Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 08 листопада 2013 року між ним та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.078151, предметом якого є страхування автомобіля «Форд Фієста», реєстраційний номер [NUMBER]. 27 лютого 2014 року в м. Києві на пр-ті Оболонський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Форд Фієста» та автомобіля «ГАЗ АС6», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (далі-відповідач-1), цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (далі - відповідач-2) згідно Полісу № АЕ/1427239. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного ДТП. Позивач за заявою страхувальника на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування, виходячи із рахунку ТОВ «Автогарант» № КСС00000573 та калькуляції до нього, враховуючи звіт № 274/14 здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 30797,66 грн Посилаючись на вимоги ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, позивач просить стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплачену суму страхового відшкодування за мінусом франшизи в розмірі 500 грн, що складає 30297,66 гривень, а з [PERSON] - франшизу в розмірі 500 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у судове засідання не з'явився. У письмових запереченнях зазначив, що згідно звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» № 274/14 від 08.03.2014 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Форд Фієста» становить 25397,42 грн, тому за вирахуванням франшизи в розмірі 500 грн сума страхового відшкодування має становити 24897,24 грн, а відшкодування решти шкоди в сумі 5900,24 грн має бути покладено на [PERSON] згідно ст. 1194 ЦК України. Також вважає, що дана справа має розглядатися у порядку господарського судочинства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.078151, за яким застраховано автомобіль «Форд Фієста», реєстраційний номер [NUMBER]. 27 лютого 2014 року в м. Києві на пр-ті Оболонський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Форд Фієста» та автомобіля «ГАЗ АС6», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно Полісу № АЕ/1427239 з лімітом відповідальності за шкоду майну - 50000 грн, франшиза - 500 грн. Згідно звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» № 274/14 від 08.03.2014 р., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Форд Фієста» становить 25397,42 грн. Згідно рахунку ТОВ «Автогарант» № КСС00000573 та калькуляції до нього вартість ремонту автомобіля «Форд Фієста» становить 31157,66 грн. З страхового акту № UA2014022700001/L01/01 від 18.03.2014 р. та розрахунку страхового відшкодування до нього вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд Фієста» визначена з урахуванням зносу і становить 31157,66 грн, а розмір страхового відшкодування за мінусом франшизи у розмірі 500 грн складає 30797,66 грн. З копії платіжного доручення № 21419 від 19.03.2014 року вбачається, що позивачем перераховано на ТОВ «Автогарант» страхове відшкодування у розмірі 30797,66 грн за авторемонтні роботи згідно рахунку № КСС00000573 від 05.03.2014р., в т.ч. ПДВ згідно договору № АМ.078151 від 08.11.2013р. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Згідно вимог ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961- IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 названого Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Частиною 2 статтею 12 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. З огляду на наведене суд вважає, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, перейшло право вимоги до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», як особи, відповідальної за збитки завдані [PERSON] у розмірі 30297,66 грн, враховуючи, що розмір страхового відшкодування визначений з урахуванням зносу та до [PERSON] у розмірі франшизи 500 грн. Що стосується тверджень представника відповідача-2 щодо розгляду справи у порядку господарського судочинства, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсутності цивільних справ» роз'яснено, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. З огляду на наведене та враховуючи, що однією із сторін у даній справі є фізична особа, а вимоги взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд неможоивий, суд вважає, що дана справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved