Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № SR-006/1898/2008, укладений 06 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 06.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-006/1898/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою фіксованого відсотка +FIDR, з кінцевим терміном погашення до 06 лютого 2028 року. 06.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-006/1898/2008, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно з боржником відповідати за повне виконання боргових зобов'язань останнього за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 14.11.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № ML-006/1898/2008 від 06.02.2008 року становить 10 553 235 гривень 30 копійок, що складається з залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 927 422 гривні 95 копійок, заборгованості по процентам за період з 06.02.2008 року по 28.05.2010 року у розмірі 342 090 гривень 02 копійки, суми нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 14.11.2013 року по 14.11.2014 року у розмірі 8 283 722 гривень 32 копійок. 26.12.2008 року між банком та позичальником [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору кредиту від 06.02.2008 року, яким викладено графік платежів за кредитом у новій редакції та внесено зміни до умов кредитного договору. Так, відповідно до п. 2.1.3 Додаткового договору № 1 від 26.12.2008 року, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або третіми особами своїх боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. 19.02.2009 року ПАТ «ОТП Банк» направив позичальнику [PERSON] досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором. У квітні 2011 року відповідач звернувся до Подільського суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.02.2008 року з [PERSON] та [PERSON], до позову банком було додано копію досудової вимоги, датованої 19.10.2009 року, яка начебто була направлена банком на адресу позичальника [PERSON], однак останній зазначає, що жодних досудових вимог від банка про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитним договором , не отримував. Враховуючи, що відповідач банк не звертався на протязі встановленого законом шестимісячного строку до позичальника до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просить суд визнати договір поруки № SR-006/1898/2008, укладений 06 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник позивача, яка на підставі довіреності також є представником третьої особи, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до п.п. 4.1 договору поруки, даний договір діє з моменту його укладення та до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а саме не пізніше 06 лютого 2028 року, а тому строк дії поруки - 20 років. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 06 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-006/1898/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою фіксованого відсотка +FIDR, з кінцевим терміном погашення до 06 лютого 2028 року (а.с. 8-11). В забезпечення виконання за кредитним договором, 06 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] укладено договір поруки № SR-006/1898/2008, за умовами якого поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (ст. 1 договору поруки). Відповідно до положень ст. 2 договору поруки, порукою за договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, а саме: повернення основної суми кредиту наданого боржнику; сплати відсотків за користування кредитом; сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. У п.3.4 договору поруки визначено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною у договорі. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-006/1898/2008 від 06.02.2008 року, внаслідок чого утворилась заборгованість. У квітні 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, датованим 12.04.2011 року, в якому просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-006/1898/2008 від 06.02.2008 року (а.с. 16). З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що залишок заборгованості по тілу кредиту складає 986 478 гривень 85 копійок; заборгованість по відсоткам за період з 25.12.2008 року по 28.05.2010 року складає 175 085 гривень 90 копійок; сума нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 28.05.2010 року по 12.04.2011 року складає 3 146 867 гривень 38 копійок; сума нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитом за період з 28.05.2010 року по 12.04.2011 року складає 558 523 гривні 99 копійок (а.с. 20). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначив про те, що оскільки останній платіж по сплаті кредиту був здійснений 25 грудня 2008 року, тобто заборгованість у позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла з січня 2009 року, а відповідач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості лише у квітні 2011 року, то кредитор пропустив строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука є припиненою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено в договорі поруки. За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний періоду часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, суд надходить до висновку про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. При цьому, під виконанням сторонами основного зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 06 лютого 2028 року, шляхом сплати щомісячними ануїтет ними платежами у розмірі, строки та з періодичністю згідно графіку погашення кредиту. Таким чином, поряд із установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань - сплату щомісячних платежів - що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання виконання основного зобов'язання (у тому випадку, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № ML-006/1898/2008 від 06.02.2008 року вбачається, що останній платіж позичальником був здійснений 25 грудня 2008 року, період, з якого почала нараховуватись пеня, починається з 28 травня 2010 року (а.с. 20). В матеріалах даної цивільної справи також наявна копія позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка надійшла в провадження Подільського районного суду м. Києва у квітні 2011 року. При цьому, суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що відповідач звертався до суду з позовом вперше ще у березні 2010 року, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи, дійсно Подільським районним судом м. Києва 17 березня 2010 року зареєстровано позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2010 року вказану позову заяву повернуто позивачу для подання до належного суду. Доказів про скасування зазначеної вище ухвали суду від 06.04.2010 року, прийняття позовної заяви до провадження та призначення справи до розгляду за вказаною вище позовною заявою, представник відповідача суду не надав, не містять таких доказів і матеріали цивільної справи. А тому факт повернення Подільським районним судом м. Києва у 2010 році позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для подання її до належного суду не є доказом пред'явлення вимоги у шестимісячний строк кредитором до поручителя [PERSON] Крім того, суд звертає увагу на те, що вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-006/1898/2008 від 06.02.2008 року відповідач направив поручителю [PERSON] лише 21 листопада 2011 року, про що свідчить копія опису вкладення у цінний лист з відповідною відміткою про дату відправлення поштового відділення (а.с. 48), тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які б спростовували вказані вище обставини, представником відповідача суду не надано, не містять таких доказів і матеріали цивільної справи. Таким чином, оскільки відповідач звернувся до суду з позовом у квітні 2011 року, натомість останній платіж по кредиту був здійснений позичальником у грудні 2008 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та пропущення відповідачем строку пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON], а тому є підстави вважати поруку припиненою. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved