Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати довіреність від 25.06.2007 року щодо розпорядження автомобілем BАЗ 21070, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яка посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], удаваним правочином, укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та визнати укладеним договір купівлі-продажу вказаного автомобілю між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Вимоги позову мотивовані тим, що 25.06.2007 року він видав на ім'я відповідачів нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем. Також відповідачем [PERSON] сплачено йому за автомобіль кошти в сумі 7500 грн., що підтверджується розпискою. Тому вважає, що фактично між ними укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Судом до участі у справі залучено як третю особу без самостійних вимог [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає і просить його задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 25.06.2007 року позивачем [PERSON] надано довіреність (а.с.7) на ім.»я [PERSON] та [PERSON] щодо розпорядження (продажу) автомобілем ВАЗ 21070 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за №2835.. Вказана довіреність видана на три роки та дійсна до 25.06.2010 року. На момент видачі довіреності позивач [PERSON] був власником вказаного автомобіля, що підтверджується журналом картом Центру УДАІ, та перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст.237, ст.244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже за змістом вказаних норм права, за довіреністю право власності від однієї особи до іншої не переходить. Відповідно до ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) продає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» (далі Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, ст.34 вказаного Закону передбачає обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. А п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 обов'язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачає його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Як вбачається з матеріалів справи при укладенні довіреності від 25.06.2007 року автомобіль марки ВАЗ 21070 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] його власником [PERSON] з обліку не був знятий. Оскільки не було дотримано зазначених вимог, між власником даного автомобіля [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] -договір купівлі-продажу укладений не міг бути. Крім того, надана 25.06.2007 року довіреність не передбачала переходу права власності на автомобіль, і не є прихованим договором купівлі-продажу по вказаній вище причині. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником [PERSON] і [PERSON] чи [PERSON] не укладався. Отже, суд не приймає визнання відповідачами позову, оскільки це суперечить закону, та приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed