Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У серпні 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони з відповідачкою по справі є сусідами. У 2002 році відповідачка по справі отримала державний акт на право власності на свою земельну ділянку. У 2010 році вона звернулась до землевпорядної організації для розробки технічної документації по встановленню (відновленню) меж її земельної ділянки. При виготовленні документації проводились фактичні обміри земельної ділянки відповідача та межі відновлювались по існуючим межам. Але через незаконно побудований двоповерховий сарай, межа між їхніми земельними ділянками була зміщена в їх бік та виникла накладка на їх земельну ділянку. В даний час вони розробляють технічну документацію та не можуть отримати свідоцтво про право власності на свою земельну ділянку через наявну накладку. Тому вважають своє право порушеним. Просили суд визнати незаконно технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розташованої [ADDRESS], площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON] та виготовленою ПП «Ноєв ковчег-2»; визнати незаконною та скасувати присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, розташованої [ADDRESS], площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON]; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої [ADDRESS], площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON]; відновити межі земельної ділянки, розташованої [ADDRESS], площею 0,0303 га, кадастровий номер 3222410300:01:048:0089, яка належить [PERSON], до меж, закріплених в державному акті на право власності на землю серії І-КВ №067751, виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №4402 від 28 грудня 2002 року; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивачів не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечує. У судове засідання відповідачка [PERSON], представник управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 18 серпня 2004 року [PERSON] успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на майно [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №44/2038 від 10 квітня 2014 року надано [PERSON] та [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0742га у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] за рахунок земель запасу Боярської міської ради (землі житлової та громадської забудови). 28 грудня 2003 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на землю серії І-КВ №067751, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів №4402 від 28 грудня 2002 року на земельну ділянку площею 0,0303 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У 2010 році Відповідачка з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці звернулась до землевпорядної організації ПП «НОЄВ КОВЧЕГ-2» для розробки технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки. Після чого, на підставі розробленої технічної документації Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинськс районі було присвоєно кадастровий номер 3222410300:01:048:0089 земельній ділянці відповідача та проведена державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. У листі Державна інспекція сільського господарства у Київській області №33-6-9/1678 від 19 квітня 2012 року, вказано, що під час перевірки встановлено, що землевпорядною організацією, яка виконувала роботи з присвоєння кадастрового номеру Земельній ділянці відповідачки, допущено помилку при розробці відповів документації із землеустрою та при формуванні файлу обміну за результатами обміру (обміни файлу іп 4 ). Враховуючи допущені помилки рекомендували звернутися до суду за захист порушених прав. Аналогічні висновки містяться в листі Управління Держземагентств Києво-Святошинському районі Київської області у своєму листі від 26.09.2013 року № 21/1062. Навесні 2014 року задля розробки проекту землеустрою, [PERSON] та [PERSON] звернулись до землевпорядної організації Приватне підприємство «Перше земельне бюро», яке виготовило Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власні позивачів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0742 га по [ADDRESS]. Розроблений проект землеустрою був поданий до Управління Держземагентства у Києво-Святошинського району для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Управлінням Держземагентства у Києво-Святошинському районі позивачам було відмовлено у реєстрації в зв'язку з частковим накладанням Земельної ділянки відповідача на Земельну ділянку позивачів на 0,22% ( лист №РВ-3200073132014 від 24.06.2014 року). Пунктом 2.6. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року передбачено, що кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.9 «Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки». Відповідно до ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок у складі державного реєстру земель включає Поземельну книгу, яка містить відомості про земельну ділянку та книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Під час присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці [PERSON] було порушено порядок його отримання в зв'язку з чим присвоєння кадастрового номеру та державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню. Так, порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці (у тому числі переданій у власність чи користування) визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 р. № 1051, а саме п. 110, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються серед іншого оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та електронний документ. Статтею 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України. Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, в редакції яка діяла на момент присвоєння кадастрового номеру Земельній дялнці-2, встановлено порядок здійснення та оформлення документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок. Так, згідно п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки;перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2 до Інструкції ). Пунктом 3.13 Інструкції, в редакції станом на 18.05.2010 року, встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. В супереч встановленим нормам, відповідачка не подала суду доказів погодження зі суміжними землевласниками та землекористувачами, в тому числі з позивачами межі земельної ділянки при присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці, доказів попередження позивачів у спосіб визначений законодавством про дату і час проведення робіт із скріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі. Дана обставина підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи, винесеної оперуповноваженим СДСБЕЗ Києво-Святошиського РВ ГУ МВС України в Київській області. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено порядок розробки технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, на підставі якої було присвоєно кадастровий номер земельної ділянки та здійснено її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, що в свою чергу є підставою для задоволенні позовних вимог в цій частині. Разом з тим, ч. 6 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Ст. 39 Земельного кодексу України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З висновку експерта №1-15/01 за результатами проведення експертного земельно-технічного дослідження, складеного 15 січня 2015 року Українським центром судових експертиз, вбачається, що конфігурація земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначена в кадастровому плані, виготовленого Приватним підприємством «Ноєв ковчег-2» в травні 2010 року не відповідає конфігурації земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначена в Державному акті на право власності на землю серії І-КВ № 067751, виданого Боярською міською радою Києво-.Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4402 від 28 грудня 2002 року в частині меж, позначених літерами Ж-А (літерне позначення меж наведене згідно Державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 067751). За рештою меж невідповідностей конфігурації не встановлено. Довжини ліній земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначені в кадастровому плані, виготовленого Приватним підприємством «Ноєв ковчег-2» в травні 2010 року не відповідають довжинам ліній земельної ділянки площею 0,0303 га, що зазначені в Державному акті на право власності на землю серії І-КВ № 067751, виданого Боярсь¬кою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 4402 від 28 грудня 2002 року в частині меж, позначених літерами А-Б, Б-В (розміри 8,61 м, 4,27 м, 1,01 м, 10,88 м, 1,0 м, 5,72 м, 1,76 м), В-Г, Г-Д, Е-Ж, Ж-А (літерне позначення меж наведене згідно Державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 067751). В частині меж, позначених літерами й-Е,. Б-В (розмір 6,82 м) невідповідностей довжин ліній не встановлено. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Вказані помилки, що допущені в технічній документації призводять до порушення права позивачів. Зміст державного акту на право власності на земельні ділянки по справі через допущені помилки суперечить вказаним вимогам щодо недопущення в ньому помилок, а тому акт не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону щодо їх змісту. Відповідно до п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Позовна вимога про скасування державної реєстрації державних актів також підлягає задоволенню, так як залишення реєстрації визнаних недійсними державних актів в подальшому унеможливлює реєстрацію послідуючих державних актів на вказані земельні ділянки. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено визнання в судовому порядку незаконною технічної документацію, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: dismissed