Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, якою просила встановити факт належності їй диплому про середню професійно-технічну освіту [NUMBER] на ім'я «[PERSON], дата видачі 24.07.1986, реєстраційний номер 99». Вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з розбіжностями у написанні ім'я заявника у дипломі та у паспорті громадянина України, вона позбавлений можливості оформити пенсію за віком. Встановити цей факт в інший спосіб, ніж за рішенням суду, є не можливим. Позиції учасників справи В судовому засіданні заявник та представник заявника - адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, згідно поданої заяви просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. /ас 29/ Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб згідно з вимогами статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК/. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Встановлені обставини та мотиви Суду Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що диплом про середню професійно-технічну освіту [NUMBER], виданий Сумським СПТУ-11 Сумської області 24.07.1986 належить [PERSON], реєстраційний номер 99. За повідомленням Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» від 22.02.2018 № 137 в Поіменній книзі обліку особового складу учнів, книги зарахування і відрахування учнів та книги видачі дипломів значиться - [PERSON], [INFO] і навчальний заклад не може надати довідку з місця навчання на ім'я [PERSON]. За даними Свідоцтва про народження [NUMBER] від 31.01.1968 (дані мовою оригіналу на російській мові) [PERSON] родилась [INFO] в пгт Краснополье Краснопольского района Сумской области, о чем произведена соответствующая запись за № 9 от 31.01.1968. Згідно наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про укладення шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища [NUMBER] від 30.01.1987, [PERSON], [INFO], 30 січня 1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON], змінила прізвище після державної реєстрації на «[PERSON]». За даними паспорта громадянина України [NUMBER] власником паспорта є [PERSON], [INFO], місце народження смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області. За даними посвідчення по інвалідності [NUMBER] виданого Краснопільським управлінням праці та соціального захисту населення Краснопільського району Сумської області від 14.03.2001 власником є [PERSON], 1968 року народження. /ас 6-9, 13-21/ Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 293 ЦПК передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно статті 319 ЦПК у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, згідно з п. 6 частини першої статті 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлені по справі обставини в їх сукупності не спростовані і не оспорені заінтересованою особою, тому суд вважає доведеним факт, що диплом про середню професійно-технічну освіту [NUMBER], виданого Сумським СПТУ-11 Сумської області 24.07.1986, виданий на ім'я [PERSON], [INFO] належить [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви і встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає змогу оформити право на пенсію. З огляду на викладене, заява є обґрунтованою і підставною для задоволення. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК суд не відшкодовує судові витрати.

Outcome: approved