Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 червня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. На запит суду в порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України отримана інформація з відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про те, що відповідач зареєстрована в Центральному районі м. Дніпра. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21 лютого 2020 року відповідач надала через канцелярію суду відзив на позов, в якому зазначила, що не погоджується з підставами, якими позивач обґрунтовує необхідність розірвання шлюбу. З травня 2019 року позивач зраджує їй з іншою жінкою та цього не приховує, чим травмує психічний стан дитини та з того ж травня 2019 року позивач пішов із сім`ї та проживає окремо від неї. Також відповідач не погоджується, що між ними досягнуто згоди з урегулювання питання виховання та утримання дитини, оскільки 20 лютого 2020 року нею подано позов до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач зазначила, що досі намагається зберегти сім`ю та повернути чоловіка. Просила шлюб між нею та позивачем не розривати. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року сторонам надавався строк для примирення в один місяць, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 23 березня 2020 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, зазначивши, що протягом наданого судом строку примирення сторін не відбулося, подружні стосунки, спільне господарство та проживання окремо припинено з 15 травня 2019 року. Майновий спір буде вирішуватись окремо. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, 06 квітня 2020 року до канцелярії суду надала клопотання про відкладення розгляду справи з підстав запровадження карантину через спалах у світі коронавірусу. Суд не приймає зазначену заяву відповідача про відкладення розгляду справи, подану повторно, та сприймає її як зловживання процесуальним правом, оскільки остання подавала аналогічну заяву 23 березня 2020 року з тотожнім текстом без повідомлення обставин, які тягнуть неможливість розгляду справи у її відсутність. Крім того, за її клопотанням провадження у справі зупинялось та сторонам надавався строк у місяць для примирення, якого так і не відбулось. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04 червня 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №187, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.6). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони проживають окремо з 15 травня 2019 року та з цього часу припинили ведення спільного господарства та подружні стосунки, про що позивач зазначив в своїй заяві та що узгоджується з відзивом на позов відповідача. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача та безпідставності заперечень відповідача. Вирішуючи справу,\~суд зважає\~на особливий\~характер сімейних\~відносин та\~їх об`єктивну\~недоступність для\~оточуючих,\~при цьому,\~бере до\~уваги наявність\~у подружжя\~малолітньої дитини,\~враховує також\~її інтереси\~та зазначає\~про те,\~що задля\~охорони її\~інтересів є\~кращим проживання\~в повній\~родині,\~проте зауважує,\~що зазначені\~вище та\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~категоричне заперечення\~як позивача\~так і\~відповідача проти\~збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України суд вважає за можливе залишити судовий збір на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved