Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відділення №30 ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в якому прохав визнати відмову АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в поверненні суми Вкладу такою, що не відповідає вимогам закону. Зобовязати відповідача до виконання умов договору про депозитний вклад, \~укладеного ним 05 грудня 2013 року з ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в особі \~начальника відділення №30, шляхом видачі готівкових коштів з депозитного вкладу в розмірі 5600 доларів США з нарахованими відсотками з розрахунку 12% річних. Зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому проценти по вкладу в розмірі 12 процентів річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ Банк Фінанси та Кредит коштами, починаючи з 05 грудня 2013 року по день виплати всієї суми вкладу. Зобовязати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 500 доларів США. Ухвалою суду від 17 квітня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит (а.с.24). 06 червня 2015 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та остаточно прохав визнати відмову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в неповерненні суми вкладу такою, що не відповідає вимогам закону. Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу у розмірі 5600 доларів США та проценти по вкладу у розмірі 12 процентів річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнути з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 500 доларів США, а також понесені позивачем судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 05 грудня 2013 року між ним та ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в особі начальника відділення №30 \~АТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) \~№45403/370-13, відповідно до якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 7000 \~доларів США \~на строк з 05 грудня 2013 року до 10 грудня 2014 року. 10 грудня 2014 року йому було видано всього 1400 доларів США, а у видачі решти було відмовлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність та прохав позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повторно не зявився до залу суду, причин неявки не повідомив, правом надати заперечення проти позову та докази на їх підтвердження не скористався. Представник відділення №30 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовився від отримання судової повістки, тому в силу ч.8 ст.76 ЦПК України вважається належно повідомленим. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення за наявними в справі доказами. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на\~\~припущеннях. Судом встановлено, що 05 грудня 2013 \~року між позивачем та ПАТ Банк Фінанси та Кредит, в особі начальника відділення №30 \~АТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) \~№45403/370-13, відповідно до якого Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок №2635.6.100982.001 в сумі 100 \~доларів США \~на строк з 05 грудня 2013 року до 10 грудня 2014 року (а.с.4). У відповідності до п.4 згаданого договору вкладник має право неодноразово поповнювати Вклад протягом строку дії договору. Згідно виписки по рахунку позивача ним внесено на депозитний рахунок 7000 доларів США (а.с.5). Визначаючи характер спірних правовідносин, з врахуванням того, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків сторін став Договір про банківський строковий вклад, суд, при вирішенні цього спору, виходить з наступного. Так, згідно ч.1 ст.1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Тобто, ця норма законодавства України визначає, що вкладом (депозитом) є виключно кошти, які розміщені на іменних рахунках клієнтів (вкладників) у банку. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною другою ст.1060 ЦК України\~визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною п'ятою\~статті 1061 ЦК України\~закріплено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до абз.2 ч.6\~ст.1060 ЦК України, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, проценти за користування вкладом повинні бути виплачені вкладникові на момент видачі вкладу, тобто з врахування також і періоду прострочення виконання строку, визначеного в договорі. Пунктом 2 Договору про банківський вклад визначено, що за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору (з 27 вересня 2013 року до 02 жовтня 2014 року), Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 11,50 % річних. Згідно з положеннями ст.1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунками за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За приписом ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.\~Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 5600 доларів депозитного вкладу. Звертаючись до суду із згаданим позовом позивач прохав стягнути з відповідача проценти за час користування коштами Вкладу за ставкою 12% річних. Однак, пунктом 2 Договору про банківський вклад визначено процентну ставку в розмірі 11,50 % річних, тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню проценти за користування коштами вкладу за період з 05 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року, тобто за 370 календарних днів, в розмірі 816,03 доларів США (11,5% : 365 х 370 х 7000 = 816,03) та за період з 11 грудня 2014 року по день ухвалення рішення, тобто за 215 календарних днів, в розмірі доларів США (11,5% : 365 х 215 х 5600 = 379,34 ), а всього на загальну суму 1195,37 доларів США. Згідно із розясненням, які містяться в п.14\~постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах»\~при поданні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську\~за курсом, установленим НБУ на день ухвалення рішення. У резолютивній частині розмір суми, що підлягає стягненню, вказується в гривнях. Таким чином, грошове зобовязання відповідача в доларах США підлягають переведенню в гривневий еквівалент за курсом НБУ, який на день ухвалення рішення становив 2196,3753 грн. за 100 доларів США (а.с.56). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 149251,83 грн. ((5600 + 1195,37) х 2196,3753 : 100 = 149251,83). Відповідно до\~ст.23 ЦК України та глави 71 ЦК України\~не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань по договору банківського вкладу однією із сторін таких договірних зобов'язань. Також не передбачено відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання умов договору про банківський строковий вклад (депозит) №28186/370-13 від 27 вересня 2013 року (а.с.4). Крім того, не передбачено відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання умов договору від укладеним між сторонами. Закон України «Про захист прав споживачів»\~не містить норми про відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов'язань за договором банківського вкладу (депозиту). З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 доларів США, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. У відповідності до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача. Позивачем не зазначено у позовній заяві які саме судові витрати та в якому розмірі ним були понесені, доказів на їх існування суду не надано, тому в цій частині вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial