Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У серпні 2016 р. позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. 11.01.2016 року останній уклав усний договір з громадянкою України [PERSON] , про те, що він, як власник квартири [ADDRESS] надасть відповідачу тимчасову реєстрацію у своїй квартирі на 3 місяці для того, щоб відповідач мав можливість оформити та отримати в органах МВД закордонній паспорт. Після спливу трьох місяців від дня її реєстрації в квартирі позивача, відповідач зобов'язувалась добровільно знятися з реєстрації. Фізично відповідач в цій квартирі жодного разу не знаходилась, комунальними послугами не користувалась, її особистих речей в квартирі ніколи було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідач ніколи не виписувала та не отримувала, у зв'язку із чим, ключа від квартири у останньої також не було,оскільки весь цей час в зазначеній квартирі мешкає позивач зі своєю дружиною та сином. Внаслідок домовленості позивача та відповідача, останню було зареєстровано у вказаній квартирі з 11.01.2016 року строком на три місяці. З цього виходить, що знятися з реєстрації добровільно вона повинна була до 11.04.2016 року, однак ухилилась від виконання покладеного на неї зобов'язання, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1146 від 25.07.2016 року КП «Жилкомсервіс», дільниця № 12. Реєстрація місця проживання в належній позивачу на праві приватної власності квартири сторонньої особи перешкоджає вільно користуватися і розпоряджатися належним позивачу майном, в тому числі завдає суттєвих збитків при оплаті комунальних послуг та послуг на утримання житла квартирної плати, що призводить до порушення прав приватної власності Оскільки відповідач не заперечує проти законності вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку, однак в добровільному порядку відмовляється здійснити ці дії, позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином за місцем фактичного проживання та смс-повідомленням, яке згідно довідки доставлено останній, причин неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено,, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 28.10.2011 року, посвідченого ПН ХМНО Бєсєда Т.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2900.( а.с. 4-5) 11.01.2016 року позивач, [PERSON], уклав усний договір з громадянкою України [PERSON] , про те, що він, як власник квартири [ADDRESS] надасть відповідачу тимчасову реєстрацію у своїй квартирі на 3 (три) місяці для того, щоб відповідач мав можливість оформити та отримати в органах МВД закордонній паспорт. При цьому,після спливу трьох місяців від дня її реєстрації в зазначеній квартирі відповідач зобов'язувалась добровільно знятися з реєстрації. Фізично відповідач в цій квартирі ніколи не находилась, комунальними послугами не користувалась, особисті речей відповідача в квартирі відсутні, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою остання ніколи не виписувала та не отримувала, ключем не користувалась,оскільки весь цей час в цій квартирі мешкає позивач зі своєю родиною, яку складає дружина та син. Згідно довідок з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 382 від 15.03.2016 року та № 1146 від 25.07.2016року КП «Жилкомсервіс» дільниця № 12 в квартирі [ADDRESS] відповідач була зареєстрована з 11.01.2016року, як наймач.(а.с.7-8) З наведеного виходить, що знятися з реєстрації добровільно [PERSON] повинна була до 11.04.2016 року, чого не зробила , що свідчить про не виконання останньою взятих на себе зобов 'язань по зняттю з реєстрації в обумовлений строк. Крім того, відповідач за адресою реєстрації не з'являється , не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує корресподенцію за даною адресою, особисті речі останньої в квартирі відсутні. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушений сплачувати всі платежі самостійно. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'єю визнається спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше шести місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він не є членом сім'ї позивача, має власне житло, а отже суд вважає, його таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS]. Стаття 391 ЦК України гарантує захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Статтею 526 ЦК України передбачано необхідність виконання зобов'язання відповідно умов договору. Стаття 150 ЖК України говорить про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стаття 107 ЖК України, яка регулює східні правовідносини, передбачає, що у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї на інше місце помешкання, вони втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право. Таким чином, суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачем належною йому власністю, визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з тим, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації такої особи компетентним органом - відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семі днів на підставі у тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за спірною адресою відповідним територіальним органом ДМС України в Харківській області. Згідност.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial