Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У серпні 2019 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики від 21.12.2018 у розмірі 60 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2018 між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав позичальнику суму позики у розмір 30 000,00 грн., яку відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31.01.2019 року. Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання, надав позику, натомість позичальник в порушення Договору не повернув позику. У разі невиконання умов договору щодо повернення позики, договором передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 100% від своєчасно неповернутої позики. Позивач постійно в усній та письмовій формі вимагав повернення боргу від відповідача, проте відповідач жодних дій на повернення грошових коштів не вчинив. Станом на час звернення з позовом до суду заборгованість не повернута та складає 60 000 грн. 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26.02.2020 року закінчено підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, проте подала до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву до суду не подавав, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наявність у нього заборгованості визнав. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21.12.2018 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надає у позику суму 30 000,00 грн., позика є безвідсотковою, позика має бути повернута не пізніше 31.01.2019, у разі невиконання позичальником умов цього договору передбачена неустойка (штраф) у розмірі 100% від своєчасно неповернутої позики (або її частини) (а. с. 6). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення позики відповідачем не виконується. Наявність заборгованості визнана відповідачем у поданій до суду заяві. Позивач в усній та письмовій формі вимагав повернення боргу, однак вказана вимога була проігнорована. Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає їх обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що умови укладеного між сторонами договору позики відповідачем залишаються не виконаними, позика не повернута, тому суд доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved