Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

у січні 2014 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. У мотивування позовних вимог посилалась на те, що вселилась у квартиру [ADDRESS] як член сім'ї наймача - своєї матері [PERSON], після смерті якої на підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 603 від 25 травня 2007 року на неї було переведено особовий рахунок. Згодом, а саме: у листопаді 2012 року, нею було реалізовано надане їй право на приватизацію, і на сьогодні вона є власницею 46/100 частини квартири [ADDRESS] у м. Києві. Вказала, що не може реально користуватись своєю тепер вже власністю, оскільки її дочка - [PERSON], яка із сином - [PERSON], [INFO], проживають та зареєстровані у вказаній квартирі, та її зять - [PERSON], який проживає у квартирі [ADDRESS], хоча має у власності інше житло, в якому зареєстрований, чинять їй перешкоди у цьому, зокрема, постійно змінюють замки від вхідних дверей квартири, вчиняють сварки, погрожують фізичною розправою, з приводу чого вона змушена була звертатись до правоохоронних органів. В ході подальшого розгляду справи позивачем в порядку ст. 31 ЦПК України було збільшено розмір позовних вимог вимогою про виселення відповідача [PERSON] у відповідності до ст. ст. 65, 150, 383 ЖК України з квартири [ADDRESS] у м. Києві (а.с. 56-59). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, яке вмотивував тим, що остання не є членом сім'ї квартиронаймача, не наділена правом надання дозволу на вселення іншого члена сім'ї квартиронаймача, а тому не має права чинити перешкоди йому та його сім'ї у користуванні житловим приміщенням (а.с. 84-86). В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги з урахуванням їх збільшень. Просила суд задовольнити останні в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] частково, а саме в частині виселення [PERSON], та задовольнити зустрічний позов. В обґрунтування своєї позиції посилались на те, що жодних перешкод у користуванні [PERSON] не чинять. Остання не проживає у спірній квартирі добровільно, так як мешкає вже досить тривалий час у свого нового чоловіка. Зазначили про те, що вселення [PERSON] мало місце ще у 2002 році, [PERSON] не була проти цього, а претензії до них почали надходити від останньої після того, як вона вдруге вийшла заміж. Представник Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації просила ухвалити рішення, врахувавши інтереси малолітньої дитини. Заслухавши сторін та їх представників, інших учасників цивільного процесу, які з'явились за викликом суду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06 червня 2012 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за умовами якої виділено в користування [PERSON] - кімнату площею 10,5 кв. м у квартирі [ADDRESS], [PERSON] - кімнату площею 12,5 кв. м, а кімнату площею 18,4 кв. м та всі інші побутові приміщення залишено в спільному користуванні (а.с. 10-12). Судом також встановлено, що на підставі вказаного судового рішення з [PERSON] та [PERSON], як з особами, які не ведуть спільного господарства, на підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 782 від 13 листопада 2012 року, було укладено окремі договори найму (а.с. 14). Згідно свідоцтва про право власності від 25 грудня 2012 року 46/100 частини квартири [ADDRESS] у м. Києві належить на праві власності [PERSON] (а.с. 13). Власником особового рахунку неприватизованої частини квартири є [PERSON], що також не заперечувалось сторонами у справі, яка зареєстрована та проживає в останній разом із сином - [PERSON], [INFO]. Окрім вказаних осіб, у квартирі [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON], чоловік та батько [PERSON] та [PERSON] відповідно. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод, вселення та виселення [PERSON] посилалась на те, що в спірній квартирі також проживає [PERSON], проте вона, як власник частини квартири згоди на його проживання не надавала. Згідност.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У силу ч. 1ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У силу ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (з подальшими змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців) Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З пояснень сторін у справі вбачається, що відповідач [PERSON] 23 листопада 2002 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON], вселився в спірну квартиру, на той час неприватизовану, де була зареєстрована й проживала позивач [PERSON], та проживає у зазначеній квартирі без реєстрації й досі. Доказів в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду жодною із сторін у справі як за первісним позовом, так і за зустрічним, не надано. В ході розгляду справи встановлено, що у 2002 році безпосередньо письмової згоди на вселення в квартиру від повнолітніх мешканців відповідач [PERSON] не отримував, проте така згода мала усний характер, до того ж питання про реєстрацію відповідача в спірній квартирі на той час не порушувалося. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду знову-таки надано не було й вказане не було спростовано жодною із сторін у справі. Після вселення між [PERSON] та [PERSON] жодних конфліктних ситуацій не виникало, останні проживали у спірній квартирі згідно визначеного між ним порядку, проте, не вели спільного господарства, кожен проживав із своєю сім'єю. Разом з тим, що також не було спростовано жодною із сторін у справі, після того, як позивач [PERSON] вдруге вийшла заміж, з боку останньої почали створювались конфліктні ситуації та мали звернення до правоохоронних органів (а.с. 15-28). Однак, з наявних в матеріалах справи на аркушах 15-28 постанов про відмову в порушенні кримінальних справ та висновків за заявами вбачається, що порушень громадського порядку за адресою: [ADDRESS], не виявлено. Тому, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що права [PERSON], в тому числі вже як і власника частини квартири, не порушені. Остання добровільно у належній їй частині квартири не проживає, перешкоди їй у цьому не чиниться, а наявність підстав для виселення [PERSON], визначені положеннями ЖК України, перед судом не доведені. З цієї ж точки зору недоведеності в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON], пред'явлених ним у зустрічному позові. На підстав зазначеного, ст. ст. 65,98, 109, 116 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed