Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У серпні 2014 року заступник прокурора Київської області звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за результатами проведеної перевірки було встановлено порушення встановленого порядку припинення права постійного користування землею та в подальшому передачі земельних ділянок. Вказали, що на підставі державного акту на право постійного користування землею ДП «НДВА «Пуща-Водиця» передано в користування земельну ділянку площею 1448,5994 га, яка знаходиться в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За добровільної відмови підприємства від частини земельної ділянки, її з порушенням вимоги та без відповідних погоджень передано за розпорядженнями адміністрації громадянам. В подальшому вони уклали договори купівлі-продажу з відповідачами. Оскільки передача цих земельних ділянок у власність первісним та подальшим набувачам відбувалась не з метою забезпечення потреб робітників та працівників соціальної сфери, а з метою подальшого перепродажу та передачі у власність приватних структур, тобто дані договори є нікчемними, бо порушують публічний порядок, тому судового визнання їй не дійсними не потребують. Враховуючи на порушення порядку припинення права користування земельними ділянками, нікчемність укладених договорів купівлі-продажу, просили суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 2721 від 19.10.12 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та передачі вказаної земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 3630 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,4000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 3631 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,2000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 3662 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,3000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати недійсними наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЙ № 913130, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер 3222486200:02:002:5041, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за №322240001008299; серії ЯЙ № 913131, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер 3222486200:02:002:5043, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за № 322240001008298, з відміткою про продаж земельної ділянки [PERSON]; серії ЯЙ № 913132, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,4000 га, кадастровий номер 3222486200:02:002:5042, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за №322240001008297. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «Пуща-Водиця» земельну ділянку площею 0,2000 га з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу з кадастровим номером 3222486200:03:006:5041. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «Пуща-Водиця» земельну ділянку площею 0,3000 га з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу з кадастровим номером 3222486200:03:006:5043. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «Пуща-Водиця» земельну ділянку площею 0,4000 га з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу з кадастровим номером 3222486200:03:006:5042. Визнати за державою в особі Головного управління Держземагентства у Київській області право власності та ДП «Пуща-Водиця» право користування на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222486200:02:002:5041, 3222486200:02:002:5043, 222486200:02:002:5042. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги щодо кола осіб, які беруть участь у справі, та позовні вимоги. Остаточно просили суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 2721 від 19.10.12 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та передачі вказаної земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3630 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,4000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3631 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,2000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Києво- Святошинської районної державної адміністрації № 3662 від 25.12.12 про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,3000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 913131, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер 3222486200:02:002:5043, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за № 322240001008298, з відміткою про продаж земельної ділянки [PERSON] Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки площею, 0,2000 га (кадастровий номер: 3222486200:02:002:5041) та 0,4000 га (кадастровий номер: 3222486200:02:002:504) Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВ-ОЙЛ» від 08.07.13 № 3760073 та від 08.07.13 № 3761418. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП «Пуща-Водиця» земельну ділянку площею 0,3000 га з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу з кадастровим номером 3222486200:03:006:5043. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВ-ОИЛ» на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Пуща-Водиця» земельні ділянки з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу, площею 0,2000 га (кадастровий номер: 3222486200:02:002:5041) та 0,4000 га (кадастровий номер: 3222486200:02:002:504). Визнати за державою в особі Головного управління Держземагентства у Київській області право власності та ДП «Пуща-Водиця» право користування на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222486200:02:002:5041, 3222486200:02:002:5043, 3222486200:02:002:5042. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представники регіонального відділення Фонду державнго майна в Київській області, ДП «Науково-виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судове засідання [PERSON] не з'явилась. Подала суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представники головного управління Держземагенства у Київській області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON], ТОВ «Немирів-ойл», [PERSON], [PERSON] не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 11 грудня 2002 року № 427 державному підприємству «Пуща-Водиця» надано у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 1448,5994 га. 11 листопада 2002 року видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003658, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 549. Відповідно до листів від 24 жовтня 2012 року за № 1050 та від 11 грудня 2012 року за № 1211/1 ДП «Пуща-Водиця» звернулося до Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області про добровільну відмову від права постійного користування частинами вищезазначеної земельної ділянки площами 150 та 100 га відповідно, з метою забезпечення потреб робітників підприємства та працівників соціальної сфери. Відмова була погоджена листом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 вересня 2012 року за № 37-31-13/17241. Розпорядженнями Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області від 25 жовтня 2012 року за № 2858 та від 11 грудня 2012 року за № 3381 припинено ДП «Пуща-Водиця» право постійного користування вказаними земельними ділянками, які розташовані в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та віднесено їх до складу земель запасу. В подальшому розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2012 року № 2721 затверджено проект та передано у власність 3-м громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту, площею 0,900га. А саме [PERSON] площею 0,2000га, [PERSON] площею 0,300га, [PERSON] площею 0,400га. 26 жовтня 2012 року [PERSON] отримала державний акт серія ЯЙ №913132 на право власності на земельну ділянку площею 0.4000га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222486200:02:002:5042. 26 жовтня 2012 року [PERSON] отримала державний акт серія ЯЙ №913131 на право власності на земельну ділянку площею 0.3000га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222486200:02:002:5043. 26 жовтня 2012 року [PERSON]І отримала державний акт серія ЯЙ №913130 на право власності на земельну ділянку площею 0.2000га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222486200:02:002:5041. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 3660 затверджено проект щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,4000га цільове призначення якої змінюється з земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу в адміністративних межах Софіївсько-Борщагвської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 366і затверджено проект щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,2000га цільове призначення якої змінюється з земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу в адміністративних межах Софіївсько-Борщагвської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 грудня 2012 року № 3662 затверджено проект щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,3000га цільове призначення якої змінюється з земель для ведення особистого селянського господарства на землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування автозаправного та торгівельно-офісного комплексу в адміністративних межах Софіївсько-Борщагвської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У подальшому, 08 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], як власниками земельних ділянок, та ТОВ «Немирів-Ойл» укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від такого права, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом тощо. Частинами 3, 4 ст. 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови місцевої державної адміністрації видаються на виконання законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно статті 13 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до норм ЗК України, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями розпорядження землями сільськогосподарського призначення та погодження відмови підприємства від права постійного користування земельними ділянками. Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Комісії з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності» основними завданнями Комісії є: проведення аналізу законності прийняття зазначеними органами, органами місцевого самоврядування, окремими посадовими особами рішень про відчуження земельних ділянок, які перебували (перебувають) у користуванні військових частин, військово-навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Збройних Сил, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, органів і підрозділів цивільного захисту, а також інших земельних ділянок державної власності, подання Кабінетові Міністрів України пропозицій та рекомендацій щодо погодження добровільної відмови або згоди на вилучення або відчуження земельних ділянок згідно з пропозиціями Міноборони, МВС, МНС, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, інших центральних органів виконавчої влади.До повноважень комісії з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності не відноситься право надавати погодження на відчуження або відмови від земельної ділянки. Вказана комісія має право надавати лише пропозиції Кабінету Міністрів України стосовно вказаних питань. У пункті 3 вказані лише завдання, а не повноваження цієї комісії. Таким чином, вказана комісія являється дорадчим органом Кабінету Міністрів України і надає тільки рекомендації з питань, які належать до компетенції останнього. Також, вказана комісія лише вивчає питання відчуження земельних ділянок, розпорядження якими здійснює Кабінет Міністрів України, а саме - земельних ділянок, які перебували (перебувають) у користуванні військових частин, військово-навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Збройних Сил, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, органів і підрозділів цивільного захисту. Згідно ч. 4 ст. 142 ЗК України власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Відповідно до ч. 7 ст. 122 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. За правилами ч. 9 ст. 149 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу. В ч. 2 ст. 150 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України не наділений правом розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, а тому не має право як уповноважений орган власника - держави, приймати рішення про припинення права користування земельною ділянкою, таким же правом не наділена і Комісія з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності, яка є постійно діючим робочим органом Кабінету Міністрів України. Тому припинення права на постійне користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не потребувало погодження з Комісією з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності, яка і не могла надати відповідне погодження в силу відсутності відповідних повноважень. Крім вказаного, земельним законодавством України не передбачено при добровільній відмові від земельної ділянки погодження жодної комісії. Згідно п. 4 розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання збереження об'єктів державної власності» від 11 лютого 2010 року № 318-р визначено, що Державному комітетові із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб'єктами управління об'єктами державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації, та земельних ділянок, відчуження яких здійснюється для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності), до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження. Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. З огляду на наведене, вказане розпорядження має рекомендаційний характер, а відповідач при прийнятті спірного розпорядження діяв у чіткій відповідності до вимог зазначеного вище чинного законодавства, яке має вищу юридичну силу. Відповідно до п. «а» ст. 141 ЗК України (в редакції станом на час припинення права користування) підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Також, вказане розпорядження не поширюється на правовідносини у цій справі, так як ДП «НДВА «Пуща-Водиця» здійснювало відмову від права постійного користування і не здійснювало відчуження земельної ділянки. Частинами 3-4 ст. 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно пункту 1.1, 5.5. Наказу Міністерства аграрної політики України «Про затвердження примірного статуту державного підприємства, віднесеного до сфери управління Мінагрополітики» від 12 грудня 2008 року № 826 державне підприємство засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (надалі - Уповноважений орган управління) і є підзвітним йому. Підприємство не має права без попереднього погодження з Уповноваженим органом управління приймати рішення щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування. Тому, на виконання вказаних норм, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» звернулось до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою про відмову від права постійного користування земельною ділянкою, попередньо отримавши погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України, тобто з дотриманням норм законодавства. Отже, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» скористалося своїм правом добровільно відмовитися від користування вищевказаними земельними ділянками, погодивши відмову з Міністерством аграрної політики та продовольства України, звернувшись з заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, як до власника земельної ділянки відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України на момент звернення, а Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області на підставі заяви прийняла рішення про припинення права користування земельними ділянками, про що повідомила орган державної реєстрації. Припинення права постійного користування не може вважатись відчуженням, так як власник земельної ділянки не змінюється, а сама земельна ділянка залишається у власності держави. Отже, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області при вирішенні питання про припинення права користування земельними ділянками не порушувала норми права, так як відповідно до чинних нормативно-правових актів України у разі припинення права постійного користування земельною ділянкою в порядку встановленому ч 3, 4 ст. 142 ЗК України документація з землеустрою не розробляється. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а не постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Вимоги спеціального закону, що регулює правовідносини з припинення права постійного користування земельною ділянкою, а саме ст. 142 ЗК України дотримані. Таким чином, оспорюванні розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прийнятті у відповідності до діючого законодавства України і передбачені законом підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні, тому в задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування розпоряджень суд відмовляє. Також слід зазначити, що позивачем не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця». Схема місця розташування даної обставини не підтверджує, крім того вона належним чином не засвідчена. Пояснення [PERSON] також не підтверджують позовних вимог. Так, ст. 28 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що розробники проектів із землеустрою зобов'язані: дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою, виконувати всі умови договору, виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом. В ст. 66 Закону України «Про землеустрій» визначена професійна підготовка та кадрове забезпечення у сфері землеустрою. Частиною першою даної норми права встановлено, що професійною діяльністю у сфері землеустрою можуть займатися громадяни, які мають спеціальну вищу освіту, отримали кваліфікацію інженера-землевпорядника, мають стаж роботи за спеціальністю не менше одного року, склали кваліфікаційний іспит та одержали сертифікат відповідно до вимог цієї статті. Відповідно до даних норм права, кваліфіковані інженери-землевпорядники (які мають сертифікат) розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Закон України «Про державний земельний кадастр» установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру. Статтею 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор є державним службовцем. Державним кадастровим реєстратором може бути громадянин України, який має вищу землевпорядну або юридичну освіту та стаж землевпорядної або юридичної роботи не менш як два роки. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей, перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства, формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам, надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні, здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Статтею 39 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено відповідальність у сфері Державного земельного кадастру, а саме: виконавці робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, посадові особи, які здійснюють формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, державні кадастрові реєстратори за порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна Державним кадастровим реєстратором фізичним чи юридичним особам під час виконання своїх обов'язків, підлягає відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому законом. Отже, якщо проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України були розроблені з порушенням Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про державний земельний кадастр», то за порушення даних законів несуть персональну відповідальність у відповідності до діючого законодавства кваліфіковані інженери землевпорядники (які мають сертифікат) розробники документації із землеустрою та державний кадастровий реєстратор, які вчиняли професійні дії щодо проектів із землеустрою по спірним земельним ділянкам, а порушення ними даних законів не є підставою для визнання недійсними та скасовування розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про надання у власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім'я громадян. Крім того, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» передбачає акт приймання-передачі на зберігання межових знаків, а не погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області є місцевим органом виконавчої влади і входить в систему виконавчої влади. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області мала законне право розпоряджатися землями, які знаходяться за межами населених пунктів. Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів. За таких обставин, суд вважає, що громадяни України скористалися своїм законним правом та отримали безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошигського району Київської області) у відповідності до ст. 121 ЗК України, а Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, в особі держави, у відповідності до чинного законодавства України розпорядилася земельними ділянками та передала їх безоплатно у власність фізичним особам, яким були в подальшому видані державні акти на права власності на земельну ділянку. Статтею 126 ЗК України (в редакції, яка діяла на моменти виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право приватної власності на земельні ділянки власниками яких є фізичні особи, які є відповідачами по справі, були видані у відповідності до діючого законодавства України та підтверджують право приватної власності фізичних осіб на земельні ділянки. В ст. 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємців, відчуження земельної ділянки за рішенням власника: звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду, відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Зі змісту даної статті можна зробити висновок, що вона передбачає випадки примусового припинення права власності на земельну ділянку хоча в її тексті не використовується термін «примусове» відчуження. В ст. 143 ЗК України вказано, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіо активними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару гранту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, конфіскації земельної ділянки; викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області у відповідності до діючого законодавства України, своїми розпорядженнями передала безоплатно у власність громадянам України спірні земельні ділянки, а громадяни України реалізували свої законне право на отримання у власність земельні ділянки та отримали на них державні акти на право власності, тому ні дані розпорядження, ні державні акти про право власності на земельні ділянки видані на ім'я громадян України не можуть бути визнані судом незаконними та скасовані, оскільки передбачені законом підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні, тому в позові суд відмовляє.

Outcome: dismissed