Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 27 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № 1757-0201018/ФКВ-08. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15 207 дол. США з розрахунку 11,00% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 27.08.2008 року по 26.08.2015 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 96 363 грн. 30 коп., в тому числі: - 52 671 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; - 10 385 грн. 06 коп. - заборгованість за відсотками; - 6 905 грн. 71 коп. - комісія; - 24 945 грн. 44 коп. - пеня; - 1 138 грн. 69 коп. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту; - 317 грн. 07 коп. - сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту. У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задовленні, посилаючись на їх необґрунтованість. Пояснив, що позивач не має правових підстав для стягнення коштів з відповідача, оскільки ним не доведено факт відступлення права вимоги саме за кредитним договором [PERSON] Вказав, що позивачем не доведено факт видачі кредитних коштів відповідачу. Розрахунок заборгованості здійснено не вірно. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази наявності заборгованості за кредитними договором. Крім того, умова п. 1.3.2. Кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» ( а.с. 57-59). Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № 1757-0201018/ФКВ-08 (а.с. 7-13). Відповідно до п. 1.1.-1.5. умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15 207 дол. США з розрахунку 11,00% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 27.08.2008 року по 26.08.2015 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» ( а.с. 20-32). Відповідно до п. 4.1. даного договору ТОВ «Укрпромбанк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 1757-0201018/ФКВ-08 від 27.08.2008 року. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Український промисловий банк» на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси у повному обсязі. Однак, на відміну від ТОВ «Український промисловий банк», що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, остання, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконала. У зв'язку з чим станом на 23.12.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 96 363 грн. 30 коп. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» ( а.с. 35). Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відноситься стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушила норми законодавства та умови кредитного договору. Позивачем було надано розрахунки по заборгованості за вказаним кредитом (а.с. 18-19) та виписки за позичковими рахунками [PERSON] (а.с. 186-209), з якими суд погоджується. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Представник відповідача у судовому засіданні не навів належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача на день розгляду справи не існує заборгованості по договору, не спростував розрахунки заборгованості, надані позивачем, свої розрахунки не надав. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачем його прав, у зв»язку з чим суд вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми бору за кредитним договором, що узгоджується із ст. 16 ЦК України та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України. Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що на даний час сума боргу відповідача перед позивачем становить 96 363 грн. 30 коп. і саме такий її розмір підлягає до стягнення. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не було відомо про передачу прав вимоги, оскільки як вбачається з квитанцій, які були надані представником відповідача у судовому засіданні, сама відповідачка сплачувала грошові кошти для погашення кредитної заборгованості саме на рахунок ПАТ «Дельта Банк» ( а.с. 151-197). Також, у червні 2014 року [PERSON] зверталася до Голови Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» з заявою про видачу довідки та дозволу банку (а.с. 130), що підтверджує обізнаність відповідачка у тому, що право вимоги за її кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Що стосується посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факту видачі відповідачці кредитних коштів та [PERSON] взагалі не отримувала дані кошти, то слід зазначити, що дані твердження спростовуються тим, що сама відповідачка протягом дії кредитного договору сплачувала кошти на рахунок ТОВ «Укрпромбанк», а потім ПАТ «Дельта Банк». Крім того, факт видачі коштів підтверджується меморіальним ордером від 27 серпня 2008 року, рахунком-фактурою №СФ-0708082 від 07.08.2008 року (а.с. 121-122). Також, суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що п. 1.7. Кредитного договору суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачка весь час з моменту укладення кредитного договору сплачувала комісію, тобто її визнавала. Доказів звернення до суду про визнання недійсним даного пункту договору суду не надано. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на підставі ст. ст. 526, 611 ЦК України слід стягнути на користь позивача 96 363 грн. 30 коп., а саме: - 52 671 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; - 10 385 грн. 06 коп. - заборгованість за відсотками; - 6 905 грн. 71 коп. - комісія; - 24 945 грн. 44 коп. - пеня; - 1 138 грн. 69 коп. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту; - 317 грн. 07 коп. - сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 445 грн. 45 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved