Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У серпні 2020 року представник [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] з даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.02.2001 року між нею, яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх двох неповнолітніх дітей, та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 6122. Згідно договору [PERSON] та [PERSON] продали, а вона та її діти [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки вона не знала про необхідність нотаріальної реєстрації договору, позивачі просять позовні вимоги задовольнити. Позивачі подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник позивачів подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом та позовні вимоги - задовольнити. Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомили та не подали відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивачів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] продали, а вона та її діти [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.17-18). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 13.02.2001 р. за № 6122. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2020 р. договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивачі не знали про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved