Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У січні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вище вказаним позовом, в якому просили визнати договір позики (розписки) вчинений (укладений) під впливом обману 19.05.2015 року між ними та [PERSON] недійсним. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що восени 2004 року помер батько [PERSON], після якого відкрилась спадщина за заповітом, за яким заповідач залишив після себе спадщину [PERSON] Для оформлення спадщини [PERSON] своєчасно у встановлений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. У зв'язку з цим виникла необхідність звернутися за правовою допомогою, яка складалась у поновленні судом процесуального строку для вступу у спадщину до знайомої [PERSON], яка в свою чергу запропонувала звернутися за допомогою до її подруги [PERSON]. Після декількох зустрічей із [PERSON], остання запропонувала залучити до вирішення питання свого знайомого [PERSON], який з її слів був набагато більш досвідчений у спадкових справах. При зустрічі із [PERSON], останній повідомив, про те, що питання поновлення пропущеного строку можна вирішити, але для цього йому знадобляться гроші у розмірі 1000,00 доларів США. Наступної зустрічі з [PERSON], яка відбулась 19.05.2015 року позивачі привезли усі наявні у них документи на однокімнатну квартиру за [ADDRESS] (надалі - Квартира). [PERSON] взяв у них документи, після чого запропонував скласти розписку від імені позивачів на ім'я раніше незнайомої їм [PERSON] на грошову суму у розмірі 5000,00 доларів США. На момент складання вказаної розписки, яку [PERSON] складав власноруч, [PERSON] знаходилась осторонь біля входу в кабінет за зачиненими дверима. Після складання розписки [PERSON] також підписала вказану розписку не ознайомившись із її змістом, поклавшись на порядність [PERSON] Закінчивши вищевказані дії, [PERSON] передав документи на Квартиру [PERSON], а остання передала ці документи [PERSON], яка чекала їх на вулиці. Після вказаних подій вони всі розійшлись. При цьому, [PERSON] під час складання [PERSON] розписки запевняв його про те, що судове рішення буде винесене не пізніше півтора місяця з часу видачі розписки. Приблизно в 20-х числах липня 2015 року, [PERSON] за пропозицією [PERSON] зустрівся з останньою в [ADDRESS], де вона повідомила його про те, що [PERSON] зламав ногу, тому подальшими діями він буде керувати по телефону, але підстав хвилюватися не має. Після вказаної зустрічі [PERSON] вирішив особисто впевнитись в тому, що судове засідання відбудеться в найкоротший час, як було обіцяно [PERSON], та поїхав до Дзержинського районного суду м. Харкова, де дізнався, що суддя, який нібито буде розглядати їхню справу перебуває у відпустці до 22.08.2015 року. Вказані відомості, на погляд позивача, вказували на неправдивість обіцянок про найскоріший розгляд судової справи. Надалі, до винесення судового рішення відбулось ще декілька зустрічей з [PERSON], під час яких уточнювались вимоги з приводу оформлення документів. Приблизно за тиждень до винесення вищезазначеного судового рішення суду [PERSON] на особистій зустрічі з позивачем, яка відбулась в м. Харкові в районі «Зірки» поряд з вул. Університетська запропонував позивачу обміняти квартиру на вступ у спадщину, а саме на Квартиру, на кімнату у закинутому будинку. На вказану пропозицію [PERSON] відмовив, оскільки вважав, що запропонований обмін є нерівнозначним. На останній зустрічі, яка відбулась в день винесення судового рішення, вони з дружиною запізнились на одну годину. Коли вони з дружиною прийшли на місце зустрічі, яким було приміщення Дзержинського районного суду м. Харкова їх там чекали [PERSON] та [PERSON], тоді як [PERSON] залишилась поряд з позивачами, [PERSON] разом з адвокатом пішли разом до судді для отримання рішення. Через деякий час вони повернулись та поставили позивачів до відома, що рішення вони сьогодні не отримають, оскільки вони запізнилися, проте повинні розписатися в канцелярії суду, що вони і зробили. Після вищевказаних подій [PERSON] видав [PERSON] аркуш паперу та почав задиктовувати йому зміст нової розписки про отримання ним від нього грошової суми у розмірі 6000,00 доларів США, аргументуючи тим, що розписка складена 19.05.2015 року вже є недійсною. [PERSON], запідозривши щось, сказав [PERSON], що допише розписку після отримання судового рішення. Потім, вони всі вийшли на вулицю, де [PERSON] запропонував йому отримати гроші у розмірі 5000,00 доларів США та переоформити на [PERSON] Квартиру, на що [PERSON] відмовився, після чого [PERSON] занервував. На наступний день позивачі зустрілися з [PERSON] біля приміщення Дзержинського районного суду м. Харкова, де вони отримали рішення суду. [PERSON] запропонувала їм написати розписку на 6000,00 доларів США, на що позивач відмовився, після чого остання надала слухавку мобільного телефону, де [PERSON] повідомив про те, що він має намір з ними зустрітися. [PERSON] відповів [PERSON], що він вводить його в оману щодо того, що 19.05.2015 року розписка на 5000,00 доларів США вже є недійною, тому позивач не буде писати нову розписку. Під час останньої розмови з [PERSON] останній залякував його тим, що в найближчий час він забере у них з дружиною Квартиру за борг за розпискою від 19.05.2015 року, яка була видана на ім'я [PERSON] Надалі, [PERSON] ще декілька разів звертався до [PERSON] з вимогою про негайне відшкодування його витрат у розмірі 5000,00 доларів США. Вищевказані дії [PERSON] позивач вважає шахрайськими діями, за допомогою яких останній в незаконний спосіб намагається заволодіти майном позивачів. Розписку, за якою відбувається стягнення в дійсності, позивач не видавав [PERSON], від якої ніколи грошей не отримував. Вказана розписка в дійсності повинна була слугувати для [PERSON] гарантією виплати позивачем грошової суми, яку [PERSON] нібито заплатив у якості хабару за винесення судового рішення, за яким Дзержинським районним судом м. Харкова було задоволено позовну заяву про вступ у спадщину за законом, не зважаючи зі слів [PERSON], що сплинули процесуальні строки на прийняття спадщини за законом. Проте, як вбачається з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, позов було задоволено цілком законно та обґрунтовано, що повністю виключає передачу [PERSON] хабару для суду. Позивач [PERSON], який також представляє інтереси [PERSON], та його представник - адвокат Строгов С.Л., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Крім того, в додаткових поясненнях зазначили, що у зв'язку з шахрайськими діями [PERSON], а також [PERSON], з метою захисту порушеного права [PERSON] було подано заяву, за якою було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 12016220480003284 від 07.07.2016 року, за фактом шахрайства у відношенні до позивачів. Слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області провадження по справі було закрито, постанова про закриття кримінального провадження на даний час оскаржується у слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова. Крім того позивач [PERSON] та його представник Строгов С.Л., зазначили, що [PERSON] неодноразово знаходилася на лікуванні в КЗОЗ ХМПНД №31, а отже на момент укладання та підписання договору, могла не розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача, та його представника суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] діючого від себе та в інтересах [PERSON], представника позивача [PERSON] - Строгова С.Л., свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.05.2015 року, [PERSON] та [PERSON] взяли у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, та зобов'язувались повернути зазначену суму боргу у строк до 19.07.2015 року /а.с.8/. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року, позов [PERSON] до Харківської міської ради, ОСББ «Союз» про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер 10.09.2004 року, право власності на квартиру [ADDRESS]/а.с.10-13/. Відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капрала поліції Бражник В.В. від 22.12.2016року, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016220480003284 від 07.07.2016року за заявою [PERSON] від 06.04.2016року щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Крім того, в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка зазначила, що вона працює практикуючим психологом в Харківській міській поліклініці №26, та знайома з позивачами [PERSON] та [PERSON], з травня 2016року, оскільки останні приходили до неї на прийом з приводу психічного стану [PERSON]. [PERSON] розповідав, що його дружина веде себе неадекватно. Крім того зазначила, що поведінка [PERSON] на прийомі, дає підстави вважати, що остання знаходиться в стані психічного розладу. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11.01.2017року за клопотанням представника позивачів Строгова С.Л. по справі була призначена судово-психіатрична експертиза [PERSON], однак матеріали справи були повернуті без виконання ухвали суду, у зв'язку з тим, що [PERSON] відмовилася від проведення судово-психіатричної експертизи /а.с.136/. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. [PERSON] не заперечував та підтверджує той факт, що розписка про отримання коштів у борг була ним дійсно написана, а також підписана [PERSON], проте посилається на те, що фактично вони ніяких коштів не отримали, а написали розписку задля вирішення питання про отримання спадщини [PERSON] після смерті її батька. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, тобто є підтвердженням того, що грошові кошти були отримані боржником за договором позики. Таким чином, даною розпискою позивачі як раз і підтвердили факт отримання коштів із зобов'язанням їх повернути. Статтею 230 ЦК України встановлені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, відповідно до яких, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однієї сторони правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підстава для визнання правочину недійним відрізняється від помилки, що має істотне значення. Відмінність між цими правовими термінами полягає в тому, що обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Помилка є результатом неправильного уявлення обставин правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї сторони із сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладання правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину. Із роз'яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить саме на сторонах спору. Так, позивачами не надано жодних доказів того, що розписка про отримання позики була укладена під впливом обману. Суд також враховує, що позивачі, посилаючись на те, що уклавши договір позики 19.05.2015 році під впливом обману, не зверталися відразу після цих подій а ні до суду, про розірвання договору, а ні до правоохоронних органів, про вчинення відносно них шахрайських дій, а звернулися до суду лише після подання [PERSON] 28.12.2015року позову про стягнення боргу. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики (розписки) недійсним задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачами підлягає зверненню на користь держави.

Outcome: dismissed