Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

У серпні 2020 року Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 30 497,40 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову посилався на те, що з 16.12.2016 року Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України є виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач споживає послуги, але не в повному обсязі з квітня 2017 року виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.04.2017 року по 01.07.2020 року у розмірі 30 497,40 грн., з яких: заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 22 195,57 грн., інфляційні втрати, нараховані на вказану заборгованість, у розмірі 6 086,36 грн., три проценти річних, нараховані на вказану заборгованість, у розмірі 2 215,47 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористалась правом, передбаченим ст.ст. 177, 178 ЦПК України, та не подала відзив на позов. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи по суті у його відсутність. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані позивачем, оскільки відповідач не скористалась своїми процесуальними правами та не подала до суду ані відзиву на позов, ані доказів в обґрунтування своєї правової позиції у випадку заперечення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим номером 6801 (а.с. 6). З 16.12.2016 року Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України прийнято на баланс будинок [ADDRESS] згідно наказу Міністра оборони України № 695 від 16.12.2016 року (а.с. 7-8). З 16.12.2016 року Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ Міністерства оборони України надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , споживачем житлово-комунальних послуг, однак не виконує належним чином своїх зобов`язань по оплаті таких послуг, внаслідок чого за період з 01.04.2017 року по 01.07.2020 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 30 497,40 грн . На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Міністерством розвитку громад та територій України. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за період з 01.04.2017 року по 01.07.2020 року становить 30 497,40 грн., з яких: заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території становить 22 195,57 грн., інфляційні втрати, нараховані на вказану заборгованість, становлять 6 086,36 грн., три проценти річних, нараховані на вказану заборгованість, становлять 2 215,47 грн. Відповідачем вказаний розрахунок заборгованості позивача не спростовано жодними доказами. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу, яка є власниками квартири [ADDRESS] . На час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Ані факт надання послуг, ані розмір заборгованості не спростовано відповідачем в ході розгляду справи належними та допустимими доказами. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.04.2017 року по 01.07.2020 року у розмірі 30 497,40 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Outcome: approved