Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Toyota Camry» чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер VIN JTNBK40K703030280, двигун № [NUMBER], витребувати у відповідача на його користь указаний вище автомобіль. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 13.12.2014 року ним на підставі довідки-рахунку було придбано вказаний вище автомобіль, який був зареєстрований на нього. Вказує, що в жовтні 2015 року вирішив продати свій автомобіль, про що розповів своєму знайомому [PERSON]. Зазначає, що останній сказав йому, що допоможе продати цей автомобіль. В жовтні 2015 року [PERSON] приїхав до нього, останній взяв автомобіль, ключі та документи на цей автомобіль для продажу та пообіцяв привезти гроші за цей автомобіль на протязі 10 днів. Приблизно через 2 тижні [PERSON] в телефонній розмові пообіцяв повернути кошти за автомобіль, однак до сьогоднішнього часу кошти від продажу автомобіля він не отримав. В подальшому [PERSON] написав письмову розписку про повернення грошових коштів за автомобіль в сумі 15\~000 доларів США. На даний час автомобіль зареєстрований за відповідачем. Вказує, що фактично автомобіль було перереєстровано на нового власника за довідкою-рахунком без його згоди. Після цього, ним було подано заяву до Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про кримінальне правопорушення за ознаками ч.3 ст.190 К України. Вказані відомості були внесені до ЄРДР. Позивач в судове засідання не зявився, його представник подав до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з наявними у матеріалах справи документами установлено, що автомобіль марки «Toyota Camry» чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер VIN JTNBK40K703030280, двигун № [NUMBER] 13.12.2014 року був зареєстрований на позивача, 13.11.2015 року був перереєстрований на відповідача, однак як стверджує позивач, без його згоди на таке. У звязку з наведеним позивач звернувся із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та відповідні відомості за його заявою були внесені до ЄРДР, ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 11.07.2017 року накладено арешт на указаний вище автомобіль, заборонено користування, розпорядження та відчуження на користь третіх осіб цього автомобіля, власником якого є [PERSON]; місце зберігання автомобіля визначено Жидачівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області. Згідно висновком експерта від 08.08.2017р. №6/403 підпис від імені [PERSON], який розташований на 40 аркуші в графі №118 від 07.11.2015р. журналу обліку надходження та реалізації або передачі для реєстрації ТЗ, виданих довідок рахунків, актів прийняття-передачі, біржових угод і номерних знаків для разових поїздок ПП «Автоцентр-Червоноград», - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 311 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст.387 ЦК України). Відповідно до положення ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України). Згідно з висновками, висвітленими у постанові Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12 Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння. У речово-правових відносинах не застосовується способи захисту прав, встановлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, який в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 розяснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 Ц України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved