overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа Баглійський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка вказала, що їй, згідно договору купівлі-продажу від 01 грудня 2015 року, на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Продавцем за даним договором виступав [PERSON], відповідач по справі, від імені якого діяла по довіреності [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу даної квартири продавець, тобто відповідач, повинен був знятий з реєстраційного обліку до 07 грудня 2015 року, але до теперішнього часу є зареєстрованим у квартирі. Добровільно зніматись з реєстрації у будинку він не бажає. У будинку речі відповідача відсутні. У звязку з реєстрацією у квартирі відповідача, вона вимушена сплачувати комунальні послуги і за нього. Окрім того, вона, позивачка по справі, у звязку з реєстрацією у квартирі, яка належить їй на праві власності, відповідача, позбавлена можливості розпоряджатись квартирою. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Тому суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, вважає можливим слухати справу у його відсутність. Суд, вислухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У судовому засіданні також було встановлено, що відповідач у квартирі, яка належить на праві власності позивачці не проживає. Разом з тим, добровільно зніматись з реєстрації у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, не бажає. При цьому, із акту від 18 грудня 2015 року, затвердженого начальником дільниці № 1 КЖЕП «Оріон», вбачається, що відповідач у квартирі позивачки не проживає, комунальні послуги не сплачує та його особистих речей у квартирі немає. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України: Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України: Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України: Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, перешкоджає позивачці користуватись та розпоряджатись своїм майном та на свій власний розсуд. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову про збільшення розміру аліментів [PERSON] зазначала, що рішенням Здолбунівського районного суду від 27.01.2010 року було встановлено аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 350 гривень щомісячно , починаючи стягнення з моменту вступу рішення суду в силу і до досягнення сином повноліття. На даний час матеріальне становище позивачки є скрутним . Оскільки вона ніде не працює з 31 грудня 2015 року , являється пенсіонером отримує пенсію в розмірі 946 гривень на місяць . Відповідач офіційно не одержує заробітку плату проте неофіційно по цивільно-правових угодах працює за кордоном , а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення ним повноліття. Представник відповідача заперечив проти позову , та просив у позові відмовити. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду від [INFO] відповідачу присуджено аліменти на утримання сина в розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту вступу рішення суду в силу і до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів, враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду матеріальний стан позивача у цій справі погіршився, оскільки на даний час значно збільшився розмір прожиткового мінімуму доходів громадян, зокрема і дітей віком до 18 років, на даний час збільшились ціни на продукти харчування, товари та інші послуги, що потребує від позивача значно більших витрат на утримання сина, а визначений розмір аліментів не можна вважати достатнім для належного утримання сина сторін. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів є такими що підлягають задоволенню частково, а саме стягненню аліментів у сумі 800 гривень. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивачка посилається на те, що з 16 липня 2010 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 121. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. З серпня 2015 року шлюбні відносини припинили. Причиною розпаду сім'ї стали: протилежні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, різниця характерів. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Між ними спору стосовно поділу спільного майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишається виховуватися та проживати разом з нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Не заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що дитина на вихідні дні проживає разом з ним. Матеріальну допомогу на утримання дитини він надає у добровільному порядку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили з серпня 2015 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стали: протилежні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, різниця характерів. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Між сторонами спору стосовно поділу спільного майна немає. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина буде жити по домовленості з обома батьками. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає у добровільному порядку. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей на її користь. В обґрунтування предявленого позову позивачка посилається на те, що з 23 листопада 1996 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням суду від 16 січня 2015 року був розірваний. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на повному її утриманні. Батьком дітей є відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалося. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач добровільно не надає. Відповідач працює у КВП ДМР «Міськводоканал», має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не зявилась. До розгляду справи подала письмову заяву, у якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився. Судом про день, час та місце слухання справи повідомлений. Суду про поважність причини неявки у судове засідання не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач добровільно не надає. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає, працює у КВП ДМР «Міськводоканал», суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 2 липня 2014 року з відповідачем зареєстрували шлюб. У сторін є дитина, [PERSON], [INFO]. З лютого 2015 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сторони мають різі погляді на життя, відповідач не здатний піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаєморозуміння. За вищезазначеного, позивачка [PERSON] вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також інтересам дитини. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з'явився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка не заперечують проти винесення у справі заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2010 року. Від шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окремі бюджети, однією сім'єю не проживають, у добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], і [PERSON] 06 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 73. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Крім того, просила після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Також подала до суду висновок Яготинського ВП ГУ НП в Київській області. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Однак подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати в його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2010 року. Від шлюбу дітей не мають. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, ведуть окремі бюджети, разом як подружжя не проживають, шлюб має формальний характер. У добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Крім того, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про зміну прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окремі бюджети, однією сім'єю не проживають, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 16 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління у Київській області, актовий запис № 64, без надання строку на примирення, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище Фірсова. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 СК України повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи в його відсутність від нього не надходило, за таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивач. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили спільне проживання, ведуть окремі бюджети. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що з 1981 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], з яким до 2005 року мешкала в квартирі [ADDRESS]. В 2005 році [PERSON] виїхав до м.Києва на заробітки. З того часу зв'язок з ним перервався, до м. Шостка [PERSON] не повертався, його місцеперебування заявнику не відоме. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала та пояснила, що останній раз бачила [PERSON] у 2005 році в м. Шостка. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідне для розірвання шлюбу. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, однак письмово повідомив, що по суті заяви заперечень не має та просить розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши пояснення заявниці, показання свідків, дослідивши письмові докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. З копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що заявник [PERSON] та [PERSON], [INFO] з 18 грудня 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Допитані у суді свідок [PERSON], [PERSON] показали, що починаючи приблизно з 2005 року, тобто більше 10 років, за місцем постійного проживання у м. Шостка [PERSON] не бачили, де він може знаходитися їм не відомо. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що місце її проживання зареєстровано у [INFO]. Згідно відповіді МВ УДМС України в Сумській області від 19.02.2016 за цією адресою зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 23). З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, а їхні показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Оскільки матеріали справи свідчать про те, що останні відомості про [PERSON] були у 2005 року, то початком його безвісної відсутності слід вважати перше січня 2006 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 07 вересня 2009 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 278. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказала, що з 2012 року однією родиною з відповідачем не проживає, у зв'язку із тим, що чоловік не працює, зловживає спиртними напоями, матеріально сім'ю не утримує, через що між подружжям виникають сварки, що негативно впливає на виховання дитини. Вважала, що зберегти її шлюб з відповідачем неможливо, у зв'язку із чим просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає, і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved