Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 19.01.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики, який було оформлено у вигляді розписки. Відповідно до умов договору позики, позивач дав у борг, а [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійок. Підставою для отримання в борг зазначених грошових коштів слугувало те, що [PERSON] мав на меті придбати для своєї сім'ї нове житло та фінансово підтримати сімейний бізнес, яким займалась його дружина. Так позивач зазначає, що після отримання грошових коштів у борг, [PERSON] зник, на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем реєстрації у своїх батьків не проживав. Після тривалого очікування, позивач звернувся до дружини боржника, [PERSON] з вимогою повернути отримані ними, в інтересах сім'ї, грошові кошти, однак, [PERSON] зазначила про те, що з 11.09.2015 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва шлюб між ними було розірвано, а відтак, вона не вважає, що повинна повертати будь-які кошти, що були отримані в борг її чоловіком, навіть якщо це отримувалось в інтересах сім'ї. 02.12.2015 року на адресу [PERSON] було надіслано цінним листом № 0100133429900 вимогу від 02.12.2015 року про повернення грошових коштів, отриманих за договором позики. 08.12.2015 року даний лист з вимогою було вручено [PERSON] особисто, однак, жодних дій, пов'язаних з поверненням отриманих в борг грошових коштів, від [PERSON] не здійснювалось, вимога була проігнорована. Пізніше, 10.12.2015 року [PERSON] було також надіслано цінним листом № 0100134596923 вимогу від 10.12.2015 року про повернення грошових коштів, отриманих за договором позики від 19.01.2015 року, однак, даний лист було проігноровано. Позивач наголошує, що відповідачі ігнорують боргові зобов'язання та ухиляються від повернення отриманих у борг грошових коштів, чим порушують його права. Вказує, що на момент отримання грошових коштів у борг, відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, зі слів [PERSON] кошти, що були отримані ним в борг, мали бути використані для придбання спільного житла для сім'ї та підтримки сімейного бізнесу, яким керувала його дружина [PERSON] А тому позивач вважає, що кошти, які були отримані [PERSON] 19.01.2015 року за договором позики, який було оформлено у вигляді розписки, ним отримувались в інтересах сім'ї, для покращення житлових умов та підтримки сімейного бізнесу, а відтак, підлягають солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON]. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів США) 00 центів, що станом на 25.01.2016 року становить 1 983 200,00 один мільйон дев'ятсот вісімдесят три тисячі двісті гривень ) 00 копійок та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійок, а разом 2 383 200,00 (два мільйони триста вісімдесят три тисячі двісті гривень) 00 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 3 045,00 (три тисячі сорок п'ять гривень) 00 копійок судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 3 045,00 (три тисячі сорок п'ять гривень) 00 копійок судового збору. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Так позивач додатково пояснив суду, що 23 листопада 2014 року він дав у борг [PERSON] по його проханню на грошові кошти в сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США та 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень, які йому були необхідні щоб негайно «перекрити борги», які були в нього перед невідомими позивачу особами. Зі слів [PERSON], він попередньо вклав запозичені в інших осіб кошти в ремонт сімейного житла та в якийсь сімейний бізнес, змушений віддавати борги і знаходиться у край скрутному становищі. Позивач надав йому в борг суму, яку він просив. Оригінал розписки позивач загубив. 19.01.2015 року [PERSON], повідомив, що грошові кошти, які він попередньо позичив у позивача, вкрали невідомі особи, та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення крадіжки. У зв'язку із крадіжкою коштів, [PERSON] попросив позивача відтермінувати строк повернення позичених коштів та написав нову розписку. Зазначена розписка від 19.01.2015 року є в метеріалах справи. Під час написання розписки від 19.01.2015 року [PERSON] обіцяв повернути позичені кошти частинами по мірі можливості. У разі повернення коштів, особами, які їх вкрали, обіцяв повернути усю суму відразу. У судовому засіданні представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував, з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених в запереченнях долучених до матеріалів справи. Зокрема вважає, що позові вимоги в частині стягнення коштів із його довірительки є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кошти, отримані в борг [PERSON] були витрачені в інтересах сім»ї. Просив суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] коштів за договором позики та судового збору відмовити. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При розгляді справи судом встановлено, що 19.01.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики, який було оформлено у вигляді розписки. Відповідно до умов договору позики, позивач дав у борг, а [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійок. Підставою для отримання в борг зазначених грошових коштів слугувало те, що [PERSON] мав на меті придбати для своєї сім'ї нове житло та фінансово підтримати сімейний бізнес, яким займалась його дружина. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) В ході розгляду справи судом встановлено, що 23 листопада 2014 року позивач дав у борг [PERSON] по його проханню грошові кошти в сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США та 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень, які йому були необхідні щоб негайно «перекрити борги», які були в нього перед невідомими позивачу особами. Як вбачається з пояснень позивача долучених до матеріалів справи, оригінал розписки на підтвердження отримання грошових коштів 23.11.2014 року він втратив. Натомість, 19.01.2015 року [PERSON] повідомив позивача, що грошові кошти, які він попередньо позичив, вкрали невідомі особи, та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення крадіжки. У зв'язку із крадіжкою коштів, [PERSON] попросив позивача відтермінувати строк повернення позичених коштів та написав нову розписку. В матеріалах справи наявна копія розписки, написаної від імені [PERSON], з тексту якої вбачається, що 19.01.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійки. В зв»язку з тим, що грошові кошти у [PERSON] були викрадені, [PERSON] зобов»язався повернути грошові кошти частинами. У випадку благополучного закінчення слідства [PERSON] зобов»язався повернути їх в повній сумі. З огляду на зміст наведеного запису, суд приходить до висновку, що при укладенні між сторонами 19.01.2015 р. договору позики на суму 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійки., були враховані зобов'язання сторін, які витікали із договору позики від 23.11.2014 р. на ту ж саму суму. Так судом встановлено, що на підтвердження одержання [PERSON] суми коштів в розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч доларів) 00 центів США та 400 000,00 (чотириста тисяч гривень) 00 копійки, та на підтвердження передачі цією суми відповідачу відсутня розписка, але з іншої розписки, написаної позивачем 19.01.2015 року випливає, що він отримав ці кошти. На думку суду, додана на підтвердження укладення договору позики та його умов розписка відповідача від 19.01.2015 року про зобов'язання повернути грошові кошти не є письмовим документом, який засвідчує, що відповідач, який його написав, отримав гроші і бере на себе певні зобов'язання щодо них. Розписка не посвідчує факту передання відповідачу позивачем визначеної грошової суми, факту отримання ним певної грошової суми в борг і дати її отримання, тобто 19.01.2015 року. При цьому суд прийняв як доведені доводи представників відповідача не як безпосереднє підтвердження неодержання коштів за розпискою, а як підтвердження наявності повідомлених сторонами та їх представника обставин, встановлення яких у своїй сукупності вказує на дійсну безгрошовість розписки, станом на дату її підписання. Згідно ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається із договору позики він є двостороннім, укладений між двома особами, позичальником є [PERSON], відповідач [PERSON] як сторона у договорі не фігурує. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України того, що цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON], а також, що отримані за договором позики кошти були використані на потреби сім'ї суду не надано. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків. Так, дійсно 23.11.2014 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого позивач надавав відповідачу грошові кошти на умовах повернення. На виконання цього договору позивач передав [PERSON] певну суму коштів, про що той не заперечував. Втім, умови передачі та повернення коштів, що були обумовлені сторонами, виконанні не були. За відсутності розписки від 23.11.2014 року ці умови визначити не можливо, а поясненнями сторін їх достовірність не підтверджується. За твердженням позивача вбачається, що розписка від 19.01.2015 року була складена у його відсутність, містить не ті умови, які були у договорі від 23.11.2014 року, та з ним не узгоджувались. Більш того, розписка від 19.05.15 року була передана позивачу відповідачем [PERSON], яка не писала розписки. Тобто, договір позики від 23.11.2014 року, та договір позики, оформлений розпискою від 19.01.2015 року, не є ідентичними. А тому, стягнути кошти з відповідача [PERSON] за договором від 19.01.2015 року, але на умовах договору від 23.11.2014 року, які не були достовірно встановлені судом, не можливо. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed