Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У серпні 2015 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулися до суду з вказаним позовом, зазначивши на те, що позивачем надаються послуги [PERSON] з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але відповідачка не здійснювала повну оплату послуг і допустила заборгованість станом на 01.06.2015 року у розмірі 16\~610,65коп. (а.с. 3). Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 грудня 2015 року у справі №623/4100/15-ц позов Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання було задоволено (а.с. 30-33). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 травня 2016 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 грудня 2015 року, ухвалене у справі №623/4100/15-ц за позовною заявою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання (а.с. 114-115). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує (а.с. 121). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її інтереси у судовому засіданні представляла адвокат [PERSON], яка надала заперечення на позов щодо невизнання позовних вимог (а.с. 132). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтвердила обставини, які викладенні у запереченнях на позов, просить суд про застосування судом позовної давності, згідно ст. 257 ЦК України, частково стягнути з відповідача заборгованість за період 3 роки. Вислухавши пояснення представника відповідача соловйової О.М. - [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Суд встановив факти і відповідні їм правовідносини. За приписами статей 3, 4, 15 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у спосіб, передбачений ЦК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. На підставі рішення Ізюмської міської ради ХІІ сесії ХХІV скликання № 361 від 24.04.2003 і рішення Х сесії ХХІV скликання Харківської обласної ради від 03.07.2003 було створено Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж шляхом виділення із Обласного комунального підприємства теплових мереж. Відповідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж зареєстровано виконавчим комітетом Ізюмської міськради 07.08.2003 із змінами від 05.01.2015, функціонує на підставі Статуту підприємства, затвердженого рішенням 6 сесії Ізюмської міської ради 5 скликання № 0320 від 20.10.2006 та рішенням 78 сесії Ізюмської міської ради 6 скликання від 28.11.2014 № 2761, засновано на комунальній власності Ізюмської територіальної громади. Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж діє з метою задоволення потреб населення та інших категорій споживачів в забезпеченні теплової енергією, гарячої водою та іншої продукцією. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV; у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV. Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено нормативне регулювання у сфері житлово-комунальних послуг, згідно частини 2 якої стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють та затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах свої повноважень та згідно із законодавством. Відповідно до вимог статей 67, 162 Житлового Кодексу УРСР від 30 червня 1983р., плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами і в установленні строки. Відповідно до рішень Ізюмської міської ради були затверджені тарифи на послуги теплопостачання. Згідно до вимог статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, із змінами та доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок їх власників згідно Правилами користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкової територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV із змінами, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV із змінами, п.п.11,17,18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 № 630, визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг теплової енергії. Зокрема, обов'язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктами 7, 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 із змінами. Позивач обслуговує теплотраси до житлових будинків Ізюмської територіальної громади, до переліку яких входить будинок № 43 по проспект Незалежності (Леніна) м. Ізюм Харківської області. У квартирі за адресою: м. Ізюм Харківської області, проспект Незалежності (Леніна)[ADDRESS], значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON] (а.с. 17). На підтвердження своїх вимог позивачем надано відомість нарахування і оплати за теплопостачання квартири за адресою: м. Ізюм Харківської області, проспект Незалежності (Леніна)[ADDRESS], абонент [PERSON], особовий рахунок № 2036, та надано розшифровку суми заборгованості оплати за послуги теплопостачання за період, починаючи з 01.02.2011 року по 01.06.2015 року, яка складає суму 16\~610,65 грн (а.с. 7). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» із змінами і доповненнями, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, мешканка квартири за адресою: м. Ізюм Харківської області, проспект Незалежності (Леніна)[ADDRESS], - [PERSON] зобов'язана нести витрати, пов'язані з теплопостачанням, оплачувати комунальні послуги щомісячно в строки, встановлені відповідно до пунктів 4, 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Необхідність укладання договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов'язок, а не право сторін. Судом установлено, що відповідач в період з 01.02.2011 не сплачувала надані ІКПТМ послуги з теплопостачання, хоча зобов'язана була щомісячно проводити оплату послуг, що надавались їй до 1 травня 2015 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач надала суду клопотання про застосування судом позовної давності, згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, і вказані нею факти найшли своє підтвердження згідно ч.2 ст. 57 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку вимоги позивача повинні стягуватися за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду. Судом установлено, що у липні 2015 році ІКПТМ зверталося з заявою до відповідача про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання в сумі 16\~610,65 грн, та ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.07.2015 відмовлено ІКПТМ у прийнятті заяви про видачу судового наказу (а.с. 4). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 31.08.2015 (а.с. 3), тоді як вимоги позову стосуються стягненню сум щомісячних платежів, починаючи з 01.02.2011 по 01.06.2015 року, яка складає суму 16\~610,65 грн, тому вимоги позову, що склали суму заборгованості 4809,03 грн за період по липень 2012 року, не підлягають задоволенню, як подані в не межах встановлених законом строків позовної давності, оскільки перебіг позовної давності у позивача починався від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права з липня 2012 року, що підтверджується копією ухвали судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.07.2015 р. За таких установлених обставин суд застосовує правила ч.4 ст. 267 ЦК України для відмови у частині позовних вимог за період з 1 лютого 2011 року по 30 червня 2012 року з підстав спливу позовної давності. Тому, суд задовольняє вимоги позивача до відповідача щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.07.2012 по 01.06.2015 в сумі 11 801,62 грн, як подані в межах встановлених законом строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд, дійшов висновку про задоволення позову частково. Згідно ст. 88 ЦПК України суд відшкодовує з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243,60 грн (а.с. 2, 5).

Outcome: partial