Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила повернути малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в сімю матері [PERSON] Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 11 січня 2016 року Новгород-Сіверський районний суд постановив рішення про відібрання у [PERSON] та [PERSON] дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з огляду на те, що позивач неналежно виконувала свої батьківські обовязки, дітям не були створені належні умови для їх життя та розвитку , мати не займалась їх вихованням. Позивач вказувала, що з моменту відібрання дітей вона кардинально змінила свою поведінку, переоцінила її та зробила відповідні висновки, в звязку з чим відпали підстави, які були причиною відібрання дітей. На сьогоднішній день позивач може повністю забезпечувати дітей як матеріально, так і належним вихованням. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції невповній мірі враховано , що з часу відібрання у неї дітей відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, а саме: вона розлучилась з чоловіком, який застосовував до неї фізичну силу, не забезпечував сімю необхідним, не дозволяв їй працювати, і на даний час з колишнім чоловіком вони проживають окремо; вона має житло, в якому задоволено умови проживання, працювала за договором у філії „Менський сир, по закінченню договору була звільнена з роботи за згодою сторін і на даний час перебуває на обліку у Менському центрі зайнятості, де отримує допомогу. Позивач вказує, що її емоційна поведінка має свої причини. Так, [PERSON] зазначає, що вона працювала і не мала можливості часто їздити до дітей, а коли поїхала, то охоронець центру соціально-психологічної реабілітації не пускав до дітей, тому і виник конфлікт, а за місцем роботи замість надання допомоги у виправленні, психологічної підтримки, її обговорювали, засуджували, тому з таким колективом не була відвертою, мало спілкувалась. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають двох дітей [PERSON]Ю, [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.13, 14). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року задоволено позов Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, вирішено відібрати у [PERSON] та [PERSON] їхніх малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштовано малолітніх дітей, аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частки з кожного від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 11 січня 2016 року по 10 лютого 2016 року. Розяснено, що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей. При постановленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції враховано зміст характеристики за місцем роботи [PERSON] (яке вона залишила), а також інформацію з акту обстеження умов її проживання про те, що вона не могла знайти спільну мову з працівниками соціальної служби, які прийшли оглядати помешкання, куди вона планувала привезти малолітніх дітей. Акцентування різних інстанцій на тому, що позивачці важко спілкуватися з членами бригади, соціальними працівниками, працівниками Центру та власними дітьми не дало можливості задовольнити позовні вимоги. Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК). Саме позивачеві належить довести, по-перше, факт зникнення обставин, що були підставою для відібрання дитини, а, по-друге, доцільність повернення дитини в рідну сімю. Підставою для відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від їх батьків згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду від 11 січня 2016 року стало невиконання [PERSON] і [PERSON] своїх батьківських обовязків, зокрема щодо утримання та виховання дітей, забезпечення їм санітарно-гігієнічних умов проживання, одягом, продуктами харчування. На підтвердження факту зникнення обставин, які перешкоджали [PERSON] належному вихованню дітей, позивачем надано висновок органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації №12 від 08 серпня 2016 року, згідно якого встановлено, що при обстеженні житлово-побутових умов за фактичним місцем проживання матері по вул. Приозерна, 29, м. Мена, було зясовано, що в будинку створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Мати з 16.04.2016 року працює у філії „Менський сир „ППКФ „Прометей укладальником-пакувальником. При цьому зроблено висновок про доцільність повернення малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в сімю матері [PERSON] за умови влаштування дітей на навчання до спеціалізованого закладу за висновком комісії. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] (дошлюбне прізвище Шарамок) О.С. та [PERSON] розірвано. [PERSON] №87 оцінки потреб дитини та її сімї від 29 червня 2016 року стан помешкання, де проживає позивач і будуть проживати жити, задовільний, є місце для сну та відпочинку. Також відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 серпня 2016 року для дітей створені належні умови, є окрема кімната, 2 ліжка, стіл, одягу та взуття недостатньо, необхідно купувати одяг, шкільне приладдя. Депутатом Менської міської ради [PERSON] надано позитивну характеристику з місця проживання [PERSON], зокрема, зазначено, що остання проживає зі своєю матірю та вітчимом, сімя порядна, алкогольних напоїв не вживають, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку, підтримує добрі стосунки в сімї та в спілкуванні з сусідами, не конфліктує, скарг та нарікань від сусідів за час її перебування не надходило. [PERSON] не зловживає алкогольними напоями, не курить, не веде аморальний спосіб життя. [PERSON] листа Чернігівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей №01-24/121 від 07 листопада 2016 року при зустрічі батьків у закладі вони постійно між собою конфліктували, сперечалися щодо виховання дітей, обвинувачували один одного та не могли знайти спільну мову. Налаштовували дітей один проти одного, тому у дітей після зустрічі з батьками постійно змінювався настрій, виникали суперечливі думки, щодо того з ким вони хочуть проживати, у звязку з чим вважається недоцільним повертати дітей батькам. Відповідно до ст.ст. 11, 12, 14 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей..., захищає права сімї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. [PERSON] зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі „Савіни проти України зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Апеляційний суд вважає, що після постановлення рішення про відібрання дітей, їхня мати [PERSON] фактично усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дітей. Зокрема, позивач створила належні умови для проживання дітей разом з нею, була працевлаштована, а після свого звільнення перебуває на обліку в Центрі зайнятості. Менською районною державною адміністрацією було надано висновок про доцільність повернення малолітніх дітей в сімю матері [PERSON] При цьому посилання суду на емоційну поведінку позивача з урахуванням винятковості обставин, за яких дітей може бути розлучено з матірю, не свідчить про те, що залишення дітей з матірю є небезпечним для їх життя, здоровя і морального виховання, і не може бути достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про повернення дітей матері. Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В звязку з задоволенням позову з Менської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, а також 606 грн. 32 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved