Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] пред'явила через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту своїх прав як споживача банківських послуг за укладеним 11 лютого 2014 року договором строкового банківського вкладу №2630/43/158002 «Ваш стабільний» на суму 520000,00 російських рублів, що еквівалентно 155844,00 грн., зі сплатою 9,3% річних на строк у 89 днів з урахуванням умов, визначених в укладеній до цього договору 08 серпня 2014 року додатковій угоді №1, кошти за якими після закінчення строку договорів 11 травня 2014 року на неодноразові вимоги вкладника повернуті не були, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 155844,00 грн., внесену за договором строкового банківського вкладу від 11 лютого 2014 року, проценти за користування коштами банківського вкладу в розмірі 3553,03 грн., 3% річних в розмірі 2958,90 грн. та пеню в розмірі 23555,92 грн., а всього 185911,85 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ «Міський комерційний банк», заперечень проти позову не подало, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин неявки суду не повідомило, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 11 лютого 2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/43/158002 «Ваш стабільний (з виплатою відсотків щомісяця)», долучений до матеріалів справи в копії (а.с.5-8), за умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк прийняв від позивача готівковий грошовий вклад в розмірі 520000,00 російських рублів строком на 89 днів року з 11 лютого 2014 року по 11 травня 2014 року зі сплатою 9,35% річних з правом позивача на поповнення суми вкладу протягом строку дії договору (п.1.1 -1.3 частини 1, п.1.1 частини 2 договору). За умовами цього договору відповідач ПАТ «Міський комерційний банк», одержавши від позивача 11 лютого 2014 року кошти в сумі 520000,00 російських рублів, еквівалентні 127940,00 грн., що об'єктивно підтверджується квитанцією №9234 від 11 лютого 2014 року про внесення готівки (а.с.10), зобов'язався відкрити вкладнику строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER], поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки [NUMBER], зарахувати суму вкладу на визначений договором строк, повністю виплатити суму вкладу з нарахованими відсотками шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника або готівкою через касу банку в останній день строку вкладу або достроково за умови письмового попередження позивачем не пізніше ніж за 5 банківських дні (п.п.1.1.-1.7, 2.1, 2.2, 2.6.3 частини 2 договору). Відповідно до умов, визначених п.1.4 частини 1 договору, п.1.3 частини 2 договору від 11 лютого 2014 року якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Якщо вкладник вимагає повернення суми вкладу після такого продовження, але до закінчення нового строку договору перерахунок процентів здійснюється тільки за неповний строк зберігання вкладу. Крім того, 08 серпня 2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] укладена додаткова угода №1 до договору строкового банківського вкладу №2630/43/158002 «Ваш стабільний (з виплатою відсотків щомісяця)» за умовами якої п.1.3. статті 1 частини 2 договору викладені в наступній редакції: «1.3. В день закінчення строку дії договору, вклад повертається вкладнику шляхом перерахування суми вкладу на поточний/депозитний рахунок вкладника [NUMBER] відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк» код банку 34353904; п.1.7 статті 1 частини 2 договору викладеній наступній редакції: №1.7. Повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом безготівкового перерахування на власний рахунок вкладника, що зазначений в п.1.3. статті 1 частини 2 цього договору». Своєю заявою від 28 листопада 2014 року позивач повідомила банк про бажання отримати кошти та відсотки по депозиту від 11 лютого 2014 року в розмірі 520000,00 російських рублів, 9,35% річних (а.с.11), разом з тим її вимога виконана банком не була. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частинами 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 1 ст.1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Між тим, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року №732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення №124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» (а.с.50-56). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №36 від 17 лютого 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» до 20 березня 2015 року (а.с.50). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у цих правовідносинах. Пунктом 16 ст.2 цього Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом.Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст.36 вказаного Закону України. Так, відповідно до ч.5 ст.36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості за ст.52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Частиною 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Разом з тим, судом встановлено, що позивач в день закінчення строку вкладу - 11 травня 2014 року письмово не зверталася за поверненням вкладу, у зв?язку з чим на підставі п.1.4 частини 1 договору, п.1.3 частини 2 договору від 11 лютого 2014 року якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження, тобто на строк 89 днів - до 11 серпня 2014 року, а в подальшому у зв?язку з неподанням відповідної заяви, договір продовжений до 11 листопада 2014 року та до 11 лютого 2015 року. Таким чином, оскільки позивач звернулася з письмовою заявою про повернення вкладу лише 28 листопада 2014 року, тобто достроково, зважаючи на умови п.1.4 частини 1 договору, п.1.3 частини 2 договору від 11 лютого 2014 року, належить дійти висновку, що строк договору не закінчився і продовжувався на новий строк щоразу на 89 днів, а відтак, в період дії тимчасової адміністрації в банку відповідача до вимог позивача про дострокове повернення банківського вкладу поширюються обмеження, встановлені ч.5 ст. 36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Одночасно суд відзначає, що позивач не позбавлена можливості звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за виплатою гарантованої суми в розмірі 200000,00 грн. відповідно до оголошення Фонду гарантування про початок виплат вкладникам від 17 лютого 2015 року.

Outcome: dismissed