Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У січні 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі -АТ «Укрсоцбанк») та Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, згідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] , переоформлено на АТ «Укрсоцбанк». Уточнивши позовні вимоги в заяві від 15.04.2020, доповнив позов вимогою і до Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та остаточно просив: 1) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, припинивши право власності АТ «Уксоцбанк» на квартиру [ADDRESS] ; 2) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, припинивши право власності АТ «Альфа-банк» на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 07.12.2006 між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту № 640/750-К750. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня між тими ж сторонами укладено іпотечний договір та передано в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS] . На підставі договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009 предметом іпотеки стала трикімнатна квартира [ADDRESS] . В січні позивач отримав інформаційну довідку № 152097814, з якої дізнався, що 26.11.2018 державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області прийнято рішення про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою зазначеного рішення став іпотечний договір від 07.12.2006 із змінами від 10.02.2009, що містить іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позивач вважає, що реєстратором прийнято неправомірне рішення, оскільки АТ «Укрсоцбанк» порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки досудова вимога банку не містила ані розміру порушених зобов`язань, ані попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також реєстратором при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» не враховано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В лютому 2020 року державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л.М. перереєстровано право власності на квартиру на нового власника АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк». Посилаючись на порушення процедури переоформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , позивач просив визнати рішення державних реєстраторів протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру спочатку за АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», припинивши їх право власності на цю квартиру. 19.02.2019 від АТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на дотримання банком процедури повідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність порушень при перереєстрації права власності за іпотекодержателем, просило відмовити у задоволенні позову. 07.05.2020 від АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому посилаючись на відсутність порушень при перереєстрації права власності за іпотекодержателем, та його правонаступником, а також неможливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки реєстрація права власності за банком здійснена не в примусовому порядку, а за згоди позивача, як іпотекодавця в іпотечному договорі, просило відмовити у задоволенні позову. Держані реєстратори правом на подачу відзиву не скористалися, при цьому від Нечаянської сільської ради неодноразово надходили заяви, в яких вона проти задоволення позову не заперечувала. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2019 відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження. Того ж дня ухвалою суду, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.03.2019, задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», заборонивши здійснення відносно неї будь-яких угод, пов`язаних з її відчуженням (купівлі-продаж, міна, дарування і т.п.). За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справ згідно розпорядження керівника апарату суду № 79 від 13.03.2019 (в зв`язку з відставкою судді Тихонової Н.С.) вказана справа передана для розгляду головуючому судді Коваленку І.В., ухвалою якого від 08.04.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.08.2019 здійснено перехід у загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 20.08.2019 витребувано з АТ «Укрсоцбанк» копію кредитної справи в частині наявних в ній доказів з виконання, укладених між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», кредитного договору за № 640/750-К750 від 07.12.2006 та іпотечного договору від 07.02.2006, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3872. Ухвалою суду від 11.11.2019 витребувано від Миколаївської міської ради копії реєстраційної справи з реєстрації об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.03.2020 АТ «Укрсоцбанк» в порядку процесуального правонаступництва замінено на АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 12.03.2020, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.06.2020, частково задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 03.09.2020 за клопотанням позивача про забезпечення доказів витребувано від АТ «Альфа-Банк» належним чином засвідчені заяву на видачу готівки та платіжне доручення, на підставі яких АТ «Уксоцбанк» надало кредитні кошти [PERSON] та перерахувало відповідно до умов кредитного договору на рахунок ТОВ «Будівельна корпорація». Ухвалою суду від 18.06.2021 закрито підготовче провадження у справі призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.11.2021., яке було відкладено за клопотанням представника АТ «Альфа-Банк» від 01.11.2021 хворобу його регіонального представника. У судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2021, позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в задоволенні позовних вимог просила відмовити через їх безпідставність. Відповідач Нечаянська сільська рада у наданій до суду заяві розгляд справи просила здійснити за відсутності її представника та проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач Радсадівська сільська рада про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи. При цьому суд враховує, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 907/425/16. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 07.12.2006 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого став АТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 640/750-К750. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня між тими ж сторонами укладено іпотечний договір та передано в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS] . На підставі договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009 предметом іпотеки стала трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.13-21, т.1). Відповідно до пункту 4.5.3. іпотечного договору від 07.12.2006, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.18 т.1). 14.01.2016 АТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] вимогу про усунення порушення вказавши, що станом на 14.01.2016 загальна заборгованість за договором кредиту № 640/750-К750 становить 33 510,40 дол. США. При цьому, банк просив протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги погасити позивача заборгованість у розмірі 6 442,40 дол. США, попередивши, що у разі невиконання вимоги банк буде змушений звернутись до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.22 т.1). Крім того, згідно наданих на запит суду матеріалів реєстраційної справи № 1704060448101 (а.с.160-247 т. 1) ПАТ «Укрсоцбанк» 02.11.2017 направляло [PERSON] за вих. № 1263/17 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.168 т. 1). АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» (а.с.143-155 т.1). У інформаційній довідці № 152097814 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.01.2019 зазначено, що 21.11.2018 на підставі рішення державного реєстратора Нечаянської сільської ради Свяченого В.Ю. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 44252337 від 26.11.2018 було проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності став іпотечний договір від 07.12.2006 із змінами від 10.02.2009, що містить іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (а.с.9). Тобто, така реєстрація була здійснена на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору. Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2020 встановлено, що 05.02.2020 державним реєстратором Прасоловою Л.М. Радсадівської сільської ради Миколаївського району за її рішенням від 07.02.2020, індексний номер: 51019175 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту б/н від 11.10.2019, протоколу № 4/2019 від 15.10.2019, рішення № 5/2019 від 15.10.2019 та № 4/2019 від 11.10.2019 (а.с.43 т.2). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01.11.2021 у [PERSON] відсутнє будь-яке нерухоме майно, зазначено лише, що він був іпотекодавцем квартири [ADDRESS] за вищевказаним договором іпотеки (а.с.163 т.2). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону . Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 25.12.2015 № 1127, (далі - Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі. Так, у пункті 4.5.3 іпотечного договору від 07.03.2008 зазначено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, у пункті 1.12 договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.02.2009 зазначено, що нотаріусом роз`яснений порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (а.с.20 т.1). Із внесенням змін до Закону України «Про іпотеку» згідно із Законом України від 25.12.2008 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», які набрали чинності 14.01.2009 норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тому, враховуючи, що сторони підписали 10.02.2009 зміни до договору іпотеки від 07.12.2006, тобто на момент дії редакції статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 14.01.2009, а у пункті 1.12 цього договору передбачили, що нотаріусом роз`яснений порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, то посилання позивача щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні дії норм Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору із змінами до нього. З наведено слідує, що реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі договору іпотеки з дотриманням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127. Водночас, в пункті 6.2 іпотечного договору сторони домовились, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Таким чином, слід дійти висновку про те, що сторони дійшли згоди щодо направлення всіх повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо іпотекодавець узгодив з іпотекодержателем процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. 02.11.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» направляло [PERSON] за вих. № 1263/17 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», роз`яснивши, що в разі невиконання позивачем вимог банку про сплату боргу у розмірі 40 800,54 дол. США, банк вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.166-169 т.1). Поштовий конверт повернувся на адресу банку не врученим з відміткою штампу пошти «02.12.2017» (а.с.165). Проте, неотримання такого повідомлення, враховуючи узгодження сторонами в іпотечному договорі (п.6.2.), на думку суду, свідчить про недобросовісність іпотекодавця та порушення прав іпотекодержателя в очікуванні таких дій (стаття 13 ЦК України). За такого, доводи позивача про те, що відсутність у матеріалах справи відомостей про отримання ними письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є помилковими, оскільки вони ґрунтуються не невірному тлумаченні норм права та порушують, передбачений у статті 629 ЦК України принцип обов`язковості договору для виконання сторонами. Аналогічний висновок щодо наслідків неотримання іпотекодавцем письмової досудової вимоги зроблено Верховним Судом в постанові від 22.05.2019 у справі №490/3505/17 (провадження № 61-5426св19). Водночас, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Встановивши, що квартира, яка належала [PERSON] та була зареєстрована за банками, є єдиним майном, що використовується позивачем як місце постійного проживання та у його у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, у державного реєстратора Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області були наявні підстави для прийняття рішення про відмову у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , що ним зроблено не було. У зв`язку з цим вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, припинивши право власності АТ «Уксоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , є обґрунтованими. Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 755/18777/18 (провадження № 61-13687св19), від 24.06.2020 у справі № 521/17219//17-ц (провадження № 61-47268св18). З огляду на зазначене, доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі іпотечного застереження, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані, є безпідставними. Оскільки подальші дії у лютому 2020 року державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. щодо перереєстрації права власності на спірну квартиру на нового власника АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», хоч і відповідали передбаченій в законі процедурі, але вони є похідними від незаконно проведеної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк». Тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, із припиненням права власності за АТ «Альфа-Банк» також є обґрунтованими. При цьому, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. У справі, що розглядається спір у [PERSON] виник з АТ «Альфа-Банк». Тому у задоволенні позовних вимог до сільських рад необхідно відмовити, оскільки вони є неналежними відповідачами у справі, а тому позов підлягає частковому задоволенню з вказаної підстави. Також щодо обраного позивачем способу захисту, суд вважає його належним, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.04.2021 у справі № 751/2232/19 (провадження № 61-985св20), від 26.05.2021 у справі № 591/695/19 (провадження № 61-371св20) та від 03.11.2021 у справі № 761/16488/19 (провадження № 61-4938св21). У справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19.05.2020) залишила без змін постанову Харківського апеляційного суду від 18.11.2019, якою, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса від 04.11.2016 № 32221794 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Тобто, Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 644/3116/18, вважала, що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки є ефективним способом порушеного права іпотекодавця. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 (на час уточнення позовних вимог від 15.04.2020 та ухвалення рішення), статтю 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, за змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 761/16488/19 (провадження № 61-4938св21). За такого, встановивши, що спірна квартира відповідає критеріям, визначеним у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що позовні вимоги в частині пред`явлення до банку обґрунтовані та підлягають задоволенню з підстав, наведених мотивувальній частині рішення, водночас позов в частині пред`явлення до державних реєстраторів задоволенню не підлягає, оскільки вони не є належними відповідачами у вказаній справі. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладені висновки суду, з АТ «Альфа-банк» на користь позивача [PERSON] , який згідно квитанцій здійснив оплату судового збору за подачу позову та заяви про збільшення позовних вимог, а також двох заяв про забезпечення позову, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2413,80 грн. (768,40+384,20+840,80+420,40).

Outcome: partial