Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про оголошення [PERSON] , [INFO] померлим. В обґрунтування своєї заяви посилався на те, що він є сином померлого, у 2006 році його батьки розірвали шлюб, [PERSON] пішов з дому , де вони всі проживали по [ADDRESS] і з того часу нічого про нього не відомо. Метою оголошення померлим [PERSON] є відкриття спадщини та спадкування квартири , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення заявника, показання допитаних в судовому засіданні свідків , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження . Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Згідно п.13 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 р. на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. У відповідності до ст. 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснилм, що останні роки [PERSON] зловживав спиртними напоями , з 2006 року про нього немає ніяких відомостей , з того часу за останнім місцем свого постійного проживання та проживання родичів не з`являвся. На звернення [PERSON] до ГУМВС України в Харківській області з проханням встановлення місця мешкання [PERSON] , була отримана відповідь , що встановити місця знаходження [PERSON] не вдалося. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Окрім того, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою (ч. 1 ст. 48 ЦК України ). З врахуванням вищезазначеного, оскільки відомості про місце перебування [PERSON] , [INFO] , з 2006 року відсутні, проведені заходи щодо її розшуку правоохоронними органами не дали позитивних результатів, суд приходить до висновку, що викладені обставини у заяві доведені заявником та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved