Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

у серпні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» через представника - ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 254 000,83 грн., солідарно з [PERSON] , [PERSON] 1 000,00 грн. та судові витрати у справі. В подальшому, ПАТ «Акцент-Банк» подало уточнення позовних вимог, пред`явивши останні до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та просило суд: -стягнути з [PERSON] заборгованість за договором фінансового лізингу № АВ00А+00730028 від 23.04.2015 року в розмірі 256 007,83 грн.; -стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором фінансового лізингу № АВ00А+00730028 від 23.04.2015 року, за договорами поруки 1, 2 № АВ00А+00730028 від 23.04.2015 року в розмірі 1 000,00 грн.; -визнати недійсною довіреність № 12 від 23.04.2015 року, видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я [PERSON] ; з моменту її вчинення; -визнати недійсним договір-купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оформленого довідкою-фактурою серії № ААЕ085185, виданою 29.04.2015 року на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі серії [NUMBER] від 29.04.2015 року на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі серії [NUMBER] від 06.06.2015 року на ім`я [PERSON] ; -витребувати у [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та передати транспортний засіб представникам банку; -зареєструвати транспортний засіб за ПАТ «Акцент-Банк», надавши повноваження представника банку в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля; - вирішити питання судових витрат у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року роз`єднано позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» та виділено в окреме провадження позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребовування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу (т. 1 а.с. 46). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребовування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю (т. 1 а.с. 52). Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В. від 09.11.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 115-116). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребовування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу передано до Голосіївського районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 142-144). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 05.04.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 15.04.2019 року (т. 1 а.с. 195-196). 15.08.2049 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 18.11.2019 року (т. 1 а.с. 204). Ухвалою від 18.11.2019 року частково задоволення клопотання відповідача [PERSON] та витребувано від ПАТ «Акцент-Банк» належним чином завірені копії документів: - договору фінансового лізингу між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] № АВООА-007300258 від 23.04.2015 року; - договору поруки № АВООА-00730028 від 23.04.2015 року, укладеного ПАТ «Акцент-Банк» з поручителями [PERSON] та [PERSON] ; - довіреності № 724518 від 29.12.2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» (на право представляти інтереси в суді); - довіреності №12 від 23.04.2015 року (по якій було перереєстровано автомобіль). - договору застави АВООА +00730028 від 24.04.2015 року, розгляд справи відкладено на 16.03.2020 року (т. 1 а.с. 2016-2017). 16.03.2020 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 11.06.2020 року (т. 1 а.с. 248). 11.06.2020 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 04.11.2020 року (т. 2 а.с. 5). Ухвалою від 04.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 31.03.2021 року (т. 2 а.с. 15). 10.12.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому остання просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його недоведеність та безпідставність (т. 1 а.с. 155-158). 14.01.2019 року від ПАТ «Акцент-Банк» надійшла відповідь на відзив, в якій банк посилаючись на недоведеність заперечень [PERSON] , просило позов задовольнити (т. 1 а.с. 186). В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.1 а.с.131). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , котрі в установленому порядку повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позов не надали. Заслухавши відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , які не заперечувати проти розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.04.2015 року заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № AB00A+00730028 від 23.04.2015 року [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст. ст. 633, 634 ЦК України (т. 1 а.с. 228-230). Відповідно до умов договору фінансового лізингу № AB00A [NUMBER] [PERSON] отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки «Hyundai», модель: «Accent», рік випуску: 2014, тип ТЗ: седан/лифтбек, код кольору-колір: [NUMBER] , № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк». Проте, [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до наданого суду розрахунку суми заборгованості, станом на 16.08.2016 року заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складала 386 194,60 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором № AB00A+00730028 від 23.04.2015 року ПАТ «Акцент-Банк» 23.04.2015 року уклало з [PERSON] та [PERSON] два окремих договори поруки № AB00A+00730028, відповідно до умов яких [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися перед ПАТ «Акцент-Банк» відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що випливають з договору фінансового лізингу № AB00A+00730028 від 23.04.2015 року (т. 1 а.с. 244, 245). За умовами договорів поруки [PERSON] та [PERSON] поручаються перед ПАТ «Акцент-Банк» за виконання [PERSON] своїх обов`язків за договором фінансового лізингу. Згідно з п. 2 договорів поруки, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед ПАТ «Акцент-Банк» за виконання обов`язків [PERSON] та [PERSON] за договором фінансового лізингу № AB00A+00730028 від 23.04.2015 року у розмірі 1 000,00 грн. Також, судом встановлено, що 29.04.2015 року на підставі довідки-рахунку № ААЕ085185 від 29.04.2015 року [PERSON] перереєстрував транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , тобто [PERSON] від імені ПАТ «Акцент-Банк» продав вищевказаний транспортний засіб [PERSON] . Вказану довідку-рахунок № ААЕ085185 від 29.04.2015 року було завірено м. Києві. За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є правочином. Водночас за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язані повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Укладення представником правочинів на підставі довіреності є свідченням існування між ним та особою, яку представляють, домовленості на вчинення юридичних дій, тобто, договірних відносин. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. За змістом п. 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил ст. 628 ЦК України. За положенням ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Оскільки оспорюваний договір фінансового лізингу у вигляді заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу від 23.04.2015 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають зазначені вище норми матеріального права, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін. На даний час власником спірного транспортного засобу є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 06.06.2015 року (а.с. т. 1 а.с. 161). Згідно п. 8 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 та відповідно до ст. ст. 330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Виходячи зі змісту ст. 330 ЦК України добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, в п. 26 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги банку в частині визнання недійсною довіреності та недійсним договору купівлі-продажу у вигляді довідки-рахунку, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували право власності позивача на спірний автомобіль. Крім того, встановлені обставини свідчать, що відчуження автомобіля здійснено працівниками банку, а тому підстав для визнання недійсними довіреності та укладеного з договору купівлі-продажу, а також для витребування автомобіля на користь банку у [PERSON] , відповідно до вимог ст. ст. 203, 201456, 388 ЦК України немає. Подана позивачем на підтвердження недійсності довіреності № 12 від 23.04.2015 року, виданої на ім`я [PERSON] заява, підписана керівником споживчого кредитування, в якій зазначено, що товариством не формувалась і не видавалась довіреність № 12 від 23.04.2015 року, в якій уповноважується [PERSON] для отримання документів про перереєстрацію автомобіля Hyundai AccentRB 1/4 Classic AT седан/лифтбек, він-номер [NUMBER] транзитні номери. Вказаний співробітник ніколи не працював в штаті компанії та підпис і печатка на документах підроблені, судом оцінюється критично, оскільки під час розгляду даної справи позивачем будь-яких належних доказів на підтвердження підроблення підпису на довіреності надано не було та клопотань про призначення відповідної експертизи для визначення справжності підпису заявлено не було (т. 1 а.с. 39). До того ж, з оскаржуваної довіреності не вбачається, що [PERSON] є співробітником банку, тому посилання на те, що він ніколи не працював в штаті компанії не спростовує дійсності довіреності (т. 1 а.с. 39). Твердження позивача про те, що ПАТ «Акцент-Банк» не формував та видавав довіреності, також не заслуговує на увагу суду, так як воно не доведено належними та допустимими доказами. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання довіреності № 12 від 23.04.2015 року, виданої ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів суду, що вона є недійсною, то в такому випадку діє презумпція правомірності правочину і довіреності, яку й застосовує суд. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутній спірний договір купівлі продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , на підставі якого, на думку позивача, право власності на нього було зареєстровано за [PERSON] , то і позовна вимога щодо його визнання його недійсним не підлягає задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості визначити обставини щодо його укладання, а саме: сторін правочину та їх повноваження на відчуження майна. Як наслідок, не підлягає задоволенню позовна вимога про скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я [PERSON] , оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження незаконності даної реєстрації автомобіля за [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2015 року транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , було зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі довідки-рахунок ААЕ № 216737 про придбання зазначеного автомобіля (т. 1 а.с. 159). Разом з цим, позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження незаконності вказаної реєстрації, тому суд надходить до висновку про відсутність підстав про її скасування. З огляду на викладене, позовні вимоги відносно скасування державної реєстрації на автомобіль марки «Hyundai» марки «Accent», 2014 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі серії [NUMBER] від 06.06.2015 року на ім`я [PERSON] та витребування від неї автомобіля також не підлягають задоволенню. Щодо вимог про реєстрацію спірного автомобіля за ПАТ «Акцент-Банк», надавши повноваження представникам товариства в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля, суд надходить до висновку про те, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції суду, тому не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, позов задоволенню не підлягає. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed