Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

У серпні 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про припинення права останнього на 1/5 частину квартири [ADDRESS] із отриманням компенсації її вартості від інших співвласників та визнання за позивачами права на вказану квартиру. В обґрунтування позову вказували, що спірна квартира [ADDRESS] була отримана на сім`ю з п`яти осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які були сторонами договору про фінансування житла за програмою «60*40» №259/А від 06.08.2007 року. 13.08.2009 року зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності в рівних частинах за кожним з співвласників в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Ще до реєстрації шлюбу [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , якого [PERSON] відмовився визнавати своєю дитиною. При цьому, 13.10.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Оболонського районного суду м. Києва. [PERSON] чинив і чинить перешкоди іншим співвласникам користуватися квартирою [ADDRESS] і лише за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.04.2012 року [PERSON] зобов`язано усунути перешкоди у користуванні помешканням та вселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до спірної квартири. За твердженням позивачів на спірній житловій площі неможливо створити належні умови для повноцінного проживання позивачів та умов для розвитку і проживання неповнолітньої дитини оскільки [PERSON] не лише створює конфліктні ситуації та нестерпні умови, більше того самовільно заволодів правовстановлюючими документами на квартиру і не визнає права власності інших співвласників, що спонукало неодноразовому зверненню до судових та правоохоронних органів. У зв`язку з цим, вказуючи, що спірна квартира є неподільною, спільне користування майном із [PERSON] є неможливим, при цьому відповідач має інше житло, а тому припинення права на його незначну частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, просили про задоволення позовних вимог. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві при цьому акцентував увагу, що позивачами на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у розмірі вартості 1/5 частки квартири [ADDRESS] за для можливості подальшої компенсації [PERSON] вартості його частки та дотримання вимог Закону при розгляді даної категорії справ. [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником відповідача після оголошення перерви в черговий раз подано клопотання про відкладення розгляду справи. Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. За таких обставин, враховуючи категоричну позицію представника позивачів, неодноразові перерви та неявки відповідача в засідання, суд вважає можливим завершення розгляду справи за відсутності осіб, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи однак не з`явилися в судове засідання. Вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши надані докази у справі, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.07.2009 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Наказ №112-С/КІ від 28.01.2009 року) власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] За технічними характеристиками квартира [ADDRESS] житловою площею 44,10 кв.м., загальною площею 78 кв.м., складається з 3-ох кімнат: 13,9 кв.м., 17,6 кв.м., 12,6 кв.м., кухні площею 8 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., ванної кімнати площею 3,8 кв.м., коридору 14, 9 кв.м. Таким чином 1/5 частка відповідача в спірній квартирі становить 15,6 кв.м. загальної та 8,82 житлової площі. У відповідності до ст. 47 ЖК України, норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. З огляду на зазначене частка [PERSON] в спірній квартирі є незначною, що відповідно позбавляє його можливості раціонально володіти та розпоряджатися своєю часткою не порушуючи права інших співвласників. За твердженням позивачів ще до розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] між співвласниками помешкання погіршилися стосунки, при цьому після розірвання шлюбу останніх за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2011 року, стосунки між співвласниками квартири зіпсувалися остаточно та стали неприязними. У відповідності до висновку експерта ТОВ «Судово-Експкртний альянс» від 28.09.2015 року №28/09-2015 технічна можливість виділу в натурі 1/5 частки з квартири [ADDRESS] не можлива (Т.1 а.с. 215-223). При цьому, ініціюючи позов та визначаючи вартість квартира [ADDRESS] позивачі виходили зі Звіту про незалежну оцінку майна ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права» від 23.06.2015 року, за яким вартість вказаної квартири складає 497 000 грн., а 1/5 частини кожного з співвласників, відповідно 99 370 грн. (Т.1 а.с. 177-199). Не знайшовши порозуміння щодо вартості спірного майна в судовому засіданні призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи до КНДІСЕ. Згідно висновку експертної установи КНДІСЕ від 15.09.2016 року за №1516-43 підтверджено неможливість поділу у натурі квартири [ADDRESS] та встановлено, що ринкова вартість вказаної квартири станом на дату оцінки складає 1 470 797 грн., а вартість 1/5 її частини складає 294 159 грн. За ч.2 ст. 365 ЦК України, суд може постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності до квитанцій від 15.03.2019 року [PERSON] на депозитний рахунок суду внесені грошові кошти у розмірі 73 539 грн. 75 коп.; грошові кошти у розмірі 147 079 грн. 50 коп. внесені [PERSON] за квитанцією від 15.03.2019 року; грошові кошти у розмірі 73 539 грн. 75 коп. внесені [PERSON] за квитанцією від 15.03.2019 року. Таким чином загальна сума грошових коштів внесена позивачами на депозитний рахунок суду для можливості компенсації відповідачу вартості його частки складає 294 159 грн., що відповідає вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] визначеній в експертному висновку (Т.3 а.с. 44). Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України квартира є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Матеріали справи містять докази неодноразового та тривалого звернення сторін до правоохоронних органів і судових інстанцій з приводу перешкод, порядку користування, володіння та проживання в спільному помешканні. З огляду на зазначене, позицію сторін та надані докази, на думку суду встановлено факт неможливості спільного проживання [PERSON] з іншими співвласниками в квартирі [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] крім іншого, належало право власності на ј частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . При цьому, 03.07.2018 року за договором дарування [PERSON] подарував належну йому частку житлового приміщення своїй матері [PERSON] (Т.3 а.с. 8-11). Суд критично ставиться до дій відповідача та безоплатних угод від його імені укладених між родичами під час розгляду даної справи та вважає, що останнє підтверджує недобросовісність [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] та свідчить про наміри штучного створення умов на підтвердження відсутності іншого житла. На думку суду, реєстрація [PERSON] після розлучення з [PERSON] та стійких неприязних стосунків з іншими співвласниками в спірному помешканні 13.09.2013 року своєї малолітньої доньки від іншого шлюбу також свідчить про штучне створення відповідачем погіршення умов до спільного проживання із законними співвласниками. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, інших належних та допустимих доказів на заперечення позовних вимог [PERSON] , які б крім іншого, свідчили про добросовісність дій останнього, суду не надано. У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділеною в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Враховуючи зазначене, з огляду на ст. 365 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про припинення права [PERSON] на належну йому незначну частку у майні, що є у спільній власності сторін, підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню сума документально підтвердженого судового збору, кожному по 980 грн. 53 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved