Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

У серпні 2018 року Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (надалі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), згідно якого просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 11.06.2018 року в сумі 79 028,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 червня 2016 р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого Акціонерне товариство «ВТБ Банк» та [PERSON] була укладена Заява-Договір на оформлення банківських продуктів за № 1589496. Позивач відкрив відповідачу рахунок № [NUMBER] з можливістю подальшого встановлення кредитного ліміту із відсотковою ставкою 36 % згідно тарифного плану «Магнус» та послуги «Бонус» (встановлення короткострокового кредитного ліміту у розмірі 50 000 грн. на підставі заявки клієнта через персонального менеджера). Позивач свої зобов`язання, передбачені Договором, виконав належним чином. Натомість, у передбачені строки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 11.06.2018р. утворилася заборгованість у сумі 79 028,39 грн. яка складається: 50 159,01 грн. - сума простроченого ліміту кредитування; 11 327,58 грн. - сума простроченого овердрафту;593,64 грн. - сума відсотків за прострочений кредит за період з 30 травня по 10 червня 2018р.; 14 742,10 грн. - сума прострочених відсотків за кредит за період з 01 серпня 2017р. по 29 травня 2018р.; 134,04 грн. - сума відсотків за прострочений овердрафт за період з 30 травня по 10 червня 2018р.; 2 072,02 грн. - сума прострочених відсотків за овердрафт за період з 05 серпня 2017р. по 29 травня 2018р. Зазначену суму боргу позивач просив стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору. У відзиві на позовну заяву від 21.08.2019 року, відповідач зазначає, що сторонами не укладено в письмовій формі кредитний договір з чітко визначеною сумою, було встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн. на підставі заяви, проте копія такої заяви у матеріалах справи відсутня. Строк дії та надання кредитного ліміту становить 1 рік, з 30.06.2016 року по 30.06.2017 року. Банк встановив, що комісія за обслуговування пакету послуг не стягується з клієнта у разі відсутності клієнтських операцій по картрахунку протягом останній 6 місяців та відсутності активної картки до картрахунку. Проте з виписки по рахунку прослідковується, що у листопаді 2017 року банк самостійно списав кошти у розмірі 10 000 грн. як комісійну винагороду, при тому, що дія кредитного ліміту сплинула 30.06.2017 року. Так банк незаконно включив суму 10 000 грн. у заборгованість основної суми (тіла кредиту) та відповідно не мав права нараховувати відсотки та штрафні санкції на ці кошти. В заяві-договорі не зазначено суму встановленого кредитного ліміту та не міститься інформація про надання овердрафту, а відтак вимога про сплату овердрафту у розмірі 11 327,058 грн. не підтверджена доказами. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року, позовні вимоги ВТБ Банк» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за договором про надання кредиту №1589496 від 30.06.2016 року у розмірі суми боргу станом на 11.06.2018 року в сумі - 79 028 грн. 39 коп. та судовий збір в розмірі - 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2019 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ВТБ банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити у позові. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 червня 2016 р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого Акціонерне товариство «ВТБ Банк» та [PERSON] була укладена Заява-Договір на оформлення банківських продуктів за № 1589496, за умовами якого банк відкриває [PERSON] рахунок № [NUMBER] з можливістю подальшого встановлення кредитного ліміту із відсотковою ставкою 36 % згідно тарифного плану «Магнус» та послуги «Бонус». Відповідно до п. 1 Договору, строк, на який встановлюється кредитний ліміт та зі спливом якого має бути в повному обсязі погашена заборгованість за Кредитним лімітом (в тому числі, сума кредиту, проценти, комісії та штрафні санкції) - 1 рік з дня підписання цього Договору. Складовою частиною Договору є Заява, Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» (далі - Правила), які є публічною пропозицією ПАТ «ВТБ БАНК» та розміщені на сайті www.vtb.com. ua , Тарифи Банку, які клієнт отримав(ла), повністю згоден(на), їх зміст розуміє та положення яких зобов`язується неухильно дотримуватися. Відповідно до п. 2 Договору, Комісійні винагороди, які сплачуються клієнтом за надані Банком послуги в рамках цього договору, визначаються Тарифами банку, чинними на дату надання банком відповідної послуги. Згідно з п. 4.1 Договору, до підписання цього Договору клієнт засвідчує, що був(ла) письмово ознайомлений з умовами нарахування процентів за кредитним лімітом, переліком, розміром та розрахунком всіх комісій, предметом кожної супутньої послуги, обґрунтуванням вартості кожної супутньої послуги, правилами зміну розміру процентної ставки за кредитом, тощо. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Із долученого до справи розрахунку заборгованості станом на станом на станом на 11.06.2018р. відповідач має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 79 028,39 грн. яка складається: 50 159,01 грн. - сума простроченого ліміту кредитування; 11 327,58 грн. - сума простроченого овердрафту; 593,64 грн. - сума відсотків за прострочений кредит за період з 30 травня по 10 червня 2018р.; 14 742,10 грн. - сума прострочених відсотків за кредит за період з 01 серпня 2017р. по 29 травня 2018р.; 134,04 грн. - сума відсотків за прострочений овердрафт за період з 30 травня по 10 червня 2018р.; 2 072,02 грн. - сума прострочених відсотків за овердрафт за період з 05 серпня 2017р. по 29 травня 2018р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві позичальника від 30.06.2016 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.06.2011 року, посилався на «Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» (далі - Правила), які є публічною пропозицією ПАТ «ВТБ БАНК» та розміщені на сайті www.vtb.com.ua, та «Умови обслуговування карткових рахунків фізичних осіб в рамках Тарифний план «Магнус» як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Постановою Великої Палата Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правлила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Також, Постановою Великої Палата Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зауважено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «ВТБ Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ВТБ Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за Заявою-Договором на оформлення банківських продуктів за № 1589496 від 30.06.2016 року належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг по вказаному договору в загальному розмірі коштів, що були фактично отримані, 50 000 грн. Тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial