Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У серпні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач вказує, що 27.10.2012 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований в Відділі державної реєстрації цивільного стану Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 315 від 27.10.2012. В шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 13.10.2017 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між подружжям розірвано. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди про розмір матеріального забезпечення сина, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 10000 грн. щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27.08.2020 відкрито провадження по справі. 28.09.2020 до суду відповідачем надано відзив на позов, в якому Відповідач просить задовольнити частково заявлені позовні вимоги, стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 3500 грн. Вказує, що дитина багато часу проводить з батьком, який в свою чергу купує сину речі, іграшки. За змістом заявлених позовних вимог позивач вказує, що винаймає житло, а дитині потрібно оплачувати гуртки, басейн. Відповідач вказує, що такі витрати не є аліментами в розумінні ст. 181 СК України, а являють собою додаткові витрати, що мають бути заявлені в самостійному судовому провадженні. 3500 грн. будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини. Ухвалами суду від 17.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про передачу справи за підсудністю та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача. Вивчивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі, який зареєстрований 27.10.2012 в Відділі державної реєстрації цивільного стану Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 315 від 27.10.2012. В шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні 13.10.2017 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між подружжям розірвано. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та вихованню дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач вказує, що їх син з відповідачем перебуває на утриманні позивача, проживає разом з нею в орендованому житлі, так як колишнє подружжя є внутрішньо переміщеними особами. Дитина відвідує басейн, гуртки, програми дошкільної освіти. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. 00 копійок щомісяця, починаючи з моменту звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач при визначенні розміру аліментів на утримання дитини позов визнав на суму 3500 грн. враховуючи положення 182 СК України. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини що перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обстави, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення аліментів, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 дo 18 рокiв: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Суд аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дитини та спосіб її життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи ті обставини, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований беручи до уваги вік дитини, спосіб її життя, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина щомісячно в сумі 7000 грн., з усіх видів доходу відповідача, з дня подачі позову до суду, до досягнення повноліття, що відповідатиме вимогам щодо матеріального забезпечення дитини. Крім того, враховуючи вищевикладені обставини, суд зауважує, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 7000 грн. щомісячно будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та навчання дитини в порядку статті 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: partial