місяці проходила лікування в умовах денного стаціонару, за рекомендаціями лікувально-охоронного режиму в період перебування за межами стаціонару. Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов'язані з об'єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. На думку суду, подання [PERSON] позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов'язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». З огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у [PERSON] з урахуванням наведених нею переконливих мотивів у позові, виникло «законне сподівання» в успадкуванні прав на нерухоме майно від [PERSON] через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст. 1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі). Проаналізувавши докази в їх сукупності, ураховуючи відсутність інших спадкоємців [PERSON], які б прийняли спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про те, що позивач з поважних причин пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved