Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору № 014/2548/81/43407 від 18.08.2006 таким, що укладений з фізичною особою-підприємцем [PERSON], та виключення з тексту кредитного договору № 014/2548/81/43407 від 18.08.2006 слова «споживчий кредит» та «на будівництво житла». Позов мотивований тим, що позивач отримував грошові кошти за укладеним кредитним договором виключно з однією метою, а саме використання в підприємницькій діяльності спільно з іншою фізичною особою-підприємцем [PERSON] Погашення заборгованості за укладеним кредитним договором відбувалось за рахунок коштів, отриманих як дохід від підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. При прийнятті відповідачем позитивного рішення про надання позивачу кредиту, оцінювалась його фінансова спроможність виконати зобов'язання виключно на підставі звітних документів про отримані доходи як фізичної особи-підприємця, а не фізичної особи. Позивач вказує у позові, що на момент укладення кредитного договору і під час його строку дії не здійснював і не мав наміру здійснювати будівництво власного житла або придбання продукції. Також [PERSON] посилається на порушення його майнових прав як фізичної особи, а не суб'єкта підприємницької діяльності. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. У якості свідка позивач дав покази, що у судовому порядку його дружина оскаржує кредитний договір з підстав не узгодження з нею укладення такого правочину. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позову заперечувала, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18.08.2006 р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2548/81/43407, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит з лімітом 80 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 12 %, строком на 120 місяців. Відповідно до п. 2.1. договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У судовому засіданні було з'ясовано, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права позичальника. Позивач просить захистити його права у спосіб визнання кредитного договору № 014/2548/81/43407 від 18.08.2006 таким, що укладений з фізичною особою-підприємцем [PERSON], та виключення з тексту кредитного договору № 014/2548/81/43407 від 18.08.2006 словосполучень «споживчий кредит» та «на будівництво житла». Договірні відносини, а саме кредитні, регулюються положеннями ЦК України. Так, згідно ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактично позивач [PERSON] у такий спосіб намагається встановити юридичний факт, що має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed