Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка пред'явила в суді позов, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 21.10.2016 їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У будинку зареєстрований її колишній чоловік, [PERSON], який ще з 2005 року у будинку не проживає. Його реєстрація позбавляє можливості в повному обсязі реалізувати її права як власника будинку, зокрема право розпорядитися ним. Як на правову підставу, посилається на положення статей 383, 391, 405 ЦК України. У судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві. Надала згоду на проведення заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21.10.2009 [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 9-11,17-21 ). Згідно довідки Малосілківської сільської ради від 05.08.2016у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] ( а.с.15). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 02 жовтня 2012 року ( а.с.14). Свідок [PERSON] суду показала, що позивачка та відповідач уже п'ять років як не проживають разом, а будинку позивачки у с. Малосілка вони не проживають 10 років. У тому будинку на даний час ніхто не проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що у будинку позивачки, зі згоди останньої, вона проживала з травня по листопад 2013 року. В подальшому вона туди навідуються. Відповідача вона там ніколи не бачила та не знає його. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частин статті 156 ЖК УРСР та частини першої 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відсутність члена сім'ї у житлі понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати права користування житлом. Враховуючи, що відповідач відсутній більше року по місцю своєї реєстрації, не проживає у будинку без поважних причин, позивачка заперечує проти його реєстрації, - відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved