Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У серпні 2014 року до Шевченківського районного суду м.Києва від позивача надійшла позовна заява, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за розпискою в розмірі 397267,90грн. та судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2009 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 143925,00грн., що станом на день укладення договору, становило 28500,00 доларів США, зі строком повернення до 23.08.2011. На підтвердження отримання в борг грошових коштів, відповідачем позивачу була надана розписка. Однак, як вказує позивач, у зазначений у розписці строк та на сьогоднішній день, відповідачем грошові кошти не повернуто, що зумовило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, однак, 19.12.2014 від представника позивача, через канцелярію суду, надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не подавала. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. (ч.1 ст.60 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2008 [PERSON] (далі - відповідач), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] отримала від [PERSON] (далі - позивач), що зареєстрований по [ADDRESS], грошові кошти у розмірі 143925,00грн., що еквівалентно 28500,00 доларів США, строком повернення до 23.08.2011. На підтвердження отримання відповідачем від позивача в борг грошових коштів у вказаному розмірі, 25.06.2009 відповідачем позивачу була надана розписка (а.с.6). Однак, у зазначений у розписці строк повернення грошових коштів, відповідачем грошові кошти позивачу не повернуто. Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №44878 (И-2014) від 03.12.2014, наданої на запит суду, 66/400 ч. квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації держжитлофонду управління житлово-комунального господарства Шевченківської РДА 01.12.2011 (а.с.35). Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем мають ознаки правовідносин, що регулюються параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України (позика). Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України на позичальника покладається обов'язок повернення позикодавцю позики у такій же сумі грошових коштів, які були передані позичальнику позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені укладеним договором. Відповідно до 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1. ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Також, відповідно до ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вказував позивач у позовній заяві, відповідачем отримано в позику грошові кошти в іноземній валюті, а саме, у розмірі 28500 доларів США. Таким чином, з урахуванням наведеного, а також, враховуючи, те, що відповідачем зобов'язання за договором позики, у строк, встановлений в договорі, не виконано, виконання грошового зобов'язання прострочено, тому, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 28500,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 21.08.2014, становить 376858,35грн. Крім того, у відповідності до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання, додатково до основної суми боргу, з відповідача на користь позивача, за період з 24.08.2011 по 21.08.2014, підлягає стягненню 3% річних у розмірі 20409,55грн., згідно із розрахунком заборгованості позивача (а.с.3). Доказів зворотного суду не надано. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved