Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 10 серпня 2002 року Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 15. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі з 10 серпня 2002 року. Від шлюбу дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, внаслідок чого часто виникали сварки та непорозуміння. Більше двох місяців не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій проти позову не заперечує та просить судовий розгляд справи проводити за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 серпня 2002 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 15 (а.с.3). Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові та поваги один до одного. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved