Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вказував, що у лютому 2020 року відповідач [PERSON] взяв в нього у борг 6300 доларів США та зобов`язався їх повернути до 08 травня 2020 року, про що власноруч написав розписку. Проте зобов`язання у строк не виконав, що призвело до виникнення у позивача відчуття несправедливості. Просив стягнути суму боргу 6300 доларів США та проценти від простроченої суми заборгованості 52, 67 доларів США., а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 2000 грн., та витрати на правову допомогу. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 30.11.2020 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано розписку, згідно з якою 08.02.2020 року [PERSON] позичив у [PERSON] 6300 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти до 08.05.2020 року (а.с.5). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами,довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Строк виконання договору сплинув, однак [PERSON] зобов`язання з повернення грошових коштів не виконав, чим порушив вимоги статті 1049 ЦК України. Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем проведений розрахунок належної до стягнення з відповідача суми - боргу та відсотків від суми позики прострочення виконання зобов`язання. Так, прострочка складає 102 дні (з 09.05.2020 року по день звернення до суду 18.08.2020 року), 3% від суми боргу 6300 доларів США 52, 67 доларів. Суд погоджується з розрахунком, який проведений позивачем, та вважає його законним та обґрунтованим. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, стягнення боргу в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Вказану позиції висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Водночас суд відмовляє у відшкодуванні позивачу моральної шкоди, оскільки між сторонами існували договірні відносини, яким не передбачено право на відшкодування моральної шкоди. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат суд бере до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК щодо необхідності врахування: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Позивачем представлено договір про надання професійної правничої допомоги. Актом приймання-передачі наданих послуг визначено перелік наданих послуг та їх вартість, яка становить 6000 грн. та включає: - юридичну консультацію - 500 грн.; - аналіз документів - 500 грн.; - підготовку позовної заяви - 3000 грн.; - представництво інтересів клієнта в суді - 2000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їх розміру. На підставі викладеного,

Outcome: partial