Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 червня 1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через сварки на побутовому ґрунті, протилежні погляди на шлюб, небажанням відповідача піклуватися про сім?ю, що призвело до втрати почуття любові, поваги, припинення шлюбних відносин і спільного господарства з березня 2015 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності та в заочному порядку, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~дружина\~та\~чоловік\~зобов'язані\~спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~членами\~сім'ї\~на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 червня 1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №292, та підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 14 липня 2015 року, долученим до матеріалів справи в копії (а.с. 7). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі двох дітей [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є неповнолітнім, і [PERSON], [INFO], що на час розгляду справи є малолітніми, та що підтверджується свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи в копіях (а.с. 8,9). Спільне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння та сварок на побутовому ґрунті, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у звязку з чим з березня 2015 року сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Питання місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя сторонами не вирішувався. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя неповнолітньої та малолітньої дитини, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, наявність підстав для розірвання шлюбу. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved