Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2S4GІ0000002531 від 20 грудня 2007 року в розмірі 4 107 446,54 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 76,20 кв.м., житловою площею 47,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № К2S4G10000002531 від 20 грудня 2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та третіх осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того позивач просив судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № К2S4GІ0000002531, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 757 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 20 грудня 2037 року. У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором від 20 грудня 2007 року [PERSON] передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між іпотекодавцем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язувалася здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісячно в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Проте, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № К2S4G10000002531 від 20 грудня 2007 року, у зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446 грн. 54 коп., яка складається з: 756 433, 96 грн. - заборгованості за кредитом, 1 324 439,21 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 026 573, 37 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивача Стадніков Д.В. не з'явився, до початку слухання справи по суті подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена шляхом опублікування оголошення в пресі, причини неявки суду невідомі. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № К2S4GІ0000002531, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 757 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 20 грудня 2037 року (а.с. 9-13). Відповідно до п. 2.4 Договору про іпотечний кредит, позичальник зобов'язується щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 9 704 грн. 48 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором [PERSON], на підставі укладеного 20 грудня 2007 року з ЗАТ КБ «Приватбанк» іпотечного договору № К2S4GІ0000002531, посвідченого нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Самко Н.Т., реєстраційний № 7405, передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400 (а.с. 17-18). Судом також з'ясовано, що [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої договірні зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446 грн. 54 коп., яка складається з: 756 433, 96 грн. - заборгованості за кредитом, 1 324 439,21 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 026 573, 37 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-6). Відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З досліджених судом матеріалів справи видно, що 10 вересня 2014 року на адресу відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» направляло вимогу про дострокове виконання зобов'язання, в якому повідомляло, що позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки й у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагало добровільно разом з усіма членами сім'ї звільнити предмет іпотеки (а.с. 6-8). Проте жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості чи виконання інших вимог ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] не вчинила. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. ст. 610, 612 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Ст. ст. 575, 589 ЦК України закріплено, що іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України). Відповідно до п.п. 3.2. іпотечного договору від 20 грудня 2007 року у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. За правилами ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зі змісту ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З огляду на викладене, положення зазначеного вище закону до даних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки кредит було надано в національній валюті й доказів на підтвердження того, що предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання позичальника та у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, суду не надано й судом не встановлено. Оскільки у процесі розгляду справи було встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, позивач на підставі вищевикладених положень закону отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень продавця предмету іпотеки. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Крім того, з огляду на те, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а за наявності відповідного судового рішення позивач не звертався до уповноваженого органу про зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial