Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в сумі 8157,47 грн, з яких інфляційні збитки у розмірі 6176,46 грн, 3 % річних у розмірі 1981,01 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2015 між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 17-150101/н за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 7000,00 грн зі сплатою 69,35% за користування кредитом на строком на 24 місяці. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14.01.2015 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 17-150101/н. [PERSON] порушив кредитний договір, тому 16.02.2017 Солом`янським районним судом м.Києва ухвалено рішення по справі № 760/12361/16-ц про стягнення з відповідачів солідарно за вказаним договором суми боргу, процентів, пені, штрафу за вказаним кредитним договором. На цей час сума боргу погашена частково. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь інфляційні збитки та три проценти річних. В судове засідання представник позивача 22.02.2021 не з`явився, подав суду заяву просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання 22.02.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підстави неявки суду не повідомили, відзив не надали. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З огляду на повідомлення відповідачів, суд, на підставі ст.ст. 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 14.01.2015 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 17-150101/н. 14.01.2015 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] обов`язків, які витікають з кредитного договору № 17-150101/н у повному обсязі. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору рішенням Солом`янського суду м. Києва по справі № 760/12361/16-ц стягнуто з відповідачів солідарно за вказаним договором суми боргу, процентів, пені, штрафу в сумі 22404,47 грн. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено 16 (шістнадцять) сплат на загальну суму 10052,5 грн. Отже, рішення Солом`янського районного суду №760/12361/16-ц станом на 31.07.2020 в повному обсязі не виконане. Частиною четвертою ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи зі змісту частини першої ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і в постанові від 06.07.2016 року №6-1946цс15. Також пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526 та ст. 599 ЦК України. У справі, яка розглядається, предметом позову є грошове зобов`язання, яке виникло внаслідок прострочення сплати відповідачами стягнутої за рішенням суду (справа № 760/12361/16-ц) суми боргу за період із дня набрання рішенням законної сили до 31.07.2020. Позивач надав суду розрахунок заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Розрахунок відображає помісячні нарахування з урахуванням погашеної суми заборгованості, індексу інфляції за період заборгованості, кількості днів прострочення, суми 3% річних. Згідно з розрахунком позивачем застосовано формулу: інфляційні збитки = (Сума боргу) х індекс інфляції % - (Сума боргу), 3% річних = (Сума боргу) х 3% х (кількість днів прострочення заборгованості) / (кількість днів в році). На думку суду, такий розрахунок є повністю обґрунтований. Отже, станом на 31.07.2020 року розмір інфляційних збитків 6176,46 грн та 3 % річних 1981,01 грн, всього 8157,47 грн. Ураховуючи що [PERSON] поручилась перед позивачем (кредитодавцем) за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які витікають із Кредитного договору № 17-150101/н від 14.01.2015 року, і не виконала рішення суду по справі № 760/12361/16-ц, [PERSON] є боржником позивача, тому несе солідарну відповідальність за прострочення виконання рішення суду. У рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 йдеться, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. За таких обставин, оскільки [PERSON] та [PERSON] , як його поручителькою, допущено порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у зазначеному вище розмірі належить задовольнити. У силу вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі у рівних частинах з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved