Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому з відповідачем з 1989 року. За час спільного проживання ними було побудовано житловий будинок по вул. Вітряна, 6 в с.Крюківщина, тому це є спільною сумісною власністю подружжя і частини у праві власності на будинок є рівними. За рішенням суду шлюб між ними булло розірвано. В даний час виникла потреба у поділі даного житлового будинку в натурі, оскільки вони не можуть досягти домовленості щодо поділі спільного майна в натурі. Просила суд здійснити поділ житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6; виділити їй в натурі у власність ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи позивачка позовні вимоги збільшила. Вказала, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,10 га. Добровільно вони також не можуть домовитись і щодо порядку користування земельною ділянкою. Тому слід поділити житловий будинок в натурі, виділивши їй майно згідно з схемами №№1, 2 висновку експерта, які пропонуються надати другому співвласнику. Також зазначила, що вона витратила кошти на ремонт покрівлі будинку, несла матеріальні збитки по утриманню майна в розмірі 150 00 грн., тому половину з цих витрат має компенсувати відповідач по справі. Остаточно просила суд виділити їй у власність ? частину земельної ділянки та ? частину будинку, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6, згідно з схемами №1, №2 висновку судової технічно-будівельної експертизи, які пропонуються надати другому співвласнику; стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 75\~000 грн., судові витрати по оплаті експерта та судовий збір. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що вона користується кімнатою 1-4, а відповідач кімнатою 1-3 та створює неможливі умови проживання. При поділі майна слід врахувати те, що вона є жінка, тому вказаний нею варіант є більш прийнятний для неї, вона несла та несе витрати на його утримання. Кошти на ремонт покрівлі будинку брала в борг, який в даний час ще повністю не повернутий. Тому просили задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Суду пояснили, що дійсно даний будинок побудований ними в період зареєстрованого шлюбу, тому є спільним сумісним майном подружжя. Поділити житловий будинок слід за вже встановленим порядком користування будинком, виділивши йому частину там, де є гараж. Встановити порядок користування земельною ділянкою є неможливим, бо земельна ділянка приватизована. Позовні вимоги про стягнення коштів вважає необґрунтованими в цій частині. Просили суд задоводити частково щодо поділу будинку в натурі за фактичним порядком користування, а в задоволенні решти вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1989 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження серія І-ГЮ №447710, виданого Новородчивською сільською радою Острозького району Ровенської області. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 11 грудня 2001 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, вв тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки житловий будинок побудований сторонами в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя, та частки їх є рівними. З поданого суду технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6, та був наданий експерту при проведенні експертизи, вбачається, що спірне домоволодіння складається з житлового будинку під літ.А-1 загальною площею 84,2 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м (веранда 1-1 пощею 5,40кв.м, коридор 1-2 площею 17,90 кв.м, житлові кімнати 1-3, 1-4, 1-5 площами 20.00 кв.м, 10,40 кв.м, 10,70 кв.м, кухня 1-6 площею 11,80 кв.м, санвузол 1-7 площею 4,90 кв.м, котельня 1-8 площею 3,10 кв.м); прибудова (літ. а), погріб під «а», ганок №1, гараж (літ. Б), сарай (літ.В), погріб під «В», вбиральня (літ. Г), огорожа №2, ворота №3, хвіртка №4. З пояснень сторін встановлено, що між сторонами склався фактичний порядок користування майном, що перебуває в спільній частковій власності. А саме позивачка [PERSON] користується великою кімнатою 1-4, а [PERSON] житловою кімнатою 1-3. З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1931 від 10 жовтня 2016 року вбачається, що можливий поділ будинку за одним варіантом. А саме одному співвласнику виділити в натурі приміщення житлового будинку: житлова кімната 1-3 площею 20,00 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 10,40 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 10,70 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай під літ. В, погріб під В, ганок №1, ? огорожа №2, хвіртка №4; другому співвласнику виділити в натурі приміщення житлового будинку: веранда 1-1 площею 5,40 кв.м, коридор 1-2 площею 17,90 кв.м, кухня 1-6 площею 11,80 кв.м, санвузол площею 4,90 кв.м, котельня площею 3,10 кв.м, господарські будівлі та споруди: погріб під а, гараж під літ. Б, вбиральня під літ.Г, ? огорожа №2, ворота№3. Визначено різницю в ідеальних долях та вказані роботи, які необхідно провести для переоблдання. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У ст. 364 ЦК України визначено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У п.7 вказано, що якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного із співвласників, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі житлового будинку суд зобовязаний зазначити вирішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки сторони не можуть добровільно розділити майно, що перебуває у спільній частковій власності, враховуючи фактичне користування будинком, наявність транспортних засобів, взаємовідносини між сторонами, тому позовні вимоги задовольняє та виділяє [PERSON] в натурі приміщення житлового будинку: житлова кімната 1-3 площею 20,00 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 10,40 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 10,70 кв.м, господарські будівлі та споруди: сарай під літ. В, погріб під В, ганок №1, ? огорожа №2, хвіртка №4; виділяє [PERSON] в натурі приміщення житлового будинку: веранда 1-1 площею 5,40 кв.м, коридор 1-2 площею 17,90 кв.м, кухня 1-6 площею 11,80 кв.м, санвузол площею 4,90 кв.м, котельня площею 3,10 кв.м, господарські будівлі та споруди: погріб під а, гараж під літ. Б, вбиральня під літ.Г, ? огорожа №2, ворота№3. Оскільки різниця в частках є незначною, тому слід стягнути різницю у вартості цих часток в розмірі 2\~046 грн. Для влаштування окремих відокремлених часток сторонам по справі слід провести роботи, які визначені експертом. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що поділ житлового будинку неможливо здійснити по даному варіанту через неврахування експертом всього майна, оскільки всі обєкти мають бути внесені в технічні паспорти на житловий будинок, про що вказав допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] З довідки Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №1435 від 15 жовтня 2015 року вбачається, що за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6 обліковується з 1990 року земельна ділянка площею 0,10га за [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53552629 від 18 лютого 2016 року встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса від 15 лютого 2016 року проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1039га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Вітряна, 6, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222484001:01:022:5088. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, своєчасно сплачувати земельний податок, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Користування земельною ділянкою, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У ст. 364 ЦК України визначено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з п. 21 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що порядок користування спірною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначаються насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній сумісній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода є обов'язковою. В п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» закріплено умови встановлення порядку користування земельною ділянкою, зокрема у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію». П. 19 Постанови визначено, що при пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1931 від 10 жовтня 2016 року вбачається, що експертом досліджувалось питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0.1134га. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що на час вирішення справи позивач не уточнив вимоги про поділ земельної ділянки в натурі, не уточнив вимоги щодо площі земельної ділянки, отримання відповідачем правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, тому в задоволенні вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою суд відмовляє. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків в розмірі 75\~000 грн.,оскільки належних та допустимих доказів позивачка суду не надала. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати за проведення експертизи в розмірі 4350 грн. та по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved