Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 2002 році ним була розпочата підготовка до будівництва житлового будинку [ADDRESS] з вбудованими нежитловими приміщеннями та інших будівель та споруд, зокрема, зимового саду. Дане будівництво було закінчено у 2007 році. Вказаний будинок (літера «А») має загальну площу 1 202,9 кв. м, житлову - 264,4 кв. м. Крім того, позивач зазначав, що ним з 2004 року розпочато збір документів для будівництва лікувально-діагностичного центру за адресою: будинок [ADDRESS]. Зокрема, як стверджує позивач, йому рішенням 17 сесії 24 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 20.05.2004 року був наданий дозвіл на розміщення лікувально-діагностичного центру за вказаною адресою. 03.12.2004 року Києво-Святошинська райдержадміністрація Київської області листом № 3/30-22458 повідомила його, що районна комісія з питань розміщення підприємств (протокол № 9/04 від 26.11.2004 року) надає дозвіл на збирання технічної документації щодо розміщення лікувально-діагностичного центру в [ADDRESS]. Зі слів позивача, земельна ділянка в [ADDRESS] площею 0,1304 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель була оформлена на його доньку [PERSON] згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії Р3 № 289349 від 18.06.2003 року, виданим на підставі рішення 10 сесії 24 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.05.2003 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на прав приватної власності на землю за № 1607. Відповідач надала письмовий дозвіл (доручення) на отримання ним в оренду земельну ділянку площею 0,01 га під забудову лікувально-діагностичного центру за адресою: [ADDRESS]. 20.03.2005 року комісія Києво-Святошинської районної державної адміністрації провела обстеження земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для будівництва та обслуговування жилого будинку на землі під розміщення лікувально-діагностичного центру СПД [PERSON] в [ADDRESS], та визнала за можливе погодити зміну цільового призначення земельної ділянки, передбаченої під розміщення лікувально-діагностичного центру СПД [PERSON] в [ADDRESS] площею 0,01 га (ріллі) за рахунок земельної ділянки [PERSON] на умовах оренди терміном на 49 років за умови дотримання санітарних, природоохоронних, протипожежних та інших норм та вимог відповідних служб. Крім того, зі слів позивача, протягом березня-квітня 2005 року були отримані погодження (висновки) на розміщення лікувально-діагностичного центру СПД [PERSON] в [ADDRESS] від Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів, відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Києво-Святошинської райдержадміністрації, ГУ МНС України в Київській області, державного управління екології та природних ресурсів в Київській області, обласного центру з охорони пам'яток історії, археології та мистецтва управління культури Київської обласної державної адміністрації. Як вважає позивач, житловий будинок [ADDRESS] з вбудованими нежитловими приміщеннями та іншими належними до цього домоволодіння будівлями і спорудами був збудований виключно за його особисті кошти. Також, як стверджує [PERSON], виключно за його особисті кошти був також збудований лікувально-діагностичний центр за цією ж адресою. Позивач наголошував на тому, що у них з відповідачем була домовленість, що після закінчення будівництва згаданого лікувально-діагностичного центру даний центр та зазначений житловий будинок з вбудованим нежитловим приміщенням та іншими належними до цього домоволодіння будівлями та спорудами будуть переоформлені на його ім'я, тобто передані у його власність, в відповідачу буде надано право користування приміщеннями лікувально-діагностичного центру для здійснення професійної діяльності та приміщеннями житлового будинку для проживання. Однак, у 2013 році позивач пересвідчився, що відповідач всіляко ухиляється від переоформлення на його ім'я лікувально-діагностичного центру та житлового будинку, збудованих, як він наголошує, виключно за його особисті кошти. На думку позивача, за вказаних обставин він має право на відшкодування своїх затрат на будівництво житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, інших будівель і споруд та лікувально-діагностичного центру, які він з огляду на договори та платіжні документи оцінив станом на 01.01.2014 року в суму 9 102 672,51 грн. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти, затрачені на будівництво житлового будинку [ADDRESS] з вбудованим нежитловим приміщенням, інших належним до будинку будівель і споруд та лікувально-діагностичного центру в сумі 9 102 672,51 грн. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти, затрачені на будівництво житлового будинку [ADDRESS] з вбудованими нежитловими приміщеннями, інших належних до будинку будівель і споруд та лікувально-діагностичного центру в сумі 9 367 983,33 грн. Позивач та представник позивача у судове засідання з'явилась, позов підтримали, просила його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладене у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судове засідання теж з'явилась, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, вказуючи на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки знав про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачем ще у 2004 році, окрім цього, підрядні організації, які начебто здійснювали спірне будівництво не мали на це відповідних дозволів та ліцензій. Також сторона відповідача зважила на те, що деякі платіжні документи та договори не містять вказівки на те, що платіжником є саме позивач, що дані матеріали доставляються чи роботи виконуються саме за адресою [ADDRESS], що позивач укладав з [PERSON] будь-які договори щодо виконання ним обов'язків виконроба. Окрім цього, стороною відповідача було звернуто увагу суду на те, що спірне будівництво було розпочато у 2003 році після видачі правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а позивач в підтвердження своїх вимог надав суду договори та платіжні документи, датовані раніше цієї події. Сторона відповідача взагалі заперечувала факт участі у спірному будівництві позивача та існування будь-яких домовленостей між сторонами стосовно даного будівництва. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що у них була квартира, яку вони продали і за ці кошти, а також кошти, які їм давала родина [PERSON], вони з 2003 року розпочали спірне будівництво, потім будівництво проводила відповідач, будівництво здійснювали підрядники, проте договорів вони не укладали. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що вони є сватами позивачу, а відповідач є сестрою їх невістки, підтвердили, що давали кошти своєму сину на будівництво спірного об'єкту поетапно близько 30 000 доларів США, не знали, що будується поліклініка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що займав гроші своєму племіннику [PERSON] на будівництво, він показував йому це будівництво у 2003 році. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що вони брали участь у будівництві по [ADDRESS], їм відомо, що дане будівництво здійснювалось відповідачем, її сестрою [PERSON] та чоловіком її сестри [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що у 2003 році до нього звернулась відповідач, він їй позичав гроші на будівництво та консультував її щодо цього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що у період з 2003 по 2006 роки [PERSON] (сестра відповідача) брала у компанії, де вона працювала, будівельну продукцію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що у 2008 році йому зателефонувала [PERSON], він робив конструкції навісу і групу перил для будинку в с. Крюківщина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що, наскільки їй відомо, земельна ділянка була надана відповідачу у 2003 році, після цього у 2003 році розпочалось будівництво будинку, будівництво здійснювала відповідач. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що їм відомо, що будівництво по [ADDRESS] здійснювалось саме за кошти позивача, оскільки він на ці цілі позичав у них гроші, а потім повернув з продажу його будинку в [ADDRESS]. Свідки [PERSON] (у 2007 році здійснювала озеленення земельної ділянки), [PERSON] (директор ТОВ «Везувій», яке здійснювало будівництво будинку та реконструкцію опалення у 2012 році), [PERSON] (був виконробом на будівництві), [PERSON] (директор ЗАТ «Автомобільна група «Віпос», яка виготовляла та монтувала алюмінієві конструкції зимового саду), [PERSON] (представник ТОВ «Київбудсервіс», яке здійснювало будівництво зимового саду), [PERSON] (представник ТОВ «Топ-лайн», яка здійснювала поставку бітумної черепиці), [PERSON] (здійснював виготовлення та монтаж воріт), [PERSON] (приватний підприємець, який з 2003 року виготовив та змонтував 33 дверей для позивача), [PERSON] (у 2009 році робив для позивача декоративний бетон), [PERSON] (архітектор, яка виготовляла ескізний проект спірного будівництва), [PERSON] (здійснював виготовлення системи опалення, водопостачання та водовідведення) в судовому засіданні суду пояснили, що їм відомо, що саме позивач оплачував будівництво по [ADDRESS], так як він укладав для цієї мети договори з підприємствами, на яких вони працювали, або з ними безпосередньо як із суб'єктами підприємницької діяльності, оплатив у повному обсязі всі роботи та матеріали згідно з домовленостями, визначеними у договорах, або на підставі платіжних документів, актів виконаних робіт та наданих йому розписок, підтвердили проплати позивачем, а також справжність договорів, актів та розписок. Поруч із цим, свідки вказували, що відповідача майже не бачили за час будівництва або взагалі її там не було, ні вказівок, ні коштів від неї не отримували. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що вони були в Крюківщинській сільській раді відповідно заступником голови по виконавчій роботі та депутатом, позивач приходив у сільську раду і просив під медичний центр земельну ділянку, на якій вони збирались будувати ринок, земля залишилась пустувати, але потім на сесії вирішили надати землю [PERSON] під медичний центр, так як він пообіцяв, що буде обслуговувати всіх ветеранів безкоштовно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що сім'ю [PERSON] знає з 1995 року, у 2002 році позивач на своєму дні народження похвалився, що йому виділяють земельну ділянку під клініку, сказав, що все буде оформляти на відповідача, проте будинок будував сам. Також зазначила, що їй незрозуміло, за які кошти могла тоді будувати відповідач, так як вона тоді вчилась. Вислухавши покази свідків, пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2002 року рішенням 23 сесії 23 скликання Крюківщинської сільської ради № 4 було надано ПП [PERSON] дозвіл на розміщення поліклініки в [ADDRESS]. 12.04.2002 року на замовлення позивача архітектором [PERSON] було виготовлено ескізний проект індивідуального двоквартирного жилого будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями в [ADDRESS]. 30.04.2002 року рішенням 2 сесії 24 скликання Крюківщинської сільської ради № 2/4 було надано відповідачу безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1300 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в [ADDRESS], доручено Києво-Святошинському земельно-кадастровому бюро виготовити технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю. 06.05.2002 року позивач уклав з ТОВ «Везувій» в особі директора [PERSON] договір на будівельні роботи по будівництву приватного двоквартирного будинку з розміщенням лікувально-діагностичного центру за адресою: Києво-Святошинський район, [ADDRESS], на суму 2 397 825 грн. Згідно з Актом приймання-здачі робіт замовлені роботи за даним договором були виконані. З огляду на наявні у матеріалах справи копії квитанцій ТОВ «Везувій» позивачем сплачено 2 397 825 грн. 01.08.2002 року позивачем було укладено з Києво-Святошинським КП теплових мереж договір на надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS]. 16.01.2003 року позивач уклав з ТОВ «Топ-Лайн» в особі директора Туліна В.Г. договір купівлі-продажу № 1 на суму 65 021 грн. Згідно з відмітками на договорі [PERSON] для його виконання отримав двічі по 5 800 у.о., тобто 11 600 доларів США, що станом на дату укладання договору по курсу НБУ становило 61 828 грн. 11.03.2003 року державним інспектором з пожежного нагляду постановою № 74 було призупинено постачання електроенергії до новобудови в [ADDRESS] шляхом відключення головного рубильника у зв'язку з тим, що відсутня експертиза проекту об'єкту будівництва, електрика споживається всупереч вимогам ПУЕ, відповідальна особа за протипожежний стан на будівництві не пройшла відповідне навчання. Дану постанову отримав прораб [PERSON] 01.05.2003 року позивач та [PERSON] уклали договір підряду на монтаж внутрішніх систем каналізації, опалення, холодного і гарячого водопостачання, монтаж топкових у будинку в с. Крюківщина на суму 6 274 у.о. за роботи та 14 000 у.о. за матеріали, тобто в загальному на 20 274 доларів США, що становило по курсу НБУ 108 060,42 грн. З огляду на акт від 14.04.2004 року № 4 роботи за вказаним договором були виконані. 06.05.2003 року позивач уклав з ТОВ «Інтерконус» в особі директора Устінова С.І. договір № 0506/03 на монтаж трубопроводу системи центрального пило збору, установки агрегату і проведення дослідження на об'єкті на загальну суму 5 200 доларів США. Згідно з розписками від 06.05.2003 року та 12.01.2004 року за вказаним договором [PERSON] отримав 2 500 доларів США та 2 700 доларів США, тобто в загальному 5 200 доларів США, що по курсу НБУ на дати проплати становило 27 716 грн. 18.06.2003 року на ім'я відповідача було видано державний акт серії Р3 № 42667 на право приватно власності на землю площею 0,1304 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Згідно з актом прийому-здачі робіт за грудень 2003 року, складеного між представником ТОВ «Київбудсервіс» [PERSON] та позивачем, підприємство виконало роботи на 14 648 у.о. (за курсом НБУ долара США на час оплати - 78 073,84 грн.), затрати генпідрядника (ВІПОС) - 2 863 у.о. 26.12.2003 року позивач, представники державного пожежного департаменту та ВКФ «ОЛВіС Лтд» склали акт прийняття автоматичної установки пожежної сигналізації в експлуатацію в приміщенні амбулаторії ПП «[PERSON]», розташованої за адресою: [ADDRESS]. 21.04.2004 року позивач уклав з ТОВ «Київбудсервіс» в особі директора Петриченка В.А. договір № 2104 на виконання робіт по виготовлення та монтажу алюмінієвої конструкції зимового саду на суму 6 000 доларів США. Відповідно до акту здачі-прийому робіт від 03.06.2004 року роботи за даним договором були виконані в обсязі, визначеному технічним завданням, вартість виконаних робіт 6 000 доларів США, передплата - 4 000 доларів США, до оплати - 2 000 доларів США. З огляду на наявні у справі розписки представник ТОВ «Київбудсервіс» [PERSON] отримав від позивача суму, еквівалентну 6 000 доларів США, що станом на дати проплати (28.04.2004 року, 15.05.2004 року та 05.06.2004 року) по курсу НБУ у загальному становило 31 960 грн. Окрім вказаного, у матеріалах справи містяться відмітки [PERSON] на калькуляції затрат, що ним було отримано 4 178 доларів США та 1 755 доларів США, а всього 5 933 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становило 31 622,89 грн. Також в матеріалах справи наявні копії розписок, з яких вбачається, що у період з 18.06.2003 року по 25.05.2004 року [PERSON] отримав від позивача 800 грн. та 22 100 доларів США, що в еквіваленті на дати проплати у загальному становило 117 793 грн., а всього 118 593 грн. Окрім цього, згідно з наявними у справі копіями платіжним документів [PERSON] було придбано: трубу на 39,32 грн., дошку соснову на 1 673,76 грн., інші матеріали на 529,59 грн., цеглу один раз на 631 грн., двічі по 1 260 грн., пиломатеріал на 2 513,70 грн. та на 1 078 грн., цемент на 125 грн., трубу на 39,32 грн., арматуру на 1 485 грн. 01.08.2003 року між позивачем та СПД [PERSON] було укладено договір на виробництво та встановлення дверей (33 шт.) у приватному будинку по [ADDRESS]. Згідно з актами прийому-передачі дверей від 15.12.2003 року, 11.02.2005 року, 23.06.2007 року позивачем було сплачено 35 460,46 грн., 22 388,79 грн., 3 535 грн. 22.08.2003 року позивач уклав з ЗАТ «Автомобільна група «Віпос» в особі директора [PERSON] договір № 22-08/2003 на виготовлення та монтаж алюмінієвих конструкцій на об'єкті за адресою: [ADDRESS], на суму 185 500 грн. Згідно з відмітками на вказаному договорі за ним було здійснено 22.08.2003 року проплату в 20 000 у.о. та 31.12.2003 року - 10 000 у.о., що в загальному складало 21 000 доларів США і по курсу НБУ на день проплати становило 111 930 грн. З огляду на лист відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА № 606/127 від 18.11.2003 року житловий будинок по [ADDRESS] побудований самовільно, норми забудови не порушені. Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Києво-Святошинської РДА № 294 від 19.11.2003 року було накладено на відповідача (яка на той час була студентом) штраф за самовільне будівництво по [ADDRESS]. 17.12.2003 року рішенням виконкому Крюківщинської сільської ради № 125/17 було надано відповідачу дозвіл на виготовлення технічної документації на двоквартирний житловий будинок. 23.01.2004 року позивач уклав з приватним підприємцем [PERSON] договір № 4 на виготовлення та установку металоконструкцій за попередньої оплати 30 % вартості замовлення, що складає 1 500 грн., тобто загальна ціна договору складала 5 000 грн. 11.03.2004 року на ім'я відповідача на підставі рішення виконкому Крюківщинської сільської ради № 13/9 від 17.02.2004 року було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння в [ADDRESS]. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3057511 від 12.03.2004 року за відповідачем було зареєстровано право власності на вказане домоволодіння. 03.12.2004 року Києво-Святошинська районна державна адміністрації Київської області листом за № 3/30-2458 повідомила приватного підприємця [PERSON] про те, що районна комісія з питань розміщення підприємств надає дозвіл на збір технічної документації щодо розміщення лікувально-діагностичного центру в [ADDRESS]. Обласний центр з охорони пам'яток історії, археології та мистецтва, державне управління екології та природних ресурсів в Київській області, ГУ МНС України в Київській області, відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації листами відповідно за № 11/374 від 07.04.2005 року, № 06-13/4271 від 30.03.3005 року, № 9/6/1584 від 13.04.2005 року, № 3248-05-11 від 29.03.2005 року погодили СПД [PERSON] зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,01 га із земель для будівництва і обслуговування житлового будинку на землі під розміщення лікувально-діагностичного центру в [ADDRESS] та розміщення самого лікувально-діагностичного центру за цією адресою. 19.01.2005 року відповідач склала доручення, в якому вказала, що вона доручає позивачу 0,01 га земельної ділянки під забудову медичного лікувально-діагностичного центру в оренду на термін 49 років із земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. 15.02.2005 року відповідач склала на ім'я позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу за реєстровим № 680, якою уповноважила його бути її представником щодо оренди земельної ділянки площею 0,01 га в [ADDRESS] строком на 49 років та щодо питань будівництва медичного лікувально-діагностичного центру на цій земельній ділянці. 20.03.2005 року комісія Києво-Святошинської районної державної адміністрації провела обстеження земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для будівництва та обслуговування жилого будинку на землі під розміщення лікувально-діагностичного центру СПД [PERSON] в [ADDRESS], та визнала за можливе погодити зміну цільового призначення земельної ділянки, передбаченої під розміщення лікувально-діагностичного центру СПД [PERSON] в [ADDRESS] площею 0,01 га (ріллі) за рахунок земельної ділянки [PERSON] на умовах оренди терміном на 49 років за умови дотримання санітарних, природоохоронних, протипожежних та інших норм та вимог відповідних служб. 27.04.2005 року Києво-Святошинське комунальне підприємство теплових мереж «Києво-Святошинськтепломережа» видала на ім'я ПП [PERSON] технічні умови № 192 на підключення проектуємого (який підлягає реконструкції) лікувально-діагностичного центру за адресою: [ADDRESS]. Також у матеріалах справи містяться копії розписок та записів позивача. відповідно до яких він позичав та повертав кошти, в тому числі і на будівництво в [ADDRESS], в тому числі у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ін. 15.10.2007 року позивач уклав з [PERSON] договір про розроблення проекту озеленення щодо відведеної земельної ділянки на загальну суму 14 151,35 грн. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2009 року було визнано за відповідачем право власності на спірний будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями лікувально-діагностичного центру, зобов'язано КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради» зареєструвати за нею право власності на цей об'єкт. На підставі вказаного судового рішення 23.04.2009 року на ім'я відповідача було зареєстровано право власності на спірні вбудовані нежитлові приміщення лікувально-діагностичного центру, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва дане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2009 року було скасовано, у позові [PERSON] - відмовлено. 02.07.2009 року позивач уклав з [PERSON] договір № 1/5 на виконання робіт по системі «TO-BETON System» по виготовленню штампованого декоративного покриття площею 140 кв. м за адресою: Києво-Святошинський район, [ADDRESS], на суму 56 000 грн. 28.07.2009 року між позивачем та [PERSON] було складено Акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до якого весь обсяг робіт за даним договором був виконаний на загальну суму 56 000 грн., оплата за роботу здійснена у повному обсязі. Відповідно до рішення власника [PERSON] від 02.09.2010 року було створено товариство з обмеженою відповідальністю «Кломед» з місцезнаходженням: Київська обл., Києво-Святошинський район, [ADDRESS]. З огляду на свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи 03.09.2010 року дане підприємство було зареєстровано за вказаною адресою, а 30.09.2010 року йому було видано ліцензію Міністерства охорони здоров'я України на здійснення медичної практики. Зважаючи на свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, [PERSON] зареєстрований як суб'єкт господарювання за адресою знаходження спірного нерухомого майна. Окрім цього, на його ім'я за даною адресою видано 20.07.2011 року ліцензію Міністерства охорони здоров'я України на здійснення медичної практики. 05.03.2012 року позивач уклав з ТОВ «Везувій» в особі директора [PERSON] договір № 18 на реконструкції опалення в будинку за адресою: [ADDRESS], на суму 39 000,86 грн. За актом приймання-передачі робіт за даним договором всі домовленості сторонами було виконано. Згідно з квитанцією позивачем роботи за договором сплачено у повному обсязі. У жовтні 2012 року відповідач зареєструвала на своє ім'я в ІДАБК у Київській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на реконструкцію частини житлового будинку для розміщення лікувально-діагностичного центру по [ADDRESS]. 04.06.2013 року на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями загальною площею 1 202,9 кв. м та житловою площею 264,4 кв. м, що розміщений за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4394415 від 04.06.2013 року на підставі вище вказаного свідоцтва за відповідачем було зареєстровано право власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями лікувально-діагностичного центру - «А», зимовий сад - «а», веранду - «а1», підвал під будівлею «А1», огорожу - « 2-7». сарай «Б». колодязь - «І», що розміщені за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, [ADDRESS]. 15.07.2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 3053 було посвідчено підпис [PERSON] на його заяві, відповідно до якої він повідомив, що у травні 2000 року він продав житловий будинок у Російській Федерації, отримані кошти у сумі 80 000 доларів США у 2003 році подарував онучці (відповідачу) на будівництво житлового будинку в [ADDRESS], йому відомо, що його онука витратила дані кошти на будівництво цього будинку, де він зараз живе та зареєстрований. Інші наявні копії договорів, платіжних документів тощо суд не бере до уваги як такі, що являються в силу ч. 3 ст. 58 ЦПК України неналежними, оскільки з них не вбачається, що вони стосуються предмета доказування. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та рекомендації Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У ст. 3 ЦК України 2003 року передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Статтею 257 ЦК України 2003 року передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до змісту ст. 267 ЦК України 2003 року пропуск позовної давності за наявності відповідної заяви до суду від відповідача про застосування строків позовної давності має наслідком відмову у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України 2003 року власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 6 ст. 376 ЦК України 2003 року передбачено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Зважаючи на ч. 1 ст. 1212 ЦК України 2003 року, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правилами ст. 1213 ЦК України 2003 року набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно з п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01 січня 2004 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що ЦК України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР 1963 року відносини власності регулювались Законом України «Про власність». З огляду на ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Відповідно до ст. 469 ЦК УРСР 1963 року особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання. Особа, яка безпідставно одержала майно, зобов'язана також повернути або відшкодувати всі доходи, які вона мала або повинна була мати з цього майна з того часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про безпідставність одержання майна. З свого боку ця особа має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно з того часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Ці правила поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, встановлених законом або договором. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Зважаючи на рекомендації, викладені у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Підстав для застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності суд не вбачає, так як дійсна реєстрація права власності на спірне майно на ім'я відповідача була здійснена лише у 2013 році, а позивач із заявою звернувся до суду у 2014 році. Доводи відповідача стосовно початку спірного будівництва лише у 2003 році після отримання державного акта у червні 2003 року спростовуються матеріалами справи: рішенням 23 сесії 23 скликання Крюківщинської сільської ради № 4 від 26.02.2002 року; ескізним проектом індивідуального двоквартирного жилого будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями в [ADDRESS], від 12.04.2002 року; договором на будівельні роботи від 06.05.2002 року з ТОВ «Везувій», Актом приймання-здачі робіт за даним договором, квитанціями ТОВ «Везувій»; договором на надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS], від 01.08.2002 року з Києво-Святошинським КП теплових мереж; договором купівлі-продажу № 1 від 16.01.2003 року з ТОВ «Топ-Лайн»; постановою державного інспектора з пожежного нагляду № 74 від 11.03.2003 року; договором підряду з [PERSON] від 01.05.2003 року; договором № 0506/03 від 06.05.2003 року з ТОВ «Інтерконус». Посилання сторони відповідача на те, що деякі підрядні організації не мали дозволів та ліцензій на здійснення будівельних та монтажних робіт, що позивачем не було надано доказів того, що між ним та [PERSON] було укладено договір на участь останнього у спірному будівництві у якості виконроба, суд не може взяти до уваги, так як відсутність чи наявність даних документів не спростовують фінансову участь у спірному будівництві позивача. Заперечення [PERSON] того, що між нею та позивачем (її батьком) не існувало домовленостей щодо будівництва спірних будинку та лікувально-діагностичного центру, спростовується довіреністю, складеною нею 19.01.2005 року, та фактом відсутності з її боку заперечень щодо здійснення спірного будівництва позивачем на її земельній ділянці. Сам факт фінансової участі [PERSON] у спірному будівництві суд вважає доведеним з урахуванням наявності низки договорів, платіжних документів, розписок, підтверджених показами свідків. Покази свідків, запрошених за клопотаннями сторони відповідача, суд не може прийняти, так як їх свідчення не підтримані іншими доказами, а також спростовуються показами свідків з боку позивача та наявними в матеріалах справи документами. Щодо визначення розміру фінансової участі [PERSON] у спірному будівництві, то у даному випадку суд зважає лише на ті договори, платіжні документи, акти виконаних робіт, розписки, які пов'язані між собою, а також підтримані показами свідків, решту документів, наданих позивачем на підтвердження своїх фінансових вимог, суд відхиляє як неналежні, про що і було вже зазначено вище. Поруч із цим, суд також відхиляє посилання позивача на норми глави 83 ЦК України 2003 року, оскільки не вбачає підстав вважати, що спірне майно було набуте відповідачем безпідставно, з огляду на те, що воно розміщене на її земельній ділянці, містить ознаки самочинного будівництва, а також на зміст ст. 376 ЦК України. На цій підставі при обрахунку розміру фінансової участі [PERSON] у спірному будівництві суд виходить з розміру його дійсних грошових витрат на час їх здійснення. А отже, з огляду на те, що за відповідачем зареєстровано право власності на спірний об'єкт нерухомого майна, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з неї на користь позивача відшкодування його затрат на будівництво, доведених в ході судового розгляду, а тому частково задовольняє його вимоги та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3 164 418,88 грн. Також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON] суд в силу вимог ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 3 140 грн. Зважаючи на вищенаведене, з урахуванням рекомендацій, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: partial