Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи заяву про зміну підстав позову (а.\~с. 30-32), просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти (аванс) у розмірі 24000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 23 жовтня 2013 року у рахунок майбутніх платежів за реалізацію йому транспортного засобу КАМАЗ 53213, реєстраційний номер [NUMBER], він передав [PERSON] передоплату (аванс) у розмірі 34000 грн., про що останній власноручно написав йому розписку. Однак у подальшому відповідач своїх зобовязань не виконав, вказаний вище автомобіль йому реалізовано не було, договір купівлі-продажу транспортного засобу між сторонами не укладено. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України передані ним [PERSON] грошові кошти є авансом, цими грошовими коштами відповідач володіє безпідставно. У вересні 2014 року [PERSON] повернув йому частину авансу в розмірі 10000 грн., решту суми грошових коштів у розмірі 24000 грн. до цього часу не повернув, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки на момент складання розписки та отримання від позивача грошових коштів у розмірі 34000 грн. він діяв не як фізична особа, яка отримала грошові кошти в позику, а як працівник Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція (далі ПП\~СП\~Юстиція), який у цей час виконував свої трудові обовязки. Грошових коштів у позику відповідач у позивача не брав. Взаємовідносини щодо реалізації (купівлі-продажу) транспортного засобу КАМАЗ у позивача виникли та існували із ПП\~СП\~Юстиція, тому останнє й має відповідати за предявленим [PERSON] позовом. Просили суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. У ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до довіреності №\~787 від 01 вересня 2013 року Приватне підприємство Спеціалізоване підприємство Юстиція в особі директора [PERSON] уповноважило [PERSON] представляти інтереси цього підприємства на території Київської області, а саме: приймати участь при вчиненні виконавчих дій, повязаних з описом, арештом та вилученням майна боржника; приймати вилучене державним виконавцем майно на відповідальне зберігання з правом підпису акту опису й арешту майна боржника в якості зберігача, у тому числі з правом підпису відповідної матеріальної довіреності (а.\~с. 10). [PERSON] опису й арешту майна від 26 вересня 2013 року, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого документа №\~8/377, виданого 16 жовтня 2009 року Господарським судом м. Києва, видно, що відповідачем [PERSON] як представником ПП\~СП\~Юстиція прийнято на відповідальне зберігання транспортний засіб автомобіль КАМАЗ 53213, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, на якому встановлена кранова установка (а.\~с. 7-8). Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] передоплату за автомобіль КАМАЗ 53213, реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 34000 грн. про що відповідач власноручно написав розписку про отримання ним вказаної суми грошових коштів (а.\~с. 9). У вересні 2014 року частину грошових коштів у розмірі 10000 грн. відповідач повернув позивачеві, що сторони в судовому засіданні визнали та підтвердили. Будь-яких даних про те, що відповідач [PERSON] на підставі зазначеної довіреності був уповноважений та мав право отримувати від фізичних осіб грошові кошти за реалізацію описаного та арештованого майна, зазначена вище довіреність не містить. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] вказував на те, що отримані ним від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 34000 грн. він передав до бухгалтерії ПП\~СП\~Юстиція. При написанні розписки про отримання зазначеної суми грошей він діяв як працівник даного підприємства. Вважає, що розписка про отримання вказаної суми грошових коштів як фізичною особою ним написана некоректно. Будь-яких доказів на підтвердження того, що отримані від [PERSON] грошові кошти в розмірі 34000 грн. [PERSON] передав до бухгалтерії ПП\~СП\~Юстиція, а також того, що він був уповноважений отримувати грошові кошти від фізичних осіб, відповідач суду не надав. Також відповідач [PERSON] у суді пояснив, що повноважень на продаж позивачу [PERSON] транспортного засобу КАМАЗ 53213, реєстраційний номер [NUMBER], він не мав, грошові кошти в розмірі 34000 грн. отримав від нього як передоплату за сприяння в реалізації йому даного автомобіля. Виходячи з наведеного, враховуючи, що договір купівлі-продажу транспортного засобу, який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, сторонами у справі не укладено, передана позивачем відповідачу грошова сума вважається авансом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню залишок неповернутої суми передоплати (авансу) в розмірі 24000 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved