Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO]; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2015 року і до його повноліття. На обгрунтування позову послалась на те, що у 2010 році познайомилась з відповідачем та почали зустрічатися. 10.10.2012 року у них народився син [PERSON]. Відповідач після народження сина не мав однозначної позиції щодо свого батьківства відносно сина [PERSON], заявляючи, що це не його дитина. Відповідач є батьком дитини, однак відмовився подати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. 01.06.2013 року зареєстрували шлюб. 16.08.2014 року шлюб з відповідачем було розірвано. 16.01.2015 року у них народилася дочка [PERSON]. На час перебування у шлюбі з відповідачем, останній навчався у [PERSON] сухопутних військ імені гетьмана [PERSON]. Отримуючи стипендію, а крім того отримуючи кошти від батька, який перебував на заробітках за кордоном, кошти від своїх бабий діда, витрачав на свої потреби. Стверджує, що дітей утримує сама, так як відповідач жодним чином останніх не забезпечує. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позові, просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала. Не визнала лише стягнення коштів на правову допомогу. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно з ч.ч. 1, 2, абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 128 СК України (далі СК) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу (1501-06, 1502-06, 1503-06, 1504-06, 1505-06) України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебувала у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1\~ст. 126 СК). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхній представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Як видно з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-СГ № 347819, матірю дитини записана позивач, а батьком [PERSON]. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК, що було підставою для прийняття позову судом на підставі ч. 4 ст. 128 цього Кодексу. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, позивач отримує допомогу, як одинока мати на дитину [PERSON], 10.10.2012р. За результатами тесту ДНК (документи є у матеріалах справи), проведеного за клопотанням позивача, результати тесту ДНК показали, що відповідач з ймовірністю 99,9999% може бути біологічним батьком [PERSON], [INFO]. З цих даних та пояснень позивача та представників сторін, у яких представник відповідача визнала позов у частині визнання батьківства, суд дійшов висновку про доведення батьківства відповідача стосовно [PERSON], тому його необхідно визнати батьком цієї дитини. Отже, позов у цій частині задовольняється. Відповідно до\~ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу), матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 142 СК діти мають рівні права та обовязки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. З урахуванням наведеного, визнання позову представником відповідача і в цій частині, суд дійшов висновку про задоволення такої вимоги. \~ Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~в разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні судом за наявності для того законних підстав приймається рішення про задоволення позову.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, повязані з проведенням судових експертиз. Тому документально підтверджені понесені позивачем витрати на проведення експертизи у сумі 7 614, 00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як зі сторони, не на користь якої ухвалено рішення. За таким самим принципом слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого останньою судового збору. Що стосується заяви позивача, у якій остання просить стягнути з відповідача на свою користь 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1, 2 статті 84 ЦПК витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з першим реченням ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. 20.08.2015 року між позивачем та «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката [PERSON] укладено договір-доручення на правове обслуговування. 28.10.2015 року позивач уповноважила [PERSON] бути її представником в судах (копія довіреності на представництво в суді від 28.10.2015 року). Позивач за надання правової допомоги сплатила через банківську установу АТ «Ощадбанк» КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 4 000,00 грн. (квитанція № 217 від 07.09.2015 року). Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI (далі Закон № 4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218,00 гривень. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378,00 гривень. Відповідно до журналів судового засідання від 27.11.2015 року та 21.03.2016 року, які відбулися за участю позивача та її представників, такі тривали 46 хв. Таким чином, граничний розмір компенсації за надання позивачу правової допомоги у судовому засіданні, яке відбувалося 27.11.2015 року обчислюється шляхом визначення 40 відсотків від 1218,00 грн., що становить 487,20 грн. за 1 год. та складає 243,60 грн. (487,20 х 30хв. / 60хв.). Також граничний розмір компенсації за надання позивачу правової допомоги у судовому засіданні, яке відбувалося 21.03.2016 року обчислюється шляхом визначення 40 відсотків від 1378,00 грн., що становить 551,20 грн. за 1 год. та складає 146,98 грн. (551,20 х 16хв. / 60хв.). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 390,58 грн. (243,60 грн. + 146,98 грн.). Решта сплаченої позивачем суми витрат на правову допомогу, виходячи з виключного переліку передбачених законом форм участі особи, яка надає правову допомогу, що дають право на компенсацію, компенсації не підлягає.

Outcome: approved