Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У серпні 2016 року директор Ніжинського дитячого будинку - інтернату [PERSON] звернулася до суду із заявою про поновлення [PERSON] у цивільній дієздатності. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення цивільної дієздатності [PERSON] відмовлено. З даним рішенням суду не погодилась [PERSON] опікун [PERSON], та у поданій нею апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про скасування рішення, яким [PERSON] визнано недієздатним, та поновити його в цивільній дієздатності. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, допустив порушення норм процесуального та матеріального права, а також права на справедливе правосуддя. Заявниця зазначає, що судове рішення про обмеження прав психічнохворої особи не може грунтуватися лише на медичному висновку, такій особі має бути забезпечено право бути вислуханою та у судовому засіданні має брати участь адвокат, але під час судового розгляду даної справи не була забезпечена присутність адвоката для правового захисту недієздатного. За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не з'ясував, що особа, яка подала заяву не є правомочною особою для її подання, та не вирішив питання про заміну неналежного заявника належним. За твердженням заявниці, судом першої інстанції порушено вимоги ч.3 ст.213 ЦПК України, оскільки судове рішення навіть не містить позиції самої недієздатної особи [PERSON], який був присутній у судовому засіданні та висловлював свої доводи та міркування з приводу поновлення його дієздатності. На думку заявниці, прийняття судового рішення, яке грунтується виключно на позиції заявника без врахування думки особи, в інтересах якої здійснюється судовий розгляд, не може вважатись таким, що грунтується на законі та є несумісним з принципами верховенства права та рівності. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення [PERSON] та його опікуна [PERSON], адвоката [PERSON], які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради [PERSON], яка поклалася на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи №2-0-145/2008 про визнання недієздатним [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення опікуна, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Відмовляючи у задоволенні заяви директора Ніжинського дитячого будинку - інтернату [PERSON] про поновлення [PERSON] у цивільній дієздатності, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає задоволенню, враховуючи, що заявник [PERSON] не підтримує свою заяву. Проте, з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і, як наслідок, порушення норм матеріального та процесуального права. Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2008 року визнано [PERSON] недієздатним і встановлено над ним опіку; призначено над [PERSON] директора Ніжинського дитячого будинку-інтернату [PERSON] опікуном (а.с.4). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2011 року призначено [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] (а.с.5). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2012 року звільнено директора Ніжинського дитячого будинку - інтернату [PERSON] від повноважень опікуна недієздатного [PERSON] (а.с.58). У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про поновлення [PERSON] в дієздатності, зазначивши в якості заінтересованих осіб опікуна [PERSON] [PERSON] та орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради. При розгляді справи у суді першої інстанції заяву підтримав сам недієздатний [PERSON], при цьому пояснив, що не визнає себе недієздатним. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною 3 ст.76 ЦК України встановлено, що опіка припиняється у разі поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною. Згідно із ч. 4 ст. 241 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування. Тобто, в справах про поновлення дієздатності є обовязковим проведення судово-психіатричної експертизи. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоровя або видужання. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2-о-145 за заявою відділу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради про визнання недієздатним [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення опікуна, актом № 592 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, після огляду підекспертного [PERSON] було встановлено, що у останнього має місце помірна розумова відсталість (F 71 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), яка позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При розгляді справи про поновлення цивільної дієздатності [PERSON] ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2016 року була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 592 від 15.09.2016 року у [PERSON] мають місце клінічні ознаки легкої розумової відсталості (F 70 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), у звязку з чим він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не повною мірою, тобто цей розлад все-таки може істотно впливати на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними (а.с.35-38). У судовому засіданні суду апеляційної інстанції було призначено додаткову амбулаторну судово-психіатричну експертизу, оскільки висновок судово-психіатричної експертизи №592 від 15 вересня 2016 року не містить висновків чи мало місце видужання або значне поліпшення психічного стану [PERSON] після визнання його недієздатним. Згідно висновку додаткової судово-психіатричної експертизи №820 від 13.12.2016 року у [PERSON] у порівнянні з 2008 роком відбулося поліпшення (субкомпенсація) його психічного стану до рівня легкої дебільності (F-10 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). У [PERSON] за його психічним станом на теперішній час поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не повною мірою, тобто вищезазначений розлад все таки може істотно впливати на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.84-86). У судовому засіданні апеляційного суду був вислуханий недієздатний [PERSON], який адекватно відповідав на запитання колегії суддів, з його пояснень було зрозуміло, що він орієнтується на місцевості та у часі, самостійно пересувається по м. Чернігову та м. Києву, цікавиться життям країни, у тому числі обізнаний про інтеграцію України до Європейського Союзу, бажає працювати та вести «звичайний» спосіб життя. До того, у матеріалах справи міститься психолого-педагогічна характеристика вихованця молодіжного відділення Ніжинського дитячого будинку-інтернату [PERSON], в якій зазначено, що останній проявляє інтерес до різних видів діяльності: навчальної, трудової, активний учасник святкових заходів. Вміє читати, розвиває навички письма, виконує прості математичні операції. Має гарний словниковий запас. Складає розповіді, переказує тексти, дає повні відповіді на питання. Спілкується із знайомими за допомогою телефону та соціальних мереж. Останнім часом покращилась память, увага стала більш концентрована. Має гарні уявлення про навколишній світ, добре орієнтується в просторі. Настрій переважно позитивний, поведінка спокійна, любить фотографувати. Виказує прихильність до деяких працівників будинку інтернату. Самостійно себе обслуговує, виконує різні трудові доручення (а.с.10). Беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №820 від 13.12.2016 року, психолого-педагогічну характеристку вихованця молодіжного відділення Ніжинського дитячого будинку-інтернату [PERSON],, пояснення [PERSON], дані у судовому засіданні, апеляційний суд вважає, що наявні, передбачені ч. 1 ст. 42 ЦК України та ч. 4 ст. 241 ЦПК України підстави для поновлення цивільної дієздатності [PERSON] та припинення над ним опіки. Із аналізу ч.1 ст. 42 ЦК України та ч. 4 ст. 241 ЦПК України вбачається, що нормами діючого законодавства України не передбачено право самої недієздатної особи на звернення до суду із заявою про поновлення своєї дієздатності. Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «[PERSON] проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що законодавством України не передбачено гарантій автоматичного періодичного перегляду судами питання поновлення цивільної дієздатності осіб та здійснення нагляду щодо виконання обовязків з опіки таких осіб. За таких обставин, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на особливості розгляду справ в порядку окремого провадження (саме в такому порядку підлягають розгляду заяви про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи) та зважаючи на склад осіб, які брали участь у справі, а саме на те, що участь у розгляді вказаної справи брав сам недієздатний [PERSON], який підтримав заяву та просив поновити його у дієздатності, його опікун [PERSON], яка підтримала заяву про поновлення дієздатності [PERSON], відсутність згідно із законодавством України можливості у [PERSON] безпосередньо самому вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності, що має наслідком відмову у правосудді, районний суд помилково відмовив у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення цивільної дієздатності [PERSON] у звязку з тим, що заявниця її не підтримує.

Outcome: approved