Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Брюховицької селищної ради, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної органом місцевого самоврядування, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом зобовязання Державної казначейської служби України списати з єдиного казначейського рахунку кошти в сумі 397 652,00 грн. В процесі судового розгляду позивач [PERSON] в жовтні 2013 року подав заяву про заміну відповідачів та уточнення позовних вимог, в якій просив суд замінити відповідачів - Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області на належного відповідача [PERSON] Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області, а також просив стягнути з Брюховицької селищної ради на його користь 397 652,00 грн. та зобовязати [PERSON] державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області здійснити виплату на його користь коштів у розмірі 397 652,00 грн. шляхом їх безспірного списання з місцевого бюджету селища Брюховичі. В подальшому на підставі заяви про збільшення позовних вимог від 27 серпня 2015 року позивач [PERSON] просив суд стягнути на його користь з місцевого бюджету селища Брюховичі шляхом зобовязання [PERSON] державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області списати на його користь з місцевого бюджету селища Брюховичі кошти в сумі 949 641,89 грн. В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що в результаті незаконних дій Брюховицької селищної ради, які полягають у порушеннях, допущених нею при наданні земельних ділянок, що призвело до виділення однієї і тієї ж земельної ділянки, площею 0,0760 га по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі двом особам йому, позивачу, та громадянину [PERSON], було грубо порушено його право власності на вищевказану земельну ділянку. Крім цього, Брюховицькою селищною радою не виконано взяті на себе у заяві про примирення від 08 лютого 2007 року зобовязання виділити йому у приватну власність земельну ділянку площею, яка є рівноцінною ділянці по вул. Запашній, 6, відтак просить на підставі ст. ст. 1173, 1192 ЦК України відшкодувати заподіяну йому шкоду в розмірі реальної вартості земельної ділянки на момент розгляду справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, заявах про уточнення та збільшення позовних вимог, а також у письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи. Представник Брюховицької селищної ради [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на доводи, які викладені у долученому до справи письмовому запереченні. Відповідач [PERSON] державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова Львівської області подав заяву про розгляд справи без участі свого представника. Залучений до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому також передано у власність земельну ділянку, площею 0,0787 га по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі на підставі державного акту про право власності та в даний час на цій земельній ділянці знаходиться його нерухоме майно. В подальшому подав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Прокурором Львівської місцевої прокуратури № 2 [PERSON] в судовому засіданні 24 листопада 2016 року було заявлено клопотання про виключення прокуратури, яка за своєю ініціативою вступила в справу, з числа учасників процесу. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради народних депутатів № 46 від 10 березня 1998 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0760 га по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 23 липня 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів за №2137. Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради народних депутатів № 208 від 22 липня 1999 року третій особі [PERSON] передано у приватну власність цю ж земельну ділянку по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 10 серпня 1999 року, на якій знаходиться нерухоме майно [PERSON], а саме, житловий будинок, який складається з двох кімнат та кухні. У 2006 році позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Брюховицької селищної ради, третьої особи [PERSON] про скасування зазначеного рішення ради та державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], що розглядався в межах справи № 2а-65/07. На підставі заяви про примирення сторін від 08 лютого 2007 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2007 року у справі № 2а-65/07 було затверджено умови примирення сторін. У заяві про примирення та вищевказаній ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2007 року у справі № 2а-65/07 встановлено, що Брюховицька селищна рада в особі селищного голови [PERSON] визнає наявність порушень, допущених Брюховицькою селищною радою при наданні земельних ділянок, що призвело до виділення однієї і тієї ж земельної ділянки по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі двом особам ([PERSON] та [PERSON]Т.), внаслідок чого порушено законні права [PERSON] на приватну власність на землю. У звязку з цим Брюховицька селищна рада визнає право [PERSON] на отримання у приватну власність земельної ділянки аналогічної площі (не менш як 0,078 га), розташованої в межах смт. Брюховичі, яка є рівноцінною ділянці по вул. Запашній, 6. Також Брюховицька селищна рада зобовязалась після закінчення проведення інвентаризації земель у смт. Брюховичі та у разі виявлення вільних земельних ділянок на території Брюховицької селищної ради виділити у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею не менш як 0,078 га, розташовану в межах смт. Брюховичі, яка є рівноцінною ділянці по вул. Запашній, 6. Листами № 604 від 15 квітня 2009 року та № 1965 від 30 листопада 2010 року Брюховицька селищна рада повідомила представника [PERSON], що не відмовляється від домовленостей досягнутих у заяві про примирення сторін від 08 лютого 2007 року, підписаних усіма сторонами адміністративної справи, однак на даний момент в Брюховицької селищної ради відсутня можливість виділити гр. [PERSON] вільну земельну ділянку в межах смт. Брюховичі, які є в розпорядженні Брюховицької селищної ради. Листом № 333 від 14 березня 2013 року Брюховицька селищна рада повідомила позивача [PERSON], що відповідно до витягу з протоколу № 52 від 06 березня 2013 року засідання комісії комунального господарства, містобудування та землекористування комісія розглядала його заяву від 07 квітня 2012 року про виділення земельної ділянки і вирішила, що у Брюховицької селищної ради відсутні правові підстави виділяти позивачу земельну ділянку. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.ст. 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним; В силу приписів ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч. 1 ст. 28 Земельного кодексу України, в редакції від 17 березня 1999 року, яка діяла на момент видачі [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку, що вже була передана у власність позивачу [PERSON], право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів; 3) викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; 4) припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6 - 8 статті 27 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 28 цього Кодексу припинення права власності на земельну ділянку у випадках, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, провадиться за рішенням відповідної Ради народних депутатів, а пунктом 4 в судовому порядку. Судом встановлено, що ні судовим рішенням, ні рішенням Брюховицької селищної ради позивач не позбавлявся права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: смт. Брюховичі, вул. Запашна, 6 та добровільно не відмовлявся від такої. Таким чином, оскільки Земельним кодексом України у відповідній редакції не було передбачено іншого порядку припинення права власності на земельну ділянку, ніж за рішенням суду або за рішенням відповідної ради народних депутатів, які відсутні, то дії Брюховицької селищної ради щодо виділення однієї і тієї ж земельної ділянки по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі двом особам позивачу [PERSON] та [PERSON] є незаконними та такими, що порушили право власності [PERSON] на землю, якою він не може володіти та користуватися, оскільки на ній знаходиться нерухоме майно [PERSON], який, як і позивач, набув право власності на цю ж ділянку на підставі рішення Брюховицької селищної ради. Про незаконність дій Брюховицької селищної ради свідчить також той факт, що така незаконність безпосередньо визнається Брюховицькою селищною радою у заяві про примирення від 08 лютого 2007 року, що підписана селищним головою і скріплена печаткою. Судом не беруться до уваги покликання представника Брюховицької селищної ради на те, що умовою відшкодування органом місцевого самоврядування коштів за завдану шкоду є встановлена та доведена вина відповідного органу, адже такі спростовуються положеннями ст. 1173 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування підлягає відшкодуванню незалежно від його вини. Щодо тверджень представника Брюховицької селищної ради про те, що державний акт на право приватної власності на землю від 23 липня 1998 року, виданий [PERSON], повинен був бути зареєстрований в Державному земельному кадастрі, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України, в редакцій від 05 травня 1993 року, що діяла на момент видачі позивачу вищевказаного державного акту, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно з п. 3.1 та пп.2 п. 3.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28, - державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Державні акти на право приватної власності на землю реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком №2. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю від 23 липня 1998 року, він був виданий позивачу [PERSON] на підставі рішення виконкому Брюховицької селищної Ради народних депутатів № 46 від 10 березня 1998 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2137, тобто з дотриманням вимог чинного на той час законодавства України. Таким чином, суд приходить до висновку про незаконність дій Брюховицької селищної ради, що полягають у порушеннях, допущених нею при наданні земельних ділянок, що призвело до виділення однієї і тієї ж земельної ділянки по вул. Запашній, 6 в смт. Брюховичі двом особам, внаслідок чого порушено законні права [PERSON], а також у відмові виконувати взяті на себе у заяві про примирення від 08 лютого 2007 року та підтверджені листами № 604 від 15.04.2009 р. і № 1965 від 30.11.2010 р. про зобовязання щодо виділення позивачу рівноцінної земельної ділянки, чим позивача незаконно позбавлено права власності на землю та заподіяно шкоду, яка має бути відшкодована на підставі ст. 1173 ЦК України. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У справі проведено судово-оціночну експертизу та додаткову оціночно-земельну експертизу, за результатами якої визначено ринкову вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: вул. Запашна, 6, смт. Брюховичі, Брюховицька селищна рада м. Львова станом на 27 жовтня 2016 року у розмірі 419 000, 00 грн., що є меншою, ніж заявлена позивачем у заяві про збільшення позовних вимог. Таким чином, оскільки розмір шкоди, заявлений позивачем - 949 641,89 грн., є більшим, ніж ринкова вартість ділянки, що визначена судовим експертом, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 419 000, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial