Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У серпні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» предявило позов до [PERSON], в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 146390 грн 09 коп., що складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 10700 грн 00 коп., за процентами за користування кредитом 17196 грн 60 коп., за комісією 8988 грн 00 коп., у тому числі штраф та/або пеня 109505 грн 49 коп., а також відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у звязку з невиконанням [PERSON] своїх обовязків зі своєчасного та повного погашення кредиту в неї перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» станом на 01.08.2016 виникла вищевказана заборгованість. Ухвалою суду від 14.03.2017 провадження у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася за період до 16.03.2012, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (арк. 263-264 т. 2). Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за період з 04.08.2015 по 04.08.2016: пеню у розмірі 10700 грн 00 коп., заборгованість за комісією у сумі 5778 грн 00 коп., за процентами за користування кредитом у сумі 11556 грн 00 коп. і 285 грн 46 коп. на відшкодування судових витрат; у задоволенні решти вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим судом проігноровано, що в кредитному договорі сторони обумовили, що позовна давність по всіх вимогах, які випливають з цього договору, становить 10 років. У звязку з цим заявлені ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У судовому засіданні представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» підтримала апеляційну скаргу. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом і комісії, яка виникла внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, є доведеним, але при вирішенні справи належить застосувати позовну давність у три роки до вимог про стягнення процентів за користування кредитом та комісії і 12 місяців до вимог про стягнення пені, оскільки сторони не уклали угоди про збільшення позовної давності, і що розмір пені за порушення відповідачем умов договору, яка підлягає стягненню на користь позивача, слід зменшити, оскільки він є надто високим порівняно з сумою наданого кредиту. З такими висновками частково не погоджується апеляційний суд. Так по справі встановлено наступне. 25.11.2011 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] (яка після вступу у шлюб змінила прізвище на [PERSON], що підтверджено копією відповідного свідоцтва, т. 1 арк. 96) укладено кредитний договір № IKCASHGG.17256.001, згідно з яким ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надало відповідачеві споживчий кредит у сумі 10700 грн 00 коп. під 18,00 % річних з кінцевим терміном його повернення до 24.11.2012 і зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50% від суми кредиту щомісяця в період сплати. У розділі 6 цього договору зазначено, що у разі порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом нараховуються відсотки у розмірі подвійної процентної ставки, пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення та штраф. Сторони у пункті 8 договору визначили, що строк позовної давності до вимог за даним договором, у тому числі щодо стягнення неустойки, становить 10 років (копія даного договору з додатками в т. 1 на арк. 31-34). Позивач того ж дня - 25.11.2011 на виконання укладеного сторонами кредитного договору видав [PERSON] готівку у сумі 10700 грн 00 коп., що підтверджується копією виписки по особовому рахунку [PERSON] № 2202.5.017256.001 від 18.12.2015 (т. 1 арк. 35). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2012, яке набрало законної сили 16.07.2012, з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 13413 грн 25 коп. за період до 16.03.2012, що підтверджено копією цього рішення (арк. 68 т. 1). У звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, про який йдеться, у неї перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» станом на 01.08.2016 виникла заборгованість: за кредитом у розмірі 10700 грн 00 коп., за процентами за користування кредитом 17196 грн 60 коп., за комісією 8988 грн 00 коп., у тому числі штраф та/або пеня 109505 грн 49 коп., що підтверджується виконаним товариством розрахунком відповідного змісту (т. 1 арк. 7-30). 11.10.2016 відповідач подала до суду заяву про застосування при вирішенні справи позовної давності (арк. 69 т. 1). Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Доказів того, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2012 в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» кредитної заборгованості повністю чи частково виконано, чи що ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» повністю або частково втратило право вимагати його виконання, суду не надано і сторони таке не стверджують. Задоволення вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про стягнення кредитної заборгованості за період до 16.03.2012 є принципово неможливим у звязку з закриттям провадження у справі в цій частині ухвалою суду від 14.03.2017, яка набрала законної сили. Посилання місцевого суду на те, що в кредитному договорі № IKCASHGG.17256.001 від 25.11.2011 відсутня домовленість сторін про збільшення позовної давності, суперечить його пункту 8.6. про встановлення позовної давності у 10 років до вимог за цим договором (у тому числі щодо стягнення неустойки). Цей пункт відповідає нормі ч. 1 ст. 259 ЦК України. Тож висновок місцевого суду про застосування при вирішенні справи трирічного строку позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом і річного строку до вимог про стягнення пені є невірним. Крім того, згідно з всіма вищеописаними доказами, з моменту виникнення у відповідача кредитної заборгованості перед позивачем до дати предявлення позову 10-річний строк не сплинув. З викладеного випливає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період з моменту її виникнення і по 01.08.2016 (вказана у позовній заяві межа позовних вимог) за мінусом тієї її частини, про яку йдеться в ухвалі про часткове закриття провадження у даній справі від 14.03.2017 у сумах 583 грн 75 коп. і 100 грн 96 коп. (арк. 264 т. 2). Тобто розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 17196 грн 60 коп. (згідно з розрахунком, арк. 30 т. 1) - 583 грн 75 коп. - 100 грн 96 коп. = 16511 грн 89 коп. Висновок суду І інстанції про те, що у порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України нарахований позивачем розмір заборгованості відповідача по пені у сумі 109505 грн 49 коп. підлягає зменшенню до 10700 грн 00 коп., є законним та належно обґрунтованим, оскільки визначений позивачем розмір пені дійсно є надто високим порівняно з сумою наданого кредиту. Цей висновок місцевого суду узгоджується також і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Пункт 1.1.5. кредитного договору, про який йдеться, згідно з яким позичальник має сплачувати банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати, є нікчемним в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за користування кредитними коштами договором між сторонами встановлена процентна ставка у розмірі 18,00 % річних. Положеннями кредитного договору не передбачено надання банком на користь позичальника кредитних ресурсів щомісяця. Відтак вказана комісія договором між сторонами встановлена за дії, які не є послугою відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та які не передбачені умовами договору. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» підлягає стягненню відшкодування судового збору у сумі 857 грн 24 коп., сплаченого ним за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог позовної заяви і апеляційної скарги їх задоволено на 18,59% (платіжні доручення у т. 1 арк. 78, 82, т. 3 арк. 3, 19; загальна сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви і апеляційної скарги 4611 грн 29 коп. х 18,59% = 857 грн 24 коп.). Отож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного.

Outcome: partial