Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] заявив, в числі інших, позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що працював у відповідача за трудовим договором, який було розірвано 12 березня 2013 року за угодою сторін, але відповідач з ним не розрахувався. Рішенням Чернігівського районного суду від 19 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди були задоволені частково, а позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволені повністю і на користь позивача з відповідача стягнуто 14 058,33 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 13 березня 2013 року по 31 січня 2014 року. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08 липня 2014 року апеляційна скарга фізичної особи-підприємця [PERSON] відхилена, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2014 року залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 08 липня 2014 року у частині залишення без змін рішення Чернігівського районного від 19 травня 2014 року у частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасоване, а справа в цій частині передана на новий розгляд. В апеляційній скарзі відповідач ставив питання про скасування рішення суду першої інстанції. Щодо стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 11 036,25 грн. призвело у свою чергу до стягнення завищеної суми середнього заробітку. У судовому засідання представник відповідача [PERSON] підтримав скаргу. Позивач та його представник вважали, що підстав для зменшення суми стягнення за час затримки розрахунку при звільненні немає. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача на рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Суд першої інстанції, задовольнивши вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати частково, у повному обсязі задовольнив вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 117 КЗпП України, оскільки між сторонами існував спір про розмір належних звільненому працівникові сум. Відповідно до названої вище норми Закону, у таких випадках розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становить у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. При розгляді даної справи, апеляційний суд враховує, що вимоги позивача про стягнення належних йому при звільненні сум задоволені судом першої інстанції на 83 відсотки, ця частка є істотною. Крім того, суд враховує те, що відповідач тривалий час не виплачував заробітну плату працівнику, який виконував свої обов'язки за трудовим договором, допустив факт поставлення підпису про отримання зарплати позивача іншою особою, що підтверджено рішенням суду, яке в цій частині набрало законної сили, а також те, що порушення трудових прав позивача триває значний період часу ( з 13 березня 2013 року). Виходячи з наведено вище, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог про стягнення сум, належних працівникові при звільненні. Рішенням суду першої інстанції на користь позивача стягнуто 11 036 грн. 25 коп. невиплаченої заробітної плати та 1 036 грн. 83 коп. компенсації за невикористану відпустку, що разом становить 12 073 грн. 08 коп., а позовні вимоги заявлялись на суму 14 522 грн. 79 коп. Сума 12 073 грн. 08 коп. по відношенню до суми заявлених вимог становить 83 %. Отже, за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача підлягає стягненню 11 668 грн., що становить таку ж частку від 14 058 грн. 33 коп.

Outcome: partial