Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 20 січня 2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 38 159,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Оскільки відповідач свої зобовязання за умовами договору виконує неналежно, то станом на 02 серпня 2017 року в неї виникла заборгованість перед банком на загальну суму 41\~839,96 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 32 493,65, заборгованості по процентами за користування кредитом в розмірі 4 243,39 грн., заборгованості за пенею в розмірі 1 299,74 грн., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 3 803,18 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належно, оскільки викликалася за адресою, зазначеною позивачем, у судові засідання на 11.09.2017 року, 29.09.2017 року та 23.10.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки для цього наявні всі умови, передбачені ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до слідуючих висновків. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах\~\~(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладеноГенеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 38 159,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається з Генеральної угоди угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач своїм підписом у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 20 січня 2016 року підтвердила факт укладення договору між нею та позивачем. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 38 159,26 грн. на умовах, встановлених в договорі, однак відповідач в порушення Умов та правил надання банківських послуг свої зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків за користування ним та інших платежів виконував неналежно. За правилами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.01.2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що відповідач за період з 20.01.2016 року по 02.08.2017 року не здійснювала належним чином погашення наданого кредиту, а тому в неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 41\~839,96 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 32 493,65, заборгованості по процентами за користування кредитом в розмірі 4 243,39 грн., заборгованості за пенею в розмірі 1 299,74 грн., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 3 803,18 грн. На підставі п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта у звязку з невиконанням зобовязань перед банком. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 32 493,65 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 243,39 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобовязань, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України). Таким чином сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 1299,74 грн. Крім того, оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 3 803,18 грн. необхідно відмовити. Таким чином, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 38 036,78 грн., яка складається з наступного: 32 493,65 грн. - заборгованість за кредитом; 4 243,39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1299,74 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Отже, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути вказані витрати в розмірі 1454,56 грн. (90,91 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial