Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнім дочці та сину, а також про надання дозволу на необмежені виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] та неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]. У подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, надавши суду заяву від 07 серпня 2017 року, у якій просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній дочці та неповнолітньому сину, надати дозвіл на необмежені виїзди за кордонна строк до 01 серпня 2019 року до наступних країн: Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Білорусь, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії, Грецька Республіка, Республіка Грузія, Королівство Данія, Арабська Республіка Єгипет, Держава Ізраїль, Республіка Ірландія, Республіка Ісландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Князівство Ліхтенштейн, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Молдова, Князівство Монако, Королівство Нідерландів, Федеративна Республіка Німеччина, Королівство Норвегія, Соціалістична Республіка В'єтнам, Об'єднані Арабські Емірати, Республіка Польща, Португальська Республіка, Російська Федерація, Румунія, Словацька Республіка, Королівство Таїланд, Турецька Республіка, Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Чорногорія, Швейцарська Конфедерація, Королівство Швеція, Японська держава, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька неповнолітньому [PERSON], [INFO] та неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач, будучи батьком дітей, участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання та їх розвиток не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, участі в організації відпочинку дітей в період шкільних канікул, організації лікування та навчання не приймає. Позивач зазначає, що виїзд сина за кордон є необхідною мірою у зв'язку зі станом його здоров'я, оскільки він потребує лікування та медичного спостереження лікарями за межами України та відповідає інтересам і бажанням дитини, за своєю метою повинен сприяти загальному розвитку та оздоровлення дитини. Виїзд доньки необхідний з метою проходження нею навчання за кордоном, де дівчина пройшла відповідний конкурс, була зарахована до навчального закладу, тому існує термінова необхідність виїзду у зв'язку з початком навчального періоду. Відповідач, ігнорує прохання матері щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон, тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд малолітніх сина та доньки на навчання та лікування за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дітей, тому з метою захисту прав дитини позивач вимушена була звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на виїзд за межі України. Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити. Представник відповідача а судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви в повному обсязі. Дослідивши матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано за рішенням Іллічівського міського суду від 03 квітня 2008 року. Від шлюбу сторони мають дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень було зроблено відповідно записи за № 213 та № 214 та про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.2005 року та серії [NUMBER] від 11.03.2005 року, видані Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Відповідно до довідки Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Будущее», наданих медичних висновків та досліджень [PERSON], не має можливості самостійно пересуватися (страждає на ДЦП) та потребує лікування та медичних процедур, спостереження лікарів, які на протязі тривалого часу консультують та надають допомогу за встановленим діагнозом. Позивач зазначила, що виїзд з сином [PERSON], [INFO] за кордон є необхідною мірою у зв'язку зі станом його здоров'я, оскільки він потребує лікування та медичного спостереження лікарями, які на протязі тривалого часу консультують та надають допомогу за встановленим діагнозом. Крім того, зазначила, що поїздка дітей за кордон, здійснюється в інтересах дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з метою лікування та оздоровлення, розширення їх світобачення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов, здобуття освіти та підготовкою до самостійного життя, однак відповідач безпідставно не дає згоди на такі поїздки, крім того ухиляється від сплати аліментів на дітей, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів у період з 01.10.2017 року по 02.04.2018 року згідно виконавчого листа № 2-155/2010 виданого 03.06.2017 року Малиновським районним судом м. Одеси, виданою Першим приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Як встановлено, [PERSON] навчається в 7 класі початкової школи в шкільному комплексі агробізнесу ім. Мацея Ратая в Клементовіцах, Польша, що підтверджується довідкою директора шкільного комплексу агробізнесу ім. Мацея Ратая в Клементовіцах від 14.06.2017 року. Відповідно до заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., він не заперечував та надав свою згоду доньці - [PERSON], [INFO], на оформлення та отримання документів, у тому числі візи та на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польща та Федеративної республіки Німеччина з метою навчання в період з третього січня 2018 року по тридцяте червня 2018 року. Відповідно до залученої до матеріалів справи заяви [PERSON] від 26 березня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В., він не заперечував та дав свою згоду малолітній доньці [PERSON], [INFO], на оформлення та отримання документів та на тимчасовий виїзд за кордон України до Арабської Республіки Єгипет з метою відпочинку та туризму в період з 28.04.2018 року по 08.05.2018 року, у супроводі матері [PERSON], яка буде вживати всіх залежних від неї заходів, що стосуються захисту прав та інтересів їх дитини в усіх закладах, у тому числі медичних, для безпечного перебування її за кордоном, бере на себе відповідальність за життя та здоров'я дитини, вирішуватиме всі питання, які можуть виникнути під час поїздки дитини за кордон та забезпечить їх повернення в Україну після визначеного терміну перебування за кордоном, вказаного в цій заяві. Відповідно до частини 2 статті 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Згідно з п. 1 та п. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» та відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Підпунктом 3 п.2-2 вказаних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини. Відповідно до положень частини другої статті 4 Закону України « Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або закон них представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадян України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій, відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 років здійснюється лише за згодою батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду за кордон досягли повноліття. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріальною згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу відповідно до рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд приймає до уваги, що є необхідність виїзду дітей за кордон з метою навчання, оздоровлення, всебічного розвитку дітей, та вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відображають права та інтереси дітей та приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved