Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.10.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. У зв'язку з невиконанням зобов'язання станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість. За таких обставин ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 38165,57 грн., яка складається з - 827,93 грн. - заборгованість за кредитом; - 30704,04 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4340,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповіно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -1793,6 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ « ПриватБанк» відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з нормою ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як зазначено вище, згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н за яким позичальник отримав кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів справи також вбачається, що щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг у яких йдеться, що клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язвся погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового (тарифи), базова процентна ставка на місяць 2,5 %; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним. Нараховується пеня за несвоєчасне погашення заборгованості-пеня = (пеня1) + (пеня2), де: (пеня 1) базова відсоткова ставка за договором / 30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня 2) 1% від заборгованості, але не менше ніж 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більш днів при виникненні прострочики на суму більше 50 грн. Відповідач належним чином с вої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 38165,57 грн., розрахунок якої позивачем долучено до матеріалів справи, яка складається з: 827,93 грн. заборгованість за кредитом, 30704,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4340 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1793,60 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Матеріали справи також містять виписку по особовому рахунку відповідача, з якого вбачається використання ним наданих кредитних грошових коштів та наявність у нього заборгованості перед банком (а.с. 65). Заперечуючи проти задоволення позову, у заяві про розгляд справи за відсутності особи, [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 51). Перевіряючи обґрунтованість поданої заяви в межах доводів апеляційної скарги та прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів виходить з наступного. Згідно з нормою ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до норми ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з нормою ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Нормою ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Згідно з нормами ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач скористався своїм процесуальним правом та заявив відповідне клопотання про застосування строку позовної давності, проте, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Її початок пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 252-255 ЦК України). Вирішуючи питання про стягнення заборгованості та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку, суд першої інстанції не вірно послався на те, що строк позовної давності за вказаним договором має відраховуватись з 03.03.2014 року коли була остання проплата відповідачем по кредитному договору та відповідно до ст. 258 ЦК України минула в березні 2015 року, а позовна заява встановлена ст. 257 ЦК України минула в березні 2017 року. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановленй обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг строку давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ № 6-14цс14 від 19.03.2014 року. Оскільки, матеріали справи містять докази того, що строк дії картки № [NUMBER] була надана клієнту 29.10.2011 року зі строком дії до 07/15 (липня 2015 року), колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції жодним чином не було проаналізовано надані позивачем докази наявності у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, й відповідач жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, відсутності у нього заборгованості чи її меншого розміру, до суду не надав. Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що оскільки остання проплата відповідачем по кредиту була здійснена 03.03.2014 року, а тому позовна давність, встановлена ст. 258 ЦК України минула в березні 2015 року не ґрунтується на чинному законодавстві. Згідно пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ № 6-239цс 14 Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: 34486,53 грн., що складається з: заборгованості за кредитом: 827,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 30240,19 грн.,1300 грн. заборгованість за пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1618,41 грн. штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1600 грн. (а.с.1) та у розмірі 1760 грн. (а.с.78) підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача у відповідності до норми ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги банку колегією суддів задоволено на 90,36 %, отже, і судовий збір підлягає до стягнення у зазначеному відсотковому розмірі 3036,10 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial