Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21.08.2007 року між банком та [PERSON] з метою придбання ним автотранспортного засобу, було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 24 393 долари США зі сплатою 12,9 % річних з кінцевим строком повернення коштів до 20.08.2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 21.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Оскільки позичальник та поручитель не виконують зобовязання за укладеними договорами, на вимоги банку щодо сплати коштів не реагують, утворилась заборгованість у розмірі 32 419 доларів 99 центів США та 278 300 грн. 17 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15.09.2015 року позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в сумі 490 354 грн. 65 коп. Стягнуто з [PERSON] 3 654 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його висновки не узгоджуються з нормами матеріального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. ПАТ КБ Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра вказує на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відрахування сплаченої відповідачем суми заборгованості у розмірі 1088,45 дол. США із загальної суми боргу, оскільки вказана сума була віднесена на погашення прострочених відсотків, що зазначено в розрахунку заборгованості станом на 16.07.2015 року та враховано при обчисленні загальної суми боргу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції невірно визначив курс долару США відносно національної валюти, зазначивши самостійно курс на дату ухвалення рішення. Доводи апеляційної скарги також вказують, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог заявленого позову щодо поручителя, оскільки банк не втратив право вимоги до поручителя щодо виконання порушеного боржником зобовязання по поверненню кредитних коштів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув суму заборгованості на користь позивача не у валюті кредиту, оскільки кредитний договір було укладено у період дії банківської ліцензії позивача, і за даних обставин всі суми щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні вноситись позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, визначених укладеним договором. Вказана цивільна справа вже розглядалась судами. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року (а.с.127-130) рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20.11.2015 року, яким було змінено рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.09.2015 року, скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року зазначено: не можна повністю погодитись з висновком апеляційного суду про те, що оскільки розмір пені значно перевищує розмір наявної кредитної заборгованості, то він має бути зменшений на підставі ч.3 ст.551 ЦК України; також не можна погодитись з висновком апеляційного суду щодо припинення поруки. Згідно з ч.4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В судове засідання апеляційного суду представник позивача, відповідачі (в судове засідання апеляційного суду 30.11.2016 року), належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с.137,138,142), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.09.2015 року,-скасуванню.За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі: 10 516 (десять тисяч пятсот шістнадцять) доларів США 77 центів - заборгованість по сплаті відсотків та 278 300 (двісті сімдесят вісім тисяч триста) грн. 17 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту. В задоволенні решти позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не виконував умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] суми заборгованості з відрахуванням суми заборгованості, стягнутої рішенням суду від 29.12.2010 року та з урахуванням сплаченої боржником суми у розмірі 1 088 доларів 45 центів США. При цьому суд першої інстанції зазначив, що кредитна заборгованість не підлягає стягненню з поручителя в силу того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором сплив 20.08.2014 року, а з вимогами до поручителя банк звернувся у серпні 2015 року, тобто після спливу строку, визначеного ч.4 статті 559 ЦК України. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що порука є припиненою. Також суд першої інстанції зазначив в рішенні від 15.09.2015 року, що оскільки кредитор [PERSON] НБУ України позбавлений банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, то стягнення необхідно проводити у грошовій одиниці - гривні. Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичним обставинам справи, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2007 року між ВАТКБ Надра та [PERSON] з метою придбання ним автотранспортного засобу, було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 24 393 долари США зі сплатою 12,90 % річних з кінцевим строком повернення кредиту до 20.08.2014 року (а.с.7-9). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 21.08.2007 року між ВАТ КБНадра та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.10). Оскільки позичальник та поручитель не виконували зобовязання за укладеними договорами, на вимоги банку не реагували, за розрахунком банку утворилась заборгованість у розмірі 32 419 доларів 99 центів США та 278 300 грн. 17 коп.( а.с.6). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором у розмірі 180 901 грн. 63 коп. (що згідно курсу Національного банку України станом на 07.09.2010 року становило 22 875 доларів США), з яких: 18 266 доларів 90 центів США - заборгованість по кредиту, 3 636 доларів 32 центи США - заборгованість по сплаті відсотків, 971 долар 98 центів США - пеня за прострочення сплати кредиту. Звертаючись до суду першої інстанції з позовом у серпні 2015 року, ПАТ КБНадра просило стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась у період з 21.08.2007 року по 01.07.2015 року у розмірі 32 419 доларів 99 центів США, з яких: непогашений кредит - 18 266 доларів 90 центів США, заборгованість по відсоткам - 14 153 долари 09 центів США, несплачена пеня за несвоєчасне виконання зобовязання - 12 588 доларів 62 центи США. В ході апеляційного розгляду даної справи частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача. З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16.07.2015 року, представленому позивачем (а.с.6), вбачається, що заборгованість по сплаті відсотків за період з 21.08.2007 року по 01.07.2015 року складає 14 153,09 доларів США. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ КБ Надра заборгованість по сплаті відсотків за даним кредитним договором за період з 21.08.2007 року по 01.09.2010 року в сумі 3 636 доларів 32 центи США. За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги заявленого позову в частині стягнення на користь позивача заборгованості по сплаті відсотків підлягають частковому задоволенню, а саме, в сумі 10 516 доларів США 77 центів. Розрахунок наступний: 14 153,09 доларів США - 3 636,32 доларів США = 10 516,77 доларів США. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто на користь позивача суму заборгованості по сплаті відсотків не в іноземній валюті, як про це просив позивач у вимогах заявленого позову. Оскільки у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, то стягнення таких коштів саме в іноземній валюті узгоджується з приписами ч.3 статті 533 ЦК України. Частково задовольняючи вимоги заявленого позову та стягуючи суму заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що поручитель [PERSON] не може відповідати перед кредитором, як солідарний боржник, оскільки порука є припиненою. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до приписів статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ч.4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора і субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Необхідно розрізняти поняття: строк виконання основного зобовязання та право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобовязання визначено кредитним договором, в даному випадку - 20.08.2014 року. Право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості - це право, що виникає в процесі дії кредитного договору у звязку з неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Предявлення вимоги до позичальника з проханням у 30-денний термін погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання не є настанням строку виконання основного зобовязання, а лише правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, з моменту закінчення 30-денного терміну з моменту предявлення претензії-вимоги не можна відраховувати шестимісячний термін звернення до поручителя, який відраховується від дня настання строку виконання зобовязання. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що строк кредитного договору від 21.08.2007 року закінчився 20.08.2014 року. Разом з тим, у звязку з невиконанням умов кредитного договору ПАТ КБНадра у грудні 2010 року звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, який було укладено із [PERSON] та за договором поруки, укладеним із [PERSON] Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2010 року, яке набрало законної сили, вимоги заявленого позову було задоволено. За даних обставин, порука вже реалізована, і залишилось лише невиконане зобовязання, оскільки рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 29.12.2010 року, що набрало законної сили, з позичальника та поручителя вже стягнуто заборгованість за кредитним договором. В силу статті 129 Конституції України. рішення суду є обовязковим для виконання, а згідно з приписами ч.2 статті 223 ЦПК України, факти та правовідносини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не можуть оспорюватись в іншій цивільній справі. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 03.02.2016 року №6-2017цс15, яка відповідно зі статтею 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 15.09.2015 року, - скасуванню. При цьому вимоги заявленого позову підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі: 10 516 (десять тисяч пятсот шістнадцять) доларів США 77 центів - заборгованість по сплаті відсотків та 278 300 (двісті сімдесят вісім тисяч триста) грн. 17 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту (розрахунок пені проведено позивачем в межах строку спеціальної позовної давності - 1 рік (а.с.6,зворот)).В задоволенні решти позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне провести розподіл судових витрат. Оскільки на час подання до суду першої інстанції вказаної позовної заяви позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір (в редакції станом на 29.07.2015 року), то апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь держави по 1 827 грн. з кожного судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції (3 654 грн.:2 = 1 827 грн.). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.54), при зверненні з апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір в сумі 4019 грн. 40 коп. Враховуючи, що вимоги заявленого позову судом задоволено на 51,3%, стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи підлягає 2 061 грн. 95 коп. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра по 1 030 грн. 97 коп. з кожного в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (2 061 грн. 95 коп.:2 = 1 030 грн. 97 коп.).

Outcome: partial