Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва, у якому просила суд визнати за нею право користування кімнатою [ADDRESS] та зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ордер встановленого зразка на вказану кімнату. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 1989 року проживає у гуртожитку, розташованому у будинку [ADDRESS] та зареєстрована в кімнаті № 3 разом із членами своєї сім`ї: колишнім чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , дочкою [PERSON] , онукою [PERSON] та дружиною сина [PERSON] . З 09 жовтня 1989 року позивач перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов (облікова справа № 9016Б). В зв`язку з тим, що подружні стосунки із чоловіком у позивача погіршились, спільне проживання в одній кімнаті стало неможливим, а кімната № 3а була вільною та балансоутримувач гуртожитку не заперечував проти зайняття цієї кімнати позивачем, починаючи з 2001 року позивач проживає у кімнаті № 3а і сплачує в повному обсязі житлово-комунальні послуги за цю кімнату. В 2015 році позивач звернулась до відповідача із заявою про надання їй ордеру на зайняття вказаної кімнати, проте отримала відмову у видачі ордеру з тих підстав, що кімната № 3а є нежитловою, а тому не може бути надана позивачу для проживання. Починаючи з 2015 року позивачем за власні кошти та за згодою відповідача і третьої особи були замовлені та здійсненні роботи з реконструкції кімнати № 3а з переведенням її із нежитлової у житлову. Після проведення вказаних робіт в 2017 році позивач знову звернулась до відповідача із заявою про видачу їй ордеру на кімнату № 3а, але отримала відмову з тих підстав, що позивач хоча і проживає у вказаній кімнаті, проте її місце проживання у цій кімнаті не зареєстровано. Одночасно з тим, місце проживання позивача у кімнаті № 3а може бути проведене за умови надання нею ордеру на вказану кімнату. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушуються її права щодо користування вказаною кімнатою, в результаті чого вона як користувач не може в повній мірі здійснювати свої правомочності користувача щодо кімнати, а саме зареєструвати своє місце проживання у цій кімнаті та отримати ордер на її зайняття /а. с. 5-9/. Ухвалою судді від 28 серпня 2018 року позовна заява залишена без руху, в зв`язку із несплатою судового збору у повному обсязі за подання позову немайнового характеру, а також недотримання вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо змісту позовної заяви, та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали /а. с. 56-57/. На виконання вимог ухвали судді від 28 серпня 2018 року позивачем через канцелярію суду 10 вересня 2018 року подано позовну заяву в новій редакції з усуненими недоліками /а. с. 61-66/. Ухвалою судді від 12 вересня 2018 року у справі відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб у судове засідання /а. с. 81-82/. Відповідач 04 жовтня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав з тих підстав, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація дозвіл на переведення приміщення до житлового фонду позивачу не надавала; порядок вселення у кімнату № 3а позивачем порушено, оскільки відсутній ордер на вказану кімнату; позивач не зареєстрована у кімнаті № 3а, тому підстави для видання ордеру відсутні /а. с. 88-90/. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду 23 жовтня 2018 року подала відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідачем не заперечувався факт проживання позивача у вказаній кімнаті, що підтверджується листами; документи щодо переведення кімнати із нежитлового фонду у житловий готувалися за замовленням позивача з дозволу відповідача і третьої особи, були оплачені і подавалися позивачем особисто, а також не оспорювалися відповідачем в подальшому /а. с. 92-94/. Представник позивача [PERSON] 25 жовтня 2017 року подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме належним чином завірених копій заяви позивача та заяви Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на переведення кімнати [ADDRESS] із нежитлового приміщення в житлове, які були подані в 2015 році, а також копію листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 058/4/1-ОП/М-8273-72-34 від 10 червня 2015 року /а. с. 103/. Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задоволено витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів: заяви [PERSON] та заяви Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського районну м. Києва до Печерської РДА у м. Києві про надання дозволу на переведення кімнати [ADDRESS] із нежитлового у житлове приміщення, які були подані у 2015 році, та листа Печерської РДА № 058/4/1-ОП/М-8273-72-34 /а. с. 103, 117-119/. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи позов в частині визнання за позивачем права користування кімнатою [ADDRESS] , визнав, проти задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати ордер на житлову кімнату № 3а заперечував, оскільки рішення про видачу ордеру приймається наглядовою радою Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва за наявності для того належних підстав, при цьому позивач у встановленому порядку до наглядової ради із заявою про видачу їй ордера не зверталась. Суд, вислухавши обґрунтування представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач [PERSON] з 01 вересня 1989 року проживає та зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] і займає житлову площу 28, 7 кв м, кімнат 1 та 1 кімната для тимчасового проживання, сім`єю у складі 5 (п`яти) осіб, що підтверджується довідкою № 118, виданою 22 січня 2007 року КП «Житловик» /а. с. 79/. В жовтня 2001 року позивач [PERSON] звернулась до балансоутримувача будинку гуртожитка із заявою про надання їй у користування нежитлової кімнати кладової, що ніким не зайнята. Відповідно до резолюції бухгалтера балансоутримувача вказане нежитлове приміщення приєднане до загальної площі, за яку позивач здійснює оплату житлово-комунальних послуг /а. с. 12/. Позивач здійснює в повному обсязі оплату за спожиті житлово-комунальні послуги по вказаній кімнаті № 3а, що підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг за період з липня 2007 року /а. с. 33-50/. У 2016 році проведена реконструкція підсобної кімнати № 3а в гуртожитку по [ADDRESS] у житлову кімнату № 3а, загальною площею 9, 4 кв м, житловою площею 7,0 кв м, що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт /а. с. 15-16/, Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності /а. с. 17-19/, технічним паспортом на жилий блок [ADDRESS] /а. с. 20-21/. Рішенням Київської міської ради від 20 грудня 2016 року № 704/1708 вулицю Кіквідзе перейменовано на вул. М. Бойчука. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила позивачу у видачі ордеру на житлову кімнату [ADDRESS] , оскільки позивач проживає за вказаною адресою, проте не зареєстрована за нею, що підтверджується листом від 23 березня 2017 року за вих. № 105/01-832/В-08 /а. с. 22/. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила позивачу у проведенні реєстрації її місця проживання у кімнаті [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що вселення до гуртожитків, а також проведення реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ордера, що підтверджується листом від 23 травня 2017 року за вих. № 10-105/ОП/М-425-1693 /а. с. 23-24/. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила позивачу в укладенні договору на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по кімнаті [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що позивач за вказаною адресою проживає, але не зареєстрована, що підтверджується листом від 18 липня 2017 року за вих. № 105-105/ОП/М-425/1-2152 /а. с. 25/. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представником відповідача та представником третьої особи у судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що позивач [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS] , з 2001 року, сплачує за житлово-комунальні послуги по вказаній кімнаті у повному обсязі і не має заборгованості; до позивача за весь час проживання у вказаній кімнаті не заявлялись вимоги про звільнення цієї кімнати або про її неправомірне зайняття, а тому вказані обставини визнаються судом і не підлягають доказуванню. Суд приймає доводи позивача про те, що реконструкція нежитлового приміщення № 3а у житлову кімнату № 3а була проведена із дозволу відповідача та за згодою третьої особи, відхиляє доводи відповідача про те, що позивач здійснив реконструкцію нежитлового приміщення № 3а у житлову кімнату № 3а без відповідного дозволу відповідача, та доводи третьої особи про те, що позивач здійснив реконструкцію нежитлового приміщення № 3а у житлову кімнату № 3а самовільно, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Листом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 058/4/1-ОП/М-8273-7234 від 10 червня 2015 року позивача повідомлено, що Печерській районній в м. Києві державній адміністрації доручено, у разі позитивного рішення наглядової ради щодо переобладнання приміщення, звернутися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві стосовно надання дозволу на розробку проекту з реконструкції приміщення та його затвердження /а. с. 75-76/, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» листом від 15 червня 2015 року за вих. № 432-634 звернулось до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві з проханням надання дозвіл на розробку проекту з реконструкції нежитлового приміщення із зазначенням, що оплату гарантує мешканець даного приміщення [PERSON] /а. с. 14/, замовником реконструкції підсобної кімнати № 3а в гуртожитку по [ADDRESS] у житлову кімнату № 3а виступило Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та [PERSON] , що підтверджується проектом реконструкції підсобної кімнати № 3а в гуртожитку по [ADDRESS] у житлову кімнату № 3а /а. с. 6778/, Декларацією про початок виконання будівельних робіт /а. с. 15-16/, Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності /а. с. 17-19/, технічним паспортом на жилий блок [ADDRESS] /а. с. 20-21/. Також представником відповідача та представником третьої особи не надано суду доказів того, що реконструкція підсобної кімнати № 3а в гуртожитку по [ADDRESS] у житлову кімнату № 3а оспорюється в судовому порядку, визнана незаконною або недійсною. Таким чином, вказані письмові докази в своїй сукупності дають підстави суду дійти висновку, що реконструкція підсобної кімнати № 3а в гуртожитку по [ADDRESS] у житлову кімнату № 3а здійснена позивачем [PERSON] з дозволу відповідача та за наявності згоди на те третьої особи. Доводи представника відповідача та представника третьої особи про відсутність дозволу на проведення відповідної реконструкції приміщення з переведенням його з нежитлового до житлового фонду, а також про самовільне здійснення позивачем такої реконструкції, спростовуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, і з вищезазначених мотивів відхиляються судом. Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої-четвертої ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою, другою ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі, на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого виданий ордер. Статтею 63 ЖК Української РСР встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне право на житло закріплене і у ст. 1 ЖК Української РСР. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права, в тому числі право користування житлом. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02 грудня 2010 року. У справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини четвертої статті 311 Цивільного кодексу України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, чинне законодавство та практика Європейського суду з прав людини допускає обмеження права користування особи жилим приміщенням у виняткових випадках. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами і третьою особою, що позивач постійно проживає у нежитловому приміщення (з 2016 року житловій кімнаті) [ADDRESS] , а єдиною підставою відмови у проведенні реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою є відсутність ордеру на вказану кімнату, при цьому правомірність зайняття житлової кімнати № 3а не оспорюється, вимоги про виселення або звільнення кімнати до позивача не пред`являються, третя особа, яка є балансоутримувачем гуртожитку, не заперечує права користування позивачем вказаною кімнатою, а тому позовна вимога про визнання за [PERSON] права користування кімнатою 3-а, загальною площею 9, [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої, третьої ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Отже, рішення суду про визнання за особою права користування житловим приміщенням є документом, що підтверджує право особи на проживання у житлі та є підставою для проведення реєстрації місця проживання особи у вказаному житлі. Позовна вимога про зобов`язання відповідача видати позивачу ордер встановленого зразка на житлову кімнату № 3а не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається ЖК Української РСР (статтями 127-131) та іншими актами законодавства України, зокрема Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року. Відповідно до частини другої ст. 128 ЖК Української РСР, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п.п. 4-6 Примірного положення про користування гуртожитками для одержання в користування жилої площі в гуртожитку особа подає заяву на ім`я керівника підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування. Адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання особі жилої площі в гуртожитку. У рішенні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи, якій надається жила площа в гуртожитку, склад сім`ї та адреса гуртожитку, в якому надається жила площа. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Пунктом 3 рішення Київської міської ради ІХ сесії VI скликання «При приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» № 596/7933 від 24 травня 2012 року (із змінами та доповненнями, чинними на час розгляду справи в суді) районним в м. Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Питання надання ордерів на займані мешканцями гуртожитків жилі приміщення районним в місті Києві державним адміністраціям розглядають попередньо на громадських комісіях з житлових питань за участю представників гуртожитків. Таким чином, чинне законодавство передбачає певний порядок звернення мешканця гуртожитку до уповноважених осіб з заявою про видачу ордеру та підстави прийняття такими уповноваженими особами відповідного рішення. Зокрема, видача ордеру здійснюється за заявою особи, яка надала визначенні чинним законодавством документи, на підставі рішення адміністрації підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування. Прийняття рішення про видачу або відмову у видачі позивачу ордера на житлову кімнату № 3а належить до компетенції суб`єкта владних повноважень і є результатом врегульованої процедури, яка передбачає, серед іншого, необхідність з`ясування у кожному індивідуальному випадку тих фактів, які мають істотне значення для вирішення такого питання. В судовому засіданні представник третьої особи пояснив і це не заперечувалось представником позивача, що позивач не зверталась до наглядової ради Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» із заявою про видачу їй ордера на житлове приміщення № 3а. Суд при розгляді даної цивільної справи не може переймати на себе здійснення дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, тому зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію та діяльність. Також судом встановлено, що підставою для відмови у видачі ордера була відсутність реєстрації місця проживання особи за вказаною адресою. Одночасно з тим, ухвалення рішення суду про задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права користування на житлову кімнату № 3а є підставою для здійснення реєстрації місця проживання особи у вказаній кімнаті . Тому суд прийшов до висновку, що звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача видати ордер встановленого зразка на кімнату № 3-а є передчасним.

Outcome: partial