Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У січні 2020 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням, а саме: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є власником вищевказаного домоволодіння, в якому, крім неї також зареєстрований її колишній чоловік, відповідач у справі - [PERSON] . Фактично же відповідач не проживає у вищевказаному будинку з вересня 2017 року, ніякої участі в сплаті комунальних платежів не приймає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на неї, чим об`єктивно порушуються права позивачки. Тому, у зв`язку з вказаними обставинами, вона була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала заяву, в якій просила закінчити розгляд справи без її участі без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору дарування від 26 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. і зареєстровано в реєстрі за № 1630 (а.с. 15-16). Крім цього, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.10.2015 року та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 17-18). 31 жовтня 2003 року позивачка зареєстровала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 699. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 19). Вищевказаним рішенням суду встановлено, що з вересня 2017 року сторони однією сім`єю не проживають. В належному позивачці будинку, окрім неї самої, зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою № 22527 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 19 грудня 2018 року (а.с. 23); записом в домовій книзі в будинку [ADDRESS] (а.с. 24). Проте, [PERSON] з вересня 2017 року, тобто вже майже три роки, не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2019 року; актом, який було складено [PERSON] та [PERSON] (які є сусідами позивачки) від 08.01.2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] з вересня 2017 року не проживає будинку [ADDRESS] (а.с. 26). Крім цього, в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] вказали, що [PERSON] не проживає будинку [ADDRESS] близько трьох років. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації. При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивач, як власник квартири, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності і розпоряджання своїм майном. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації вже майже три роки, а його реєстрація чинить власникові перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням, а саме: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved