Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно його сина - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням суду відповідача було визнано батьком її сина - [PERSON], проте відповідач жодного разу не брав участі у вихованні дитини, забезпеченні її побуту, не відвідує сина. Її намагання звернути увагу відповідача на проблему недостатньої його участі у житті дитини зійшли нанівець. Відповідачем зовсім не здійснюється матеріальне забезпечення дитини, аліменти не сплачуються. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2012 встановлено батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] та стягнуто аліменти на його утримання. Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Токарюк В.В. станом на 01.05.2014 у відповідача була наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 24933 грн. Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON],[INFO], від 16.05.2017 № 104-3842 яким встановлено наступне. Дитина проживає, разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, від 21 березня 2017 року, складеного службою у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в даній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання хлопчика. Під час обстеження [PERSON] повідомив, що батька пам'ятає, але він з ним не спілкується та не проживає. За інформацією Олицького дошкільного навчального закладу ясла-садок «Сонечко», від 04.04.2017 року, за час перебування [PERSON] у навчальному закладі, батько його не відвідував та не цікавився вихованням сина. Так, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15.16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а тому за таких виняткових обставин та з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved