Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Низівська (Садівська) селищна рада Сумського району Сумської області, мотивуючи його тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка [ADDRESS] , яка має спільну межу з земельною ділянкою [ADDRESS] , яка належить відповідачці. [PERSON] та її родина замість фрагменту паркану, що розділяє їхні земельні ділянки, збудували вбиральню під вікнами його спальні, внаслідок чого весь сморід йде в будинок та погріб. Він неодноразово звертався до сусідів, щоб вони перенесли вбиральню, також звертався до сільської ради з приводу цього питання, але спір так і не вирішений. Просив зобов`язати [PERSON] перенести самочинно збудовану вбиральню та дровник. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив зобов`язати [PERSON] перенести лише самочинно збудовану вбиральню, оскільки дровник відповідачка розібрала самостійно і спір в цій частині відсутній. В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, вважали, що вбиральня побудована без порушення будівельних та санітарних норм. Третя особа [PERSON] (дружина позивача) в судове засідання не з*явилась, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов. Представник Садівської( бувшої Низівської) селищної ради Сумського району в судове засідання не з*явився, в письмовій заяві сільська рада просила слухати справу без участі представника, вважала позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка по вул. Озерній, 12 в смт. Низи Сумського району . На земельній ділянці, крім жилого будинку, розташовані надвірні будівлі та споруди ( ар.с.10-11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачка [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] спадщину, яка складається з жилого будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Спірне домоволодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Сумського районного управління юстиції Сумської області 16.01.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 268309459247, номер запису про право власності № 4272389. Житловий будинок, який спадкується та зазначений на плані літ. «А-1», розташований на земельній ділянці загальною площею 0.0387 га, має у цілому житлову площу 34.0 кв. м. загальну площу 49.3 кв. м., а також такі надвірні, господарські та побутові будівлі та споруди: літ. «а» - прибудова, літ. «а1» - тамбур, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - сарай, літ. «п/г» - погріб, літ. «Л» - навіс, літ. «М» - навіс, літ «Н» - колодязь, літ. «Р» - вбиральня, «1» - ворота, « №2» - огорожа (спадкова справа № 793/2015; зареєстровано в реєстрі за № 618). До складу спадщини також входить а) земельна ділянка, загальною площею 0,0387 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5924755500:05:002:1615. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 608854, виданого Низівською селищною радою 14.09.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 592470001004921. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого управлінням Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області від 24.11.2015 року за № НВ-5902533332015, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (спадкова справа № 793/2015; зареєстровано в реєстрі за № 621) та б) земельна ділянка загальною площею 0,1688 га, надана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5924755500:05:002:1616; земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 608855, виданого Низівською селищною радою 14.09.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 592470001004921. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого управлінням Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області від 24.11.2015 року за № НВ-5902533082015, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (спадкова справа № 793/2015. зареєстровано в реєстрі за № 624). Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що на належній відповідчці земельній ділянці зведена вбиральня, яка в технічному паспорті на домоволодіння відповідачки, у виданому відповідачці [PERSON] свідоцтві про право на спадщину за законом, зазначена як літ. «Р» - вбиральня ( ар. с. 43-44, 46). З наданих суду фотокопій вбачається, що вбиральня розташована в безпосередній близькості до будівель та споруд позивача ( ар.с. 39, 68). Відповідно до листа Низівської селищної ради Сумського району від 18.08.2017 р. постійною комісією з питань земельних відносин, екології та навколишнього середовища було встановлено порушення санітарних норм, так як сусід [PERSON] збудував новий туалет ( спірну вбиральню) на межі земельних ділянок ( ар. с.14). З листа Низівської селищної ради Сумського району від 23.07.2020 року, адресованого [PERSON] - дружині позивача - вбачається, що згідно наданих документів [PERSON] вбиральня побудована на межі земельних ділянок сторін. Відповідно до Державних санітарних норм і стандартів відстань від будинку до межі сусідньої ділянки має бути не менше метра. Будівельними нормами не встановлено відстань від сараю, вбиральні до межі суміжної земельної ділянки, але визначено мінімальну дистанцію від цих споруд до житлових будинків. Дворову вбиральню рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 метрів від житлових будинків принаймні 20 метрів від джерела водопостачання( колодязя, колонки тощо). Комісією рекомендовано перенести вбиральню на відстань згідно державних санітарних норм і стандартів ( ар.с.12). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1507 від 20.07.2021 р. : «Вбиральня літ. «Р», розташована за адресою: [ADDRESS] , являє собою: прямокутна в плані, одноповерхова цегляна будова, з розмірами по зовнішніх гранях 1,1 х 1,0 м. Покриття із шиферу. Вбиральня розташована по границі ділянки на відстані 2,88 м від житлового будинку літ. «А-І» і 1,64 м. від погрібу літ. «п/г», розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно інвентарної справи №110417 (технічного паспорту) від 02.09.1986 р. встановлено: вбиральня літ. «Р», розмирами в плані 0,98 х 1,08 м., (побудована з дерев`яних дощок, покриття один шар толі) згідно схематичного плану розташована на відстані приблизно 1,0 м. від границі ділянки. У результаті обстеження, з технічного паспорту від 28.11.2013 р. встановлено: - вбиральня літ. «Р», розмирами в плані 1,1 х 1,0 м. являє собою одноповерхову цегляну будову, покриту шифером, розташовану по границі ділянки. Вбиральня літ. «Р» розташована по границі ділянки, на відстані 2,88 м від житлового будинку літ. «А-І» і 1,64 м. від погрібу літ. «п/г», розташованих за адресою: [ADDRESS] , що порушує діючи державні будівельні та санітарні норми, а саме: п. 3.25, п. 3.25а* табл. 3.2а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (раніше діючий), так само п. 6.1.41, табл. 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій». 01 жовтня 2019 року набрав чинності ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», який було затверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій №104 від 26 квітня 2019 року. В Передмові нового ДБН та в пояснювальній записці зазначено, що його розроблено на заміну ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Проте, ДБН Б.2.2-12:2018 чинності так і не набрав, тому новий ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», фактично, розроблений на заміну ДБН 360-92. Таким чином, станом на 01.10.2019 року діє одразу кілька ДБН: ДБН Б.2.2-12:2019, а також ДБН 360-92, ДБН Б.2.4-1-94, ДБН Б.2.4-3-95, ДБН Б.2.4-4-97 і ДБН Б.1-2-95 - всі в частині, що не суперечить нормам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». У відповідності з п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» для догляду за будовами й здійснення їх поточного ремонту відстань до границі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід ухвалювати не менш 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене обладнання необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівель і карнизів будов на територію суміжних ділянок». У відповідності з п. 3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» відстань між житловими будинками й господарськими будівлями й спорудженнями слід ухвалювати відповідно до санітарних норм, по таблиці 3.2а*, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Згідно ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» « при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками й здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Для садибної та дачної забудови, у разі розміщення житлових будинків в північно-східній, північній та північно-західній частинах земельної ділянки, відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м». З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1507 від 20.07.2021 р. вбачається, що спірна вбиральня літ. «Р» розташована по границі ділянки ( повинна розташовуватися на відстані 1,0 м від границі ділянки) на відстані 2,88 м від житлового будинку літ. «А-І» і 1,64 м. від погрібу літ. «п/г» ( повинна розташовуватися на відстані 15 м від житлового будинку і погрібу), розташованих за адресою: [ADDRESS] , що порушує п. 3.25, п. 3.25а* табл. 3.2а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (раніше діючий), так само п. 6.1.41, табл. 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій» ( ар.с.106-107). Таким чином, суд вважає встановленим, що спірна вбиральня зведена з порушенням будівельних норм і правил, оскільки розташована по границі ділянки, на відстані 2,88 м від житлового будинку [PERSON] (літ. «А-І») і 1,64 м. від погрібу позивача (літ. «п/г»), розташованих за адресою: [ADDRESS] , що порушує діючи державні будівельні та санітарні норми, внаслідок чого, як зазначено в позові, весь сморід йде в будинок та погріб позивача. Крім того. з наданих сторонами фотознімків розташування спірної вбиральні чітко вбачається, що вона розташована перед вікнами житлової кімнати позивача і вочевидь її розташування викликає несприятливі умови проживання для членів сім*ї позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що розташування вбиральні порушує права позивача, які підлягають судовому захисту. Оспорюючи позов, відповідачка посилалась на те, що спірна вбиральня була побудована ще попереднім власником, батьком відповідачки [PERSON] , після смерті якого ( [INFO] ) [PERSON] успадкувала належне померлому домоволодіння разом з надвірними спорудами, до складу яких входить і спірна вбиральня. При цьому відповідачка послалась на технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Технічний паспорт виготовлений 28 листопада 2013 року ( ар.с.43-44) і в ньому спірна вбиральня літ. «Р» вже зазначена на плані і розташована в тому ж місці, що і зараз. Таким чином, [PERSON] стверджувала, що порядок користування земельними ділянками, в тому числі і частиною земельної ділянки, на якій розташована вбиральня, був встановлений попередніми власниками, які погоджувались з місцем розташування вбиральні. Не заперечував проти цього і [PERSON] , який будинок і земельну ділянку по [ADDRESS] купив ще в 2010 році. Разом з тим, посилання на те, що спірна вбиральня була побудована ще батьком відповідачки [PERSON] , об`єктивними доказами не підтверджено. З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1507 від 20.07.2021 р. вбачається, що відповісти на питання коли побудована вбиральня літ. «Р», розмірами в плані 1,1 х 1,0 м, одноповерхова цегляна, покрита шифером, експертним шляхом визначити не уявляється за можливе. ( ар.с.104-107, 108-11). Натомість [PERSON] та третя особа [PERSON] пояснювали, що на момент придбання позивачем будинку і земельної ділянки по [ADDRESS] в 2010 році спірна вбиральня була зведена, але не в цьому місця, а далі від його, [PERSON] , будинку. До того ж вона була дерев`яна, а зараз цегляна. Спірну вбиральню [PERSON] побудувала в 2017 році і з цього часу вони почали відчувати незручності, неодноразово намагаючись вирішити спір добровільно. З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1507 від 20.07.2021 р. вбачається, що відповідно інвентарної справи №110417 (технічного паспорту) від 02.09.1986 р. встановлено: вбиральня літ. «Р», розмірами в плані 0,98 х 1,08 м, (з дерев`яних дощок, покриття один шар толі) побудована в 1960 році і розташована на відстані приблизно 1,0 м від границі ділянки ( додатки №1,2). В результаті обстеження, відповідно до технічного паспорту від 28.11.2013 р. вбиральня літ. «Р», розмірами в плані 1,1 х 1,0 м, одноповерхова цегляна, покрита шифером, розташована по границі ділянки ( ар.с.44 ). Зазначене свідчить про те, що місце розташування спірної вбиральні на момент первісного зведення і місце розташування спірної вбиральні на даний час не співпадають, тобто спірна вбиральня перебудовувалася і переносилася в бік межі земельної ділянки [PERSON] , що призвело до порушення його прав. Пояснення свідка [PERSON] , пояснення [PERSON] , також допитаної в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням представника [PERSON] , які пояснювали, що спірна вбиральня була зведена ще за попереднього власника і з цього часу не переносилася, суперечать зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема, висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1507 від 20.07.2021 р., у відповідності з якою спірна вбиральня у 1986 році знаходилась на відстані приблизно 1,0 м від границі ділянки, а станом на 2013 рік вже по границі ділянки. Оспорюючи позовні вимоги, відповідачка також зазначила, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, що також може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. При цьому відповідачка послалась на те, що згідно технічного паспорту в 2013 році спірна вбиральня вже існувала, в 2017 році [PERSON] почав звертатися з заявами до сільської ради з приводу спірної вбиральні, а з позовом до суду звернувся лише 21 серпня 2020 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( ст. 256 ЦК України). У відповідності з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як пояснив [PERSON] та третя особа [PERSON] , спірна вбиральня була зведена в 2017 році і з цього часу почали виникати спори з приводу порушень будівельних норм і правил при зведенні вбиральні. До 2020 року він не втрачав надії на вирішення спору в добровільному порядку, але коли неприпустимий вплив на його земельну ділянку став нестерпним, він почав шукати правової допомоги. Він звернувся б до суду раніше, однак через карантинні заходи, пов`язані з розповсюдженням корона вірусу, не зміг цього зробити. Отже, суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, виходячи з пояснень [PERSON] , про непоправне порушення своїх прав йому стало відомо в 2020 році. У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч положеннямст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, як не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зведеною з порушенням будівельних та санітарних норм спірна вбиральня, що розташована на земельній ділянці відповідачки, не порушує прав позивача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. У відповідності з ч.2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів ( пункт г) ч.1 ст. 91 ЗК України). Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів ( п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України). У відповідності з ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 1,2 ст. ст. 152 Земельного кодексу України). З огляду на викладене, враховуючи, що зведеною спірною вбиральнею відповідачки порушені права позивача, беручи до уваги, що спірна вбиральня споруджена з порушенням державних будівельних та санітарних норм, суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, зобов`язавши відповідача перенести збудовану вбиральню, розташовану на межі земельних ділянок № 12 та №10 по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved