Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29604 гривні 30 копійок та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 15 травня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 3500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідачка не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушила умови договору. Станом на 17 вересня 2017 року відповідачка має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29604 гривні 30 копійок, у тому числі: 6937 гривень 01 копійка заборгованість за кредитом, 14266 гривень 27 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом, 6753 гривні 20 копійок заборгованість по пені за користування кредитом, 250 гривень штраф (фіксована частина), 1397 гривень 82 копійки штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не зявився, направив суду заяви про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності представника позивача. Відповідачка у судову засіданні позовні вимоги визнала частково, підтвердила що у 2008 році отримала у банку кредит на платіжну картку, яким користувалася протягом тривалого часу. Погоджується повернути тіло кредиту та відсотки, однак просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені. Вислухавши позивачку та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 15 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 3500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується копією анкети-заяви відповідачки (а. с. 11) та витягу з умов і правил надання банківських послуг (а. с. 13-27). Зобовязання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг: 6937 гривень 01 копійка заборгованість за кредитом, 14266 гривень 27 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 6753 гривні 20 копійок заборгованість по пені за користування кредитом, 250 гривень штраф (фіксована частина), 1397 гривень 82 копійки штраф (процентна складова), що в сумі становить 29604 гривні 30 копійок, та підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а. с. 9, 10). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. За змістом статтей 1049,1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала зобовязання за вказаним договором належним чином, чим порушила зазначені норми закону та умови договору, а тому сума, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками підлягає стягненню за рішенням суду. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial