Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У січні 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати право власності [PERSON] [INFO], РНОКПП1611805440 на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 29,80 м. кв., аргументуючи тим, що позивачка є співвласником вищезазначеної квартири, інша частина спірної квартири відповідно до заповіту повина була перейти у право власності дочці [PERSON], однак згідно листа від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори жодні особи після смерті [PERSON] про свої права на частку квартири не заявляли. Зважаючи на викладене, позивач починаючи з 2001 р. володієта користується усією спірною квартирою. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 117, 120), згідно надісланих заперечень проти позову заперечують, просить суд у задоволенні позову відмовити. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 29,80 м. кв., яку вона отримала у спадок за законом після смерті 19.02.2000 р. [PERSON] (а.с. 8), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.02.2001 р. (а.с. 9). Крім того вказана обставина підтверджується наявною на Свідоцтві про право на спадщину відміткою (штампом) про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10). Відповідно до відповіді Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, ? частини зазначеної квартири залишилась відкритою. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто з спадкоємців, указаних в заповіті не звернувся (а.с. 39). Згідно довідки Форми №3 у вищезазначеній квартирі проживає лише позивачка (а.с. 11). Особовий рахунок за заявою позивачки відкрито на її імя та нарахування по сплаті житло-комунальних послух відбуваються на 1 особу (а.с. 12). Згідно наданих квитанцій оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється позивачкою за весь час проживання у квартирі (а.с. 13-35). Відповідно до заяви із спадкової справи [PERSON] у 2000 р. відмовилась від належної їй частини спадкового майна, заповіданого їй заповітом, посвідченим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 08.09.1997 р. за реєстром №1с-330, на користь [PERSON] (а.с. 95). Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному звязку, враховуючи те, що матеріалами справи доведено, що починаючи з 2000 р. позивачка утримує квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 29,80 м. кв., тобто з 2000 р. фактично вступила у право власності вищевказаним майном, по даний час продовжує відкрито користуватися квартирою, сплачує житлово-комунальні послуги, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved