Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ільків Микола Миколайович, звернулась в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК», відповідач) про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог зіслалась на те, що 26 жовтня 2020 року о 20.40 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Нісан Прімера», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Куликівській в с.Жовтанці, здійснив переїзд лежачого на смузі руху батька позивача [PERSON] - [PERSON] , внаслідок чого останній помер на місці події. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Нісан Прімера», д.н.з. [NUMBER] , на дату вчинення цієї дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №201097766 у ПрАТ «УТСК». Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 18 листопада 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблого - [PERSON] 04 грудня 2020 року відповідачем повідомлено про призупинення розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п.36.2 ст.36 Закону. 11 березня 2021 року на адресу ПрАТ «УТСК» направлено заяву про виплату страхового відшкодування із долученням постанови про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2020 року. 15 березня 2021 року на адресу ПрАТ «УТСК» направлено заяву про уточнення банківських реквізитів. 03 червня 2021 року відповідачем проведено виплату страхового відшкодування в інтересах позивача [PERSON] у розмірі 30 000 грн. 03 червня 2021 року на адресу ПрАТ «УТСК» направлено запит про надання розрахунку виплати страхового відшкодування моральної шкоди. 27 липня 2021 року на адресу ПрАТ «УТСК» направлено адвокатський запит із вимогою надати детальний розрахунок проведеної виплати позивачу страхового відшкодування. Листом від 02 серпня 2021 року ПрАТ «УТСК» у відповідь на адвокатський запит надало інформацію щодо проведення часткової виплати страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 30 000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди на підставі ч.5 ст. 1187 та ч. 2 ст.1193 ЦК України. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми відшкодування моральної шкоди. Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак це не відповідає дійсності, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2020 року в діях пішохода [PERSON] не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також не зазначено, що вказана ДТП настала внаслідок умисних дій пішохода. Крім цього, кримінальне провадження закрите, як зазначається у постанові, на підставі того, що «в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, так як він був позбавлений можливості зупинити свій транспортний засіб з моменту виявлення пішохода на проїзній частині дороги», а не в результаті умисних дій пішохода чи внаслідок непереборної сили. Вважає відмову ПрАТ «УТСК» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не грунтується на положеннях чинного законодавства , виходячи з наступного. Відповідно до п.27.3 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата становить 5 000 грн. у місячному розмірі. Позивачем заявлено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі - 60 000,00 грн. відповідно до наступного розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 5 000 грн. = 60 000, 00 грн. Відтак позивач зверталась до відповідача із заявою про відшкодування шкоди в межах чітко встановленого Законом №1961-IV ліміту страхової суми та у чітко встановлений термін. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Положеннями ч.1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п.1.10 «Правил дорожнього руху» пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. З урахуванням зазначеної норми законодавства, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ст.36.3 Закону №1961-IV у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, вказане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад, пішоходу у разі наїзду на нього двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть батька позивача [PERSON] - [PERSON] настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Пунктом 6 вказаної постанови передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Коли шкода, пов`язана із смертю потерпілої, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року. З огляду на вищенаведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «УТСК» в повному обсязі. Згідно ст. 36.5 Закону №1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. На підставі наведеного, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для позивача за період з 04 червня 2021 року по 10 серпня 2021 року у розмірі 853 грн. 97 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене, нараховано три проценти річних від простроченої суми боргу для позивача за період з 04 червня 2021 року по 10 серпня 2021 року у розмірі 167,67 грн. Інфляційні втрати від простроченої суми боргу становлять для позивача за період з 04 червня 2021 року по 10 серпня 2021 року у розмірі 60,00 грн. З огляду на такі обставини просив постановити рішення, яким стягнути з ПрАТ «УТСК» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 30 000 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 853,97 грн., три відсотки річних у розмірі 167,67 грн., інфляційні втрати у розмірі 60,00 грн. та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. У ході судового розгляду позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ільків М.М., подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій проситьт ухвалити рішення про стягнення з відповідача в її користь страхове відшкодування у розмірі 30 000 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 184,66 грн., три відсотки річних у розмірі 406,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 663,75 грн. та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ільків М.М., прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У жовтні 2021 року відповідач - ПрАТ «УТСК» подав відзив на позовну заяву [PERSON] .. В обгрунтування відзиву зіслався на те, що згідно ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У виникненні даної ДТП вину водія автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , не встановлено та не доведено. Згідно п. 32.1 ст.32 Закону№1961-IV страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Разом з тим, згідно ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. ПрАТ «УТСК» вважає, що в даному випадку ДТП сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які у своїй сукупності є непереборною силою. Пункт 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України розкриває ознаки непереборної сили та визначає, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. З наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, повинна довести: 1) наявність обставини непереборної сили; 2) її надзвичайний характер; 3) її невідворотність, тобто неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цією обставиною і настанням ДТП. Категорія «непереборна сила» має відносний характер, це означає, що одне і теж явище в одному випадку, за певних умов визнається непереборною силою, а в іншому ні. Саме з цієї причини неможливо навести навіть приблизний перелік явищ, які на практиці розглядаються як непереборна сила. В кожній окремій ситуації при вирішенні питання про те, чи є певна подія непереборною силою, необхідно з`ясовувати усі конкретні обставини (місце, час, обставини тощо) та керуватися такими критеріями, як надзвичайність та невідворотність за даних умов. Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження №12020140220000443 від 27.10.2020 року, згідно з висновком експерта № СЕ-19/114- 20/22777-ІТ від 12.01.2021 року з технічної точки зору, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали обставини, пов`язані з тим, що пішохід [PERSON] впав на проїзну частину дороги в той момент, коли водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований автомобіль «Ніссан», д.р.н. [NUMBER] до місця наїзду (переїзду), шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Також, зазначає, що в момент ДТП пішохід [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (3,29% проміле). Відтак, за умов, при яких сталася ДТП у водія автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення пішохода [PERSON] з автомобілем не залежало від водія [PERSON] , при усій обачливості його дій та/або поведінки. Вказана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18. Отже, наявність непереборної сили в даній події, полягає у неможливості передбачення такої події водієм [PERSON] , а в разі її передбачення, неможливості її уникнення. Надзвичайний характер події, зумовлений раптовим падінням пішохода [PERSON] на проїзну частину дороги, внаслідок чого, відразу відбулося зіткнення даного пішохода з автомобілем. Таким чином, водій автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] не є винуватцем ДТП, яка сталась 26 жовтня 2020 року, у зв`язку із наявністю ознак непереборної сили, а тому цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду, в даному конкретному випадку, не виникла. Однак, страховик, зважаючи на конкретні обставини справи та враховуючи положення ч.2 ст. 1193 ЦК України, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 1/2 суми страхового відшкодування, у відповідності до ст. 36 Закону №1961-IV. Підставами для застосування ПрАТ «УТСК» вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України, п.36.3 ст. 36 ст. Закону №1961-IV та сплати 1/2 суми страхового відшкодування слугували наступні обставини. Відповідно до п.п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Поряд з цим, у вищезгаданій постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру страхового відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (передування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження №12020040000000017 вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини пішохода [PERSON] . Зі змісту висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-20/22777-ІТ від 12 січня 2021 року випливає, що з технічної точки зору причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стали обставини, пов`язані з тим, що пішохід [PERSON] впав на проїзну частину дороги в той момент, коли водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований автомобіль «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] до місця наїзду (переїзду), шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Крім того, в момент ДТП пішохід [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (3,29% проміле), що також могло бути причиною його падіння на проїзну частину дороги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 36.3 ст. 36 Закону №1961-IV передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Враховуючи вину [PERSON] в даній дорожньо-транспортній пригоді, розмір страхового відшкодування було поділено страховиком на половину, хоч з урахуванням правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18, ПрАТ «УТСК» мало право відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки для водія [PERSON] існували ознаки непереборної сили. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то ПрАТ «УТСК» вважає, що розмір таких витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В даному випадку суд повинен враховувати, що цивільна справа №466/7335/21 за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, не є складною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, а тому вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. є завищеними та необгрунтованими. На підставі вищевикладеного, просить у задоволені позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «УТСК» відмовити. 19 листопада 2021 року позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ільків М.М., подала відповідь на відзив, в якому, поряд з іншим, зазначила, що відповідачем не подано суду належних і об`єктивних доказів умислу чи грубої необережності пішохода [PERSON] , а тому підстав для звільнення страховика від обов`язку відшкодування шкоди немає доказів. Просить позов задовольнити, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Ільків М.М. позовну заяву та уточнення до неї підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Степушенко П.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, покликаючись на доводи, які викладені у долученому до матеріалів справи відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Ільківа М.М., представника відповідача Степушенко П.М. , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2020 року, приблизно о 20.40 год., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Primera» д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись ним по вул. Куликівській в с. Жовтанці Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку с. Куликів Жовківського району Львівської області, поблизу будинку №38 здійснив переїзд лежачого на смузі руху [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди останній помер на місці. За даним фактом 27 жовтня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020140220000443 та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою старшого слідчого СВ відділу поліції №5 Львівського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області Мужика В.М. від 27 лютого 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№12020140220000443 від 27 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. На момент вищевказаної ДТП автомобіль марки «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «УТСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201097766. В судовому засіданні встановлено, що позивач у справі [PERSON] є донькою загиблого в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] 18 листопада 2020 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (моральної шкоди). 03 червня 2021 року відповідачем ПрАТ «УТСК» проведено виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] у розмірі 30 000 грн. 27 липня 2021 року на адресу відповідача представником позивача [PERSON] - адвокатом Ільківим М.М. направлено адвокатський запит із вимогою надати детальний розрахунок проведеної виплати позивачу страхового відшкодування. На вказану вимогу представника позивача, листом від 02 серпня 2021 року вих. № 322-ю ПрАТ «УТСК» надало інформацію щодо проведення часткової виплати страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 30 000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди на підставі ч.5 ст. 1187 та ч. 2 ст.1193 ЦПК України. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Однак, вищевказаною постановою про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2020 року у діях пішохода [PERSON] не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також не зазначено, що вказана ДТП настала внаслідок умисних його дій. Положеннями ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Приписами ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До таких видів, зокрема, віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує Закон № 1961-ІV (Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV). У відповідності до ст. ст. 3 Закону № 1961-ІV лбов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров1ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону № 1961-ІV). Згідно з п. 27.1-27.5 ст.27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно з п. 35.1 ст.35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial