Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У січні 2016 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 312335,21 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору № HAFPLON06072 від 07.08.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 239117,08 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеним між позивачем та нею. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 20.01.2016 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 312335,21 грн. Зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] У відповідності до договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання жодного разу не зявилися, [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, судову повістку про розгляд справи 14.03.2016 р. та копію позовної заяви з додатками. Судова повістка про виклик її у останнє судове засідання повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Уся кореспонденція, яка направлялася відповідачу [PERSON] також повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № HAFPLON06072 від 07.08.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 239117,08 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеним між позивачем та нею. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язавлась погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) (а.с. 10-12). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитними коштами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 22.01.2016 року має заборгованість у сумі 312335,21 грн., що складається із заборгованості за кредитом 203272,65 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 18430,70 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 77677,71 грн., а також штрафи відповідно до договору: 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 11954,15 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Виходячи з того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього суми основного боргу та процентів, а також заборгованості за пенею. Позивач також просить стягнути штраф, нарахованого відповідно до умов договору. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В п. п. 6.1, 6.2, 6.8 умов кредитного договору передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені від суми простроченого платежу, так і штрафу, який має як фіксовану величину, так і процентну складову. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) у розмірі 1000 грн., та штрафу (процентної складової) у розмірі 11954,15 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків. Зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки № HAFPLON06072/DP1 від 07.08.2014 року, укладеним з поручителем [PERSON] У відповідності до договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 13). [PERSON] як поручитель, відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 4490 грн. 71 коп. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у розмірі 299381,06 грн. та судового збору у розмірі по 2245,36 грн.

Outcome: partial