Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до якої просив зобов'язати відповідачів розділити борги на особистих рахунках та видати довідку про наявність боргів з 18 липня 2017 року. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] разом зі своєю донькою є власниками квартири [ADDRESS] З довідки відділу проживання фізичних осіб «Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради», у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], який добровільно виселився після придбання позивачем та його донькою частки квартири [PERSON] З підприємств, що надають комунальні послуги продовжують надходити повідомлення про грошові суми з урахуванням боргу [PERSON] на ім'я позивача та його доньки. В добровільному порядку здійснити розділ боргу на особистих рахунках підприємства КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, ТОВ «Дніпрокомунтранс», ТОВ «Ліфтремонт» відмовились. Відповідачу було рекомендовано подати заяву про реструктуризацію заборгованості, яка йому не належить. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та інтересів. Справа перебувала у провадженні судді [PERSON], призначеного на посаду судді строком на п'ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2012 «Про призначення судді», та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчились повноваження судді. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська № 200від 22 жовтня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із закінченням повноважень судді [PERSON] Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, цивільну справу передано судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 26 жовтня 2018 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфтремонт» про зобов'язання вчинити певні дії прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В порядку виконання приписів ст.191 ЦПК, відповідач ТОВ «Дніпрокомунтранс» скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якої просив закрити провадження в частині зобов'язання ТДВ «Дніпрокомунтранс» вчинити дії щодо розділу боргу за надані послуги. Відзив обґрунтований тим, що 15 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача із вимогою змінити власника особового рахунку та згідно наданих ним документів, з 18 липня 2017 року було змінено власника особового рахунку [NUMBER] з [PERSON] на [PERSON]. За результатами проведених змін за [PERSON] станом на 01 лютого 2018 року рахується борг у розмірі 2019,86 грн., за [PERSON] з 18 липня 2017 року по 01 лютого 2018 року рахується борг в сумі 106,28 грн. Пільги на зменшення нарахування застосовуються з моменту подання відповідних документів, а саме довідки № 14771 від 15 грудня 2017 року. В особовий рахунок [NUMBER] за наявною програмою інші зміни не можливо внести. Відповідачем КП «Теплоенерго» також було спрямовано відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстав для списання, переведення заборгованості попереднього власника квартири чи розподілу боргів на особистому рахунку за послуги з теплопостачання у КП «Теплоенерго» немає, оскільки чинним законодавством не передбачено процедури та механізму розподілу боргів на особистих рахунках чи списання заборгованості, як в добровільному та примусовому порядку. Крім того, відповідач у своєму відзиві звертає увагу слідчого судді на те, що позивач [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] ще з 18 травня 2012 року, що підтверджено відповідними документами, зокрема: технічним паспортом на квартиру від 18 травня 2012 року, відповідно до якого зазначено, що позивачу належить ј частини нерухомості; договором міни від 13 листопада 2012 року за яким [PERSON] передано [PERSON] ј частку квартири. Згідно з довідкою № 14771 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб від 15 грудня 2017 року, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] разом із батьком [PERSON], тобто позивачем у справі. Крім того, [PERSON] була співвласником даного житлового приміщення ще з 25 листопада 2013 року, про що свідчить договір купівлі-продажу частки квартири від 25 листопада 2013 року. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що [PERSON] та [PERSON] повинні нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними з із спільним майном ще з моменту набуття часток у праві спільної часткової власності, а не з моменту остаточного придбання даного житлового приміщення, тобто з 18 липня 2017 року. Крім того, відповідач зазначив, що особовий рахунок оформлюється на саме житлове приміщення, разом із наявною чи відсутньою заборгованістю попереднього власника, а не на саму особу. Особовий рахунок є внутрішньогосподарським документом підприємства та право обліку заборгованості за надання послуг з теплопостачання належить виключно КП «Теплоенерго». Відповідач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради також спрямував до суду відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Відповідно до бази даних підприємства з вересня 2004 року нарахування за послуги водопостачання та водовідведення проводились на 4 особи з урахуванням пільги «Учасник війни» на 2 особи (основний квартиронаймач [PERSON].) встановленими нормами та тарифами. З 20.06.2006 року нарахування проводились на 3 особи з урахуванням пільги «Дитина війни» на 1 особу (основний квартиронаймач [PERSON]) встановленими нормами та тарифами. З 17.07.2011 року згідно списків соціального захисту на 2 особи без пільг за встановленими нормами та тарифами. Особовий рахунок ([NUMBER]) було переоформлено на [PERSON], згідно довідки ЖЕКу № 26 від 15.01.2013 року (власник 1/4 частки квартири без реєстрації) згідно встановлених норм та тарифів на 2 особи. З 18.04.2013 року нарахування проводяться на 1 особу за встановленими нормами та тарифами. Стосовно переоформлення вже відкритого особового рахунку, відповідач звертає увагу суду на те, що особовий рахунок надається на кожну квартиру в будинку. При зміні власника в базі даних змінюється прізвище та по батькові ВКН, та склад родини з урахуванням наявної на ньому заборгованості попереднього власника якщо така є. Отже особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення. Особовий рахунок оформляється на саме житлове приміщення, разом із наявною чи відсутньою заборгованістю попереднього власника, а не на особу. Крім того, відповідач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] повинні нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними з із спільним майном ще з моменту набуття часток у праві спільної часткової власності, а не з моменту остаточного придбання житлового приміщення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача Яріз О.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Тарасенко Ю.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своєю донькою є власниками квартири [ADDRESS]. Зокрема, 13 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до якого останній передав у власність позивача 1/4 частину квартири [ADDRESS] взамін на 29/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с.5). 25 листопада 2013 року між позивачем від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтв про придбання майна з електронних торгів від 18 липня 2017 року, виданих державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатой О.М. та зареєстрованого в реєстрі № 842, № 843, № 844, [PERSON] належить на праві власності 1/2 квартири [ADDRESS]. Таким чином, позивачу належить 1/4 частина вказаної вище квартири та його донці [PERSON] належить 3/4 частини квартири. На квартиру на ім'я [PERSON] було відкрито особовий рахунок з обслуговування квартири комунальними установами, який згодом було переоформлено на доньку позивача [PERSON] на підставі заяви позивача. Між КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, ТОВ «Дніпрокомунтранс» та ТОВ «Ліфтремонт», та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Відкритий особовий рахунок є підтвердженням отримання послуг та договірних відносин,за яким наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, які утворились до моменту оформлення позивачем та його донькою права власності на квартиру. З підприємств, що надають комунальні послуги продовжують надходити повідомлення про грошові суми з урахуванням боргу [PERSON] Позивач неодноразово звертався до комунальних установ із заявами про перерахунок заборгованості та розподіл суми боргу на особистих рахунках, зареєстрованих на квартиру [ADDRESS], на що отримав відмову. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов'язаний надати суб'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Правовідносини з приводу користування та утримання квартири, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених процесуальних норм, позивачем не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що його право порушено відповідачами КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, ТОВ «Дніпрокомунтранс» та ТОВ «Ліфтремонт». Єдиною підставою позовних вимог [PERSON] вказує, що його право порушено наявністю заборгованості за комунальні послуги, що утворилась за старим особовим рахунком, який на даний час відкрито на квартиру. Зокрема, [PERSON] не наведені суб'єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачами по справі, оскільки особовий рахунок відкрито на [PERSON] Згідно п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Посилання позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобов'язань попереднім власником квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки діями відповідачів не порушені права позивача, як споживача наданих комунальних послуг. Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що позивач не є учасником виниклих спірних правовідносин та його права як споживача не порушені, оскільки [PERSON] не є власником абонентського особового рахунку по комунальним послугам, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, оскільки [PERSON] не є належним позивачем у справі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача, які суд вважає необхідним стягнути з [PERSON], оскільки позивачем при зверненні до суду судовий збір сплачено не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved