Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею - 49,60 кв.м, житловою площею - 28,20 кв.м, у звязку з втратою правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського наторіального округу [PERSON], йому належить двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано 13 листопада 2003 року в КП « Бюро технічної інвентаризації м. Донецька». Оригінали документів, які підтверджують право власності на квартиру, були втрачені на тимчасово окупованій території. На звернення до Донецького обласного державного нотаріального архіву було повідомлено про неможливість видачі дублікату договору купівлі-продажу квартири, оскільки документи приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] на зберігання не передавалися. Звязатися особисто або поштою із самим приватним нотаріусом у м. Донецьку на сьогоднішній день не виявляється можливим. Відсутність правовстановлюючого документу позбавляє прав реалізувати свої правомочності власника нерухомого майна. У зв'язку з зазначеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом по справі встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] зареєстрував в Комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 13 листопада 2003 року. У зв'язку з активною фазою проведення АТО, позивачем було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], що підтверджує його право власності. З відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12 грудня 2017 року, вбачається, що видати дублікат договору купівлі-продажу квартири за р. № 6487 від 31 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] не можливо, оскільки документи приватного нотаріуса на зберігання в архів не передавалися /а.с.16/. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна сформованої 19.07.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, у звязку з тим, що позивачем було доведено той факт, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], р. № 6487, на праві власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею -49,60 кв.м, житловою площею - 28,20 кв.м.

Outcome: approved