Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві позивачка - відповідачка [PERSON] просить постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане їй та її дочці [PERSON] Рожнятівською державною нотаріальною конторою, визнати за нею право власності на 4/6 частини домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS], провести реальний розподіл домоволодіння між нею та відповідачками, виділивши їй 4/6 частини, а відповідачкам по 1/6 частині. У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане Рожнятівською державною нотаріальною конторою її матері і сестрі, та визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS], компенсацію за перевищення реальної вартості над ідеальною часткою не стягувати, оскільки це її кошти вкладені нею на покращення частини спадкового майна. У судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, а позовні вимоги своєї дочки Тетяни визнала частково та пояснила, що з 29 серпня 1970 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким вони спільно побудували житловий будинок та господарські споруди в [ADDRESS]. Від спільного проживання у них народилися син та дві дочки. З часу закінчення будівництва їхня сім'я проживала у вказаному домоволодінні, власником якого був записаний її чоловік. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. На той час у житловому будинку проживали вона і її дочки: відповідачка [PERSON], та позивачка [PERSON], яка на той час була неповнолітньою. Вони з дочкою [PERSON] оформили спадщину на себе у рівних долях, оскільки дочка [PERSON] на той час ще була малою. Пізніше дочка [PERSON] виїхала в Росію і там багато років жила. Приїзджала додому тільки в гості. Однак на даний час дочка [PERSON] повернулася додому на постійне проживання і між дочками виник спір з приводу користування житловим будинком. Спочатку вони з дочкою [PERSON] дозволили [PERSON] переобладнати літню кухню під житло. Коли [PERSON] зробила там відповідний ремонт та почала облаштовувати подвір»я, між сестрами почали виникати сварки, а згодом [PERSON] заявила [PERSON], що та не має права тут жити, бо їй тут нічого не належить. Тому виникла необхідність визначитися з належністю кожній з них конкретної частини житлового будинку. Уже тепер їй стало відомо, що під час оформлення спадщини її було незаконно позбавлено ? частини домоволодіння, яка на день смерті її чоловіка [PERSON] належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Адже спадщина після смерті чоловіка відкрилась тільки на ? спірного домоволодіння. На час смерті чоловіка у будинку проживала і їх молодша мдочка - позивачка [PERSON], яка також має право на частку у спадковому майні. Вона є юридично неграмотною, тому не розуміла, що при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка мала право оформити на себе свою власну частину будинку. Вважає, що має право на 4/6, а її дочки відповідно на 1/6 та 1/6 частини спадкового майна. Підтвердила, що дочці [PERSON] про оформлення спадщини вони з [PERSON] не повідомляли, їй стало про це відомо тільки тепер, перед розгляду справи судом, після того, як [PERSON] повідомила її про те, що вона не має будь-яких прав на проживання у будинку. Також підтвердила, що [PERSON] здійснила капітальний ремонт літньої кухні, виконала роботи зазначені в уточненні до поданої нею позовної заяви, на що витратила кошти, зазначені у даному уточненні. Тому вважає, що дочці [PERSON] слід присудити частину будинку з літньою кухнею, що у третьому варіанті розподілу належить третьому співвласнику, та не стягувати з неї компенсацію за більшу реальну вартість її частки, тому що вартість літньої кухні істотно збільшена за рахунок проведеного нею капітального ремонту. Просить їй виділити частину будинку і господарських споруд, що відповідно до третього варіанту розподілу пропонується виділити першому співвласнику, тому, що саме у цій частині будинку вона на даний час живе. Позивачка [PERSON] свій позов підтримала, а проти задоволення позову [PERSON] частково заперечила та пояснила, що на час смерті батька проживала разом з матір'ю та сестрою - відповідачами за її позовом - у спірному домоволодінні, таким чином вступила у володіння спадковим майном. У 1998 році вона народила позашлюбну дочку, що погіршило її стосунки з матір'ю та сестрою. Такі обставини змусили її виїхати на проживання у Російську Федерації до старшого брата. У 2010 році вона з дитиною повернулася у Рожнятів та стала проживати у батьківському будинку. Сестра [PERSON] сприймала її як гостю, тому на перших порах відносини між ними складалися нормально. Проте з часом [PERSON] стала заявляти, що в будинку замало місця для їхнього з дитиною проживання і їй слід повертатися в Росію. Після цього її мати розпорядилася, щоб вона за дитиною перейшла проживати до літньої кухні. У зв'язку з цим вона зробила капітальний ремонт літньої кухні: з кладовки переробила кухню, а з кухні - житлову кімнату, облаштувала ці приміщення для проживання, придбала меблі, замінила двері, вікна, здійснила зовнішнє і внутрішнє утеплення приміщення, вимурувала піч, поставила облицювальну плитку, провела благоустрій території. Для реконструкції та капітального ремонту літньої кухні вони разом з чоловіком витратили 53 478 гривень. Згодом сестра почала чинити їй перешкоди в облаштуванні терититорії подвіря. З того часу відносини між ними різко погіршилися. Сестра заявила їй, що є власником всього майна, а вона на будинок не має будь яких прав. Тоді від сестри їй стало відомо, що вони з матірю отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті батька і даний факт від неї приховали. Таким чином її незаконно позбавлено права на спадщину після смерті її батька. Вважає, що має право на частку житлового будинку та господарських споруд, як на спадщину після смерті батька, у тому числі і на літню кухню. Останню вона капітально відремонтувала за власні кошти, які не є спадковим майном. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала частково, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечила та пояснила, що після смерті батька, вони разом з матір'ю оформили свої права на спадщину по закону та стали власниками спадкового домоволодіння в рівних долях і їй належить його половина. Тому домоволодіння між ними слід розділити згідно першого варіанту розподілу додаткової будівельно технічної експертизи, присудивши їй частину, що пропонується виділити першому співвласнику, а матері частину, що пропонується виділити другому співвласнику, оскільки на даний час вони реально такі частини будинку займають. При цьому їй слід присудити компенсацію за перевищення реальної частки другого співвласника над ідеальною. Вважає, що позивачка [PERSON] не має права на спадкове майно, бо втратила строки позовної давності. З часу, коли сестра приїхала з Росії додому пройшло більше десяти років, тому вона могла належним чином оформити свої спадкові права чи заявити про них раніше. Вважає, що сестра знала про наявність свідоцтва про право на спадщину, виданого на неї і на матір, бо приїжджаючи додому, як громадянка Росії, реєструвалася у міграційній службі, однак доказів того, що вона сестрі повідомляла про наявність чи показувала даний правовстановлюючий документ надати суду не може. Не заперечила, що сестра проводила ремонт літньої кухні, у проведенні якого вона їй не перечила. Однак вважає, що сестрою не надано достовірних доказів про фактично понесені затрати. Тому за умови присудження сестрі літньої кухні, як окремого житла, вона повинна сплатити їй половину її вартості. Також вважає, що витрати на проведення додаткової експертизи слід стягнути з матері, яка скривала наявність правовстановлюючих документів на літню кухню, що призвело до її призначення. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а позов [PERSON] до задоволення, виходячи з наступного. 29 серпня 1970 року позивачка - відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 122, 7 т.1). Від спільного проживання у них народилося троє дітей: син [PERSON], 1963 року народження, дочки [PERSON], 1965 року народження та [PERSON], 1980 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а. с. 40, 137 т.1) У 1965 році [PERSON] отримав земельну ділянку під будівництво в розмірі 0,10 га, що підтверджується копією архівного витягу № Т-14/04-10 від 04 серпня 2014 року з протоколу №7 засідання виконавчого комітету Рожнятівської селищної Ради депутатів трудящих Рожнятівського району від 23 квітня 1965 року (а. с. 240 т.1). На земельній ділянці [PERSON]. спільно із позивачкою [PERSON] збудували житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується копіями технічних паспортів на житловий будинок (домоволодіння), виданих Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 22 квітня 1986 року та 15 липня 2014 року (а. с. 8-13,197-200 т.1), копією будівельного паспорта на будівництво господарських будівель від 15 вересня 1988 року (а. с. 114-118 т.1), копією проекту на газифікацію літньої кухні за 1991 рік (а.с.129-137 т.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 14). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS]. На час його смерті разом з ним проживали та вступили у володіння спадковим майном, таким чином прийнявши спадщину, його дружина [PERSON] та його дочки [PERSON] і [PERSON], остання була неповнолітньою, що не заперечується сторонами. Також четвертим спадкоємцем по закону на час відкриття спадщини був син спадкодавця [PERSON]., який на той час жив у Росії. Дані про прийняття ним спадщини відсутні. Судом його повідомлено, про можливість заявити про свої спадкові права у процесі даного спору, на що він не відреагував, що підтверджується повідомленням суду та розпискою про його отримання (а.с.210,216 т.1). Позивачка - відповідачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] на спірний будинок з господарськими спорудами отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], та стали власниками спірного володіння у рівних частках, що підтверджується, копією свідоцтва про право на спадщину по закону серії ААА № 303077, виданого Рожнятівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 1996 року (а. с. 6, 128 т. 1). Оспорюване свідоцтво видане на підставі спільної заяви [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння в цілому, як на спадкове майно, у рівних долях. При цьому вони зазначили, що інших спадкоємців немає. Крім того [PERSON] зміст ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України нотаріусом був роз»яснений і вона письмово підтвердила, що він їй зрозумілий, і що свідоцтво про право власності на її частку просить не видавати, що підтверджується копією заяви (а. с. 120 т.1). На час видачі свідоцтва про право на спадщину і на даний час спірне домоволодіння складається з житлового будинку, двох сараїв, літньої кухні з верандою, погребу, сараю з навісом, вбиральні, огорожі, криниці воріт та хвіртки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП «Івано-Франківське» обласне бюро технічної інвентаризації (а.с. 128, 197-199 т.1). Позивачка [PERSON] провела реконструкцію та здійснила капітальний ремонт літньої кухні, яка входить до складу спірного домоволодіння, що не заперечується сторонами. ЇЇ витрати на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту частково підтверджуються товарними чеками від 05 серпня 2014 року, 12 серпня 2014 року, 19 серпня 2014 року, 20 серпня 2014 року, 02 вересня 2014 року та накладною № 14/13/08 від 13 серпня 2014 року (а.с. 14-20 т.2). Аналізуючи надані сторонами та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності судом встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] та батько позивачки [PERSON] і відповідачки [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] був власником 1/2 частини спірного домоволодіння. Спадкоємцями першої черги по закону після його смерті були його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивачка [PERSON] добровільно відмовилася від своєї частки у спільному майні подружжя. Тому їй і відповідачці [PERSON] нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину по закону на все домоволодіння у рівних частках. Тому все домоволодінні слід визнати спадковим майном після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час смерті спадкодавця разом з ним проживала однією сім»єю і продовжувала там жити, вступивши у фактичне володіння спадковим майном. Оскільки спадкодавець помер до вступу у дію ЦК України, то щодо спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. ст. 525, 526 названого кодексу, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 529 цього кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття, а за змістом статті 549 цього ж кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 561 названого кодексу встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже зазначеною нормою визначено початковий строк для оформлення спадкових прав, видача свідоцтва про право на спадщину строком не обмежена. Воно може бути отримане спадкоємцями в будь-який час, але, як правило, після закінчення 6 місяців від дня відкриття спадщини ( зазначена норма передбачена і ст. 1298 ЦК України що діє на даний час). Сторони у встановленому законом порядку прийняли спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця та після його смерті проживали у спадковому домоволодінні, а отже вступила в управління та володіння спадковим майном. За таких обставин, позивачка [PERSON], як і її мати і сестра, має право на частку у спадковому майні рівну із іншими спадкоємцями, що є сторонами у спорі, тобто у розмірі 1\\3 частини спадкового майна. Не оформення свого спадкового права позивачкою [PERSON] у встановленому законом поядку не давало підстав [PERSON] та [PERSON] на оформлення за собою права на її частку. За змістом ст. 41 Конституції України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оформивши в рівних частках право на спадщину після смерті [PERSON], позивачка - відповідачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] фактично позбавили права на частку у спадщині позивачку [PERSON] Тому суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] незаконно набули права власності на належну [PERSON] частку спірного домоволодіння. Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним та визнати за стронами право на 1\\3 частину спірного спадкового майна за кожною. Відповідачка [PERSON] просить застосувати строк позовної давності до даної позовної вимоги, оскільки з часу видачі свідоцтва пройшло більше трьох років. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який статтею 257 названого кодексу встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 зазначеного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] посилається на те, що про наявність оспорюваного свідоцтва дізналася від сестри тільки після виникнення спору між ними і відразу звернулася з позовом до суду про захист свого порушеного права. Ці її доводи підтвердила у судовому засіданні відповідачка по суті цієї позовної вимоги - [PERSON] Заявляючи про застосування строку позовної давності щодо даної позовної вимоги [PERSON] не надала суду жодного доказу про те, що повідомила сестру про наявність оспорюваного свідоцтва раніше, коли саме це зробила і за яких обставин, а тому її заява є голослівною, не підтвердженою об»єктивними даними і визнається судом не доведеною. За таких оставин суд дійшов до висновку, що про порушення її спадкового права шляхом отримання свідоцтва про право на її частину спадщини [PERSON] дізналася незадовго до звернення до суду з даним позовом, а тому строк позовної давності вона не пропустила. Позивачка-відповідачка [PERSON] вважає, що їй, як дружині спадкодавця належить 4/6 частки у спірному майні. Проте з наявної у матеріалах справи копії заяви останньої про прийняття спадщини (а. с. 120 т.1) вбачається, що вона добровільно відмовилася від частки у спільній сумісній власності подружжя, тому відповідно до ст. 529 ЦК УРСР домоволодіння, як спадкове майно, слід поділити між позивачкою-відповідачкою [PERSON], відповідачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON] у рівних частках. У відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Отже спадкове домоволодіння слід розділити між сторонами реально, у співвідношенні 1\\3 до 1\\3 та 1\\3 згідно варіанту №3, запропонованого експертом у висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 169/15 від 09 лютого 2015 року (а. с. 219-229 т.1). Враховуючи фактичне використання сторонами домоволодіння, слід виділити позивачці [PERSON] частину будинку площею 36,5 квадратних метри, що становить 47\\100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити першому співвласнику. [PERSON] необхідно виділити частину будинку площею 23,1 квадратного метра, що становить 30\\100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити другому співвласнику, а [PERSON] - частину будинку площею 17,4 квадратних метри, що становить 23\\100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити третьому співвласнику. При цьому слід врахувати, що [PERSON] провела ремонт літньої кухні, що значно збільшило її вартість на даний час, у порівнянні з її вартістю на час відкриття спадщини. [PERSON] фактично із спадкодавцем створила спірне спадкове майно. За таких обставин суд вважає за можливе не стягувати з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за перевищення вартості їх реальної частки над вартістю ідеальної частки майна, що підлягає поділу. Відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позовних заяв сторони сплатили судовий збір частково, оскільки вартість спірного майна реально не була оцінена. Тому судові витрати по справі слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вартості реально присудженого майна. З позивачки [PERSON] на користь експертної установи слід стягнути вартість додаткової судової будівельно - технічної експертизи, оскільки вона призначалася з вини останньої, яка старалася скрити наявність правовстановлюючих документів на літню кухню з метою уникнення її реального розподілу.

Outcome: partial