Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Науково-виробничого об`єднання «Інтеграл» про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він з липня 1995 року безперервно, відкрито і добросовісно користується гаражем № [NUMBER] , який розташованим за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що гараж придбав у 1995 році у відповідача на підставі усного договору, який був оформлений накладною та іншими документами. Відповідач надав йому накладну №5 від 05.07.1995 року, свідоцтво № [NUMBER] на гараж, план схему гаражів НВО «Інтеграл» та ключі. Крім того, рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 26.06.2018 року №300/2018 гаражу присвоєна поштова адреса та за його зверненням до ТОВ «Нетішин Інвентаризація» виготовлений технічний паспорт на гараж. Також вказує, що земельна ділянка, на якій розташований гараж перебуває в його приватній власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності. Таким чином просить суд про визнання права власності за набувальною давністю за ним на вказаний гараж, оскільки він користується майном відкрито та безперервно протягом 23 років. 17.09.2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на гараж [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] відповідачем визнаються в повному обсязі. Ухвалою суду від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.12.2018 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову від 23.11.2018 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - відділ державної архітектурно-будівельної інспекції виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Ухвалою суду від 28.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Водночас подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача у справі - голова Науково-виробничого об`єднання «Інтеграл» Карнаущенко О.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - відділ державної архітектурно-будівельної інспекції виконавчого комітету Нетішинської міської ради Форсюк В.М. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при постановленні рішення по справі поклався на розсуд суду. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до удостоверение (російською) [NUMBER], виданого начальником НПО «Интеграл» Недев И.Н. , [PERSON] являється власником гаражної будови [NUMBER] Відповідно до накладної №5 від 05.02.1995 року НПО «Интеграл», позивачу відпущено гаражну будову у кількості 1 шт (а.с.9,8). Згідно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 6338764 від 17.07.2013 року власником земельної ділянки загальною площею 0,0025 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, є [PERSON]. Вказані дані також визначені у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 6347484 та в інформаційній довідці №149153440 від 12.12.2018 року (а.с.12,13,44-45). Рішенням виконавчого комітету Нетішинської ради від 26.06.2018 року № 300/2018 «Про присвоєння поштової адреси індивідуальному гаражу, забудовником якого є [PERSON] » присвоєно індивідуальному гаражу, що розташований на земельній ділянці, площею 0,0025 га, кадастровий номер [NUMBER] , згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, забудовником якого є [PERSON] , таку поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.11). Також, як вбачається із технічного паспорту на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.14-17). Крім того, відповідно до довідки обслуговуючого кооперативу «Східний 17» (код ЄДРПОУ 41205716) від 24.05.2018 року [PERSON] являється членом обслуговуючого кооперативу «Східний 17» та власником гаража № [NUMBER] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] . Вказано, що гараж [NUMBER] добудований та експлуатується власником по призначенню, а також те, що заборгованість перед кооперативом відсутня (а.с.37). Разом із тим, 25.03.2019 року позивач звертався із декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) до відділу державної архітектурно-будівельної інспекції виконавчого комітету Нетішинської міської ради, в якій просив визнати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації, а саме гараж, що по [ADDRESS] . Проте листом №ХМ150190870087 від 28.02.2019 року [PERSON] повернуто декларацію, оскільки у поданій декларації не вказані всі необхідні дані, для прийняття рішення. Відповідно до змісту ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, що підтверджується дослідженими доказами, після того, як у 1995 році добросовісно ним заволодів, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивач після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 704,80 грн. з оплати судового збору при подачі позову, які відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved