Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 20 серпня 2014 року близько 16 год. 30 хв. по вул. Леніна, в с. Гореничі, Києво-Святошинського району, Київської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen polo 1.4.», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись з другорядної дороги на головну вулицю Леніна, не надала переваги в русі автомобілю марки «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. В подальшому автомобіль марки «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], зіткнувся з цегляним парканом будинку [ADDRESS], власницею якого є [PERSON], внаслідок чого цегляний будинок отримав пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушила п. 16.11. Правил дорожнього руху України і скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 20 серпня 2014 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим постановою Києво-Святошинськогго районного суду Київської області від 01 вересня 2014 року її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На місці дорожньо-транспортної пригоди працівниками відділу ДАІ була складена схема дорожньо-транспортної пригоди, відібрано пояснення очевидців, а також від учасників самої пригоди, після чого працівниками ДАІ був складений протокол щодо [PERSON] про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Як зазначала позивач [PERSON], розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З акту Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] робить висновок, що завдані їй збитки складають 6 286 грн. 42 коп. Крім того, [PERSON] зазначала, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні її права власності. Окрім того, при дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] зазнала моральних страждань, була вимушена знаходити час та грошові кошти для ремонту, їй було завдано побутових незручностей. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заподіяну внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки шкоду у розмірі 6 286 грн. 42 коп., та компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., а також покласти на [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні 06 квітня 2015 року суд ухвалив залучити до участі в справі у якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні поданий позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданих суду письмових поясненнях просив справу розглянути у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 2014 року близько 16 год. 30 хв. по вул. Леніна, в с. Гореничі, Києво-Святошинський район, Київської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen polo 1.4.», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись з другорядної дороги на головну вул. Леніна, не надала переваги в русі автомобілю марки «ГАЗ», державний номер [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. В подальшому автомобіль марки «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], зіткнувся з цегляним парканом будинку [ADDRESS]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Так, своїми діями водій [PERSON] порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Наведені обставини підтверджені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 вересня 2014 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. З технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS], вбачається, що власником вказаного будинку є [PERSON]. Відповідно до Державного акта серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1194 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Державним актом серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку. Відповідно до локального кошториса на будівельні роботи № 2-1-1 від 24 січня 2015 року та розрахунку договірної ціни на будівництво та устрій паркану в с. Гореничі, вул. Леніна, вбачається, що договірна ціна на устрій паркану встановлена у розмірі 6 286 грн. 42 коп., а вартість будівельних робіт становить 5 046 грн. З полісу № АІ/2104703 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 травня 2014 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] під час керування транспортним засобом Volkswagen polo, державний номерний знак [NUMBER], була застрахована. Так, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого, встановлений у розмірі 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50 000 грн., а розмір франшизи визначений у сумі 510 грн. Строк дії вказаного полісу встановлений від 10 травня 2014 року по 09 травня 2015 року. Відповідно до довідки ПрАТ «СТ «Іллічівське» за № 135-Ув від 22 січня 2015 року вбачається, що 20 серпня 2014 року у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено цегляний паркан. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2104703 від 09 травня 2014 року, [PERSON], звернулася до страховика ПрАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування. Для огляду пошкодженого майна ПрАТ «СТ «Іллічівське» направив оцінювача для встановлення вартості нанесеного матеріального збитку, який склав відповідно до звіту № 1195/7 4 005 грн. 00 коп. 10 грудня 2014 року до ПрАТ «СТ «Іллічівське» надійшла заява від представника потерпілої особи [PERSON], на підставі якої їй було 17 грудня 2014 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 2 827 грн. 50 коп., яке розраховано за вирахуванням податку на додану вартість в розмірі 667 грн. 50 коп. та франшизи у розмірі 510 грн. 07 листопада 2014 року відбулося визначення вартості збитку, нанесеного власнику через пошкодження огорожі, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується звітом № 1195/7. З наданого звіту вбачається, що вартість збитку, завданого через пошкодження огорожі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], складає 4 005 грн. 00 коп., що підтверджується наявними у звіті розрахунками. 10 грудня 2014 року [PERSON], як представник потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], яка є власницею пошкодженого паркану, подав до страховика ПрАТ «СТ «Іллічівське» заяву про виплату страхового відшкодування, завдану майну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до страхового акту № ЦО-51922-АІ-0002104703-02 від 10 грудня 2014 року про виплату страхового відшкодування зазначено, що пошкодженим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майном є цегляний паркан за адресою: [ADDRESS], подія, що сталася, визнана страховим випадком, та присуджено здійснити страхову виплату у розмірі 2 827 грн. 50 коп., яка розрахована на підставі даних звіту про визначення вартості матеріального збитку з відрахуванням суми податку на додану вартість та зменшенням на встановлений розмір франшизи. Відповідно до платіжного доручення № 12453 від 17 грудня 2014 року вбачається, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» перерахував 2 827 грн. 50 коп. в рахунок здійснення страхового відшкодування на користь [PERSON]. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Правила п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень вказаної статті до збитків, зокрема, належать втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Вказані збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними діями інших осіб, в відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одної особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З матеріалів справи вбачається, що шкоду цегляному паркану [PERSON] було завдано з вини [PERSON], що встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 вересня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з правилами ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Вимоги ст. 979 ЦК України встановлюють, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору і на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю і майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Правилами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлений обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. За правилами ст. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правила ст. 31 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють, що розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифікати, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно з положеннями ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності відповідних документів зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] Позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, розраховану на підставі договірної вартості робіт з відновлення паркану, що не є актом оцінки матеріального збитку та не відповідає вимогам чинного законодавства. Окрім того, встановлена сума не підтверджена матеріалами справи та не дає можливості встановити її об'єктивність. Так, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] суму матеріального збитку у розмірі 6 286 грн. 42 коп. Однак, як вбачається з матеріалів справи, сума збитку, завдана [PERSON] в результаті пошкодження паркану, становить 4 005 грн. 00 коп., і така сума визначена на підставі проведеної оцінки в передбаченому законом порядку. У відповідності до вимог закону ПрАТ «СТ «Іллічівське», як страховик цивільно-правової відповідальності [PERSON], зобов'язаний був здійснити страхову виплату, яка не може перевищувати суму завданого збитку та підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість та розмір франшизи. Тому, суд дійшов висновку, що страховиком було правомірно сплачено потерпілій [PERSON] суму, яка становить розмір завданої матеріальної шкоди, зменшений на суму франшизи та податку на додану вартість, що складає 2 827 грн. 50 коп. Оскільки сума сплаченого ПрАТ «СТ «Іллічівське» страхового відшкодування є недостатньою для відшкодування заподіяної майну шкоди, [PERSON], як винна особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, має сплатити різницю між завданими збитками та сумою страхового відшкодування. З викладеного суд дійшов висновку, що слід стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування завданої [PERSON] матеріальної шкоди кошти у розмірі 1 177 грн. 50 коп. В решті вимог щодо стягнення матеріальної шкоди суд відмовляє, оскільки такі вимоги позивача [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються належними доказами. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., суд вважає що дана вимога підлягає частковому задоволенню, посилаючись на наступне. Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода може бути відшкодована грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої неправомірними діями [PERSON], окрім матеріальних збитків позивач [PERSON] зазнала моральних страждань, пов'язаних із пошкодженням її майна, та вимушена була знаходити час та грошові кошти для ремонту паркану Суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаної вимоги та вважає за можливе стягнути з [PERSON] 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди , а в решті вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки позивач не надала достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача [PERSON] на підставі вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial