Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2008 року між ним та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого йому надано кредит у сумі 4543,37 доларів США, для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, 2008 року випуску. Відповідно до пункту 11 спірного кредитного договору сторони узгодили, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору, сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними у зв`язку з договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Зазначає, що починаючи із 2009 року умови кредитного договору ним виконувались не в повному обсязі. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 27 січня 2009 року (справа № 2004-9/09) стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк»заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32554,28 грн. Вказує, що вищезазначене судове рішення ним виконано у повному обсязі, а органами державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 березня 2012 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». 18 червня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2014 року (справа 751/8345/14) видано відповідний виконавчий лист. 08 серпня 2019 року йому стало відомо, що у провадженні приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О.В. перебуває виконавче провадження №59667934 відкрите, на підставі виконавчого листа №751/8345/14 про стягнення з нього на користь банку заборгованість за спірним кредитним договором. Вважає, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Також зазначав, що третейське застереження про передачу спору на розгляд третейського суду, що зазначено у пункті 11 спірного кредитного договору є позбавляє його права на судовий захист. Вказує, що оскільки відповідач незаконно стягує з нього заборгованість, яка на його думку не існує, йому завдано моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях, фізичного погіршення здоров`я. Ураховуючи викладене, [PERSON] просить суд визнати пункт 11 кредитного договору від 18 березня 2008 року, укладеного між ним та АТ «Альфа Банк», недійсним; стягнути з АТ «Альфа Банк» на його користь моральну шкоду у розмірі 700тис. грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 19 вересня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкодита відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справу в порядку загального позовного провадження. 30 жовтня 2019 року від АТ «Альфа-Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки підписуючи договір позивач погодився з його умовами. Також просило застосувати строк позовної давності. 13 листопада 2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що третейське застереження, що зазначене у 11 пункту кредитного договору, порушує його процесуальні права на судовий захист та суперечить вимогам чинного законодавства України. Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 19 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, відшкодування моральної шкоди. Призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Представник АТ «Альфа-Банк» позов не визнавав, та просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача судом встановлено наступне. 18 березня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого йому надано кредит у сумі 4543,37 доларів США, для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, 2008 року випуску (а.с.7-8) У пункті 11 спірного кредитного договору зазначено, що сторони узгодили, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору, сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними у зв`язку з договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 27 січня 2009 року (справа № 2004-9/09) стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк»заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32 554,28 грн. (а.с.15-20). Рішення третейського суду виконано (а.с.29-32). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2014 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду задоволено. Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у цивільній справі №1723-5/410/14 Третейського суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та стягнення судових витрат (а.с.21-24). Постановою приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О. В. від 29 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/8345/14, виданого 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718538,20 грн. та стягнення судових витрат (а.с.33-34). Постановою приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Кошарського О.В. від 29 липня 2019 року накладено арешт на все рухоме майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця (а.с.79-80). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як убачається із матеріалів справи 18 березня 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір. Предметом позову є визнання недійсність пункту 11 кредитного договору, укладеного між сторонами, щодо третейського застереження, оскільки такі умови суперечать частині першій статті 6 Закону України «Про третейські суди». Відповідно частин другої, третьої статті 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» (у редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» (у редакції на час виникнення спірних відносин) третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин, тобто на день укладення спірного договору від 18 березня 2008 року Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди. Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 7, 11 статей 2, 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (статті 17 ЦПК України (у редакції 2004 року), статті 12 ГПК України, статті 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п`ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина перша статті 22, стаття 64 Конституції України). Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України (у редакції 2004 року) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-50цс12. За таких обставин є необґрунтованим позов [PERSON] про те, що третейське застереження про передання спору на розгляд третейського суду, що зазначено у пункті 11 спірного кредитного договору є відмовою від права на звернення до суду, так як на час виникнення спірних правовідносин (березень 2008 року) Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди. Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Доводи позивача про невідповідність пункту 11 спірного кредитного договору вимогам пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» є безпідставні. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» набрав чинності 11 березня 2011 року, оскільки спірний кредитний договір був укладений сторонами 18 березня 2008 року. Також судом не беруться до уваги посилання на те що, 18 червня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718 538,20грн. та вирішено питання розподілу судових витрат, а ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 серпня 2014 року (справа №751/8345/14) видано відповідний виконавчий лист, після внесення змін щодо заборону третейському суду розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, так як зазначене не відноситься до предмету доказування у межах заявленого у справі предмету позову (визнання частково недійсним кредитного договору) та не можуть свідчити про неправомірність оспорюваного правочину, укладеного між сторонами. З урахуванням наведеного суд вважає, що кредитний договір було укладено у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, пункт 11 спірного правочину відповідає вимогам чинного законодавства України, що діяло на момент процесуальної дії, а тому підстави для визнання його недійсним, які стали результатом домовленості сторін, відсутні. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (стаття 81 ЦПК України ). Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З урахуванням викладеного, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає їх необґрунтованими, так як позивачем не надано відповідних доказів щодо наявності такої шкоди, протиправності діяння, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань відповідачем АТ «Альфа-Банк». Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). АТ «Альфа Банк» було подано клопотання про застосування позовної давності (а.с.127). Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, провадження №14-96цс18. Таким чином, приймаючи до уваги недоведеність заявлених позовних вимог та відсутність факту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд не вбачає правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 267 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Куруючись статями 4,12,13,76-81,89,258-259,265,268 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed