Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ЕРДЕ БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], Шевченківський районний відділ Головне управління ДМС у м. Києві, згідно якого просить виселити [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Шевченківському районному відділі Головного управління ДМС у м. Києві. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 березня 2011 року між ТОВ «Мазурка» та Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» було укладено «Договір зростання» Договір про надання овердрафту №61/11-ОВ, за умовами якого Банком було надано Позичальнику овердрафт з лімітом у сумі 4 250 000,00 грн. з терміном остаточного повернення кредиту 30 березня 2012 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором між Банком та [PERSON] 26 травня 2011 року був укладений Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2053. В порядку та на умовах Іпотечного договору, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань, відповідно до п. 2.1 Іпотечного договору, Банк прийняв від Іпотекодавця в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру житловою площею 19,00 кв.м., загальною площею 37,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцям на праві власності. Пунктом 7.4 Іпотечного договору сторони Договору домовились про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору шляхом, зокрема відповідно до п. 7.4.1 Іпотечного договору, переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов: У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець підписанням цього Іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. Вказаний договір має силу правовстановлюючого документу та надає право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та право продати предмет застави. Право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України. У зв'язку із порушенням Позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за ним, АТ «ЕРДЕ БАНК» скористався правами, наданими Кредитним договором, Іпотечним договором та звернув стягнення на Предмет іпотеки шляхом переходу права власності до Іпотекодержателя. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2011 року між ТОВ «Мазурка» та Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» було укладено «Договір зростання» Договір про надання овердрафту №61/11-ОВ, за умовами якого Банком було надано Позичальнику овердрафт з лімітом у сумі 4 250 000,00 грн. з терміном остаточного повернення кредиту 30 березня 2012 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором між Банком та [PERSON] 26 травня 2011 року був укладений Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2053. В порядку та на умовах Іпотечного договору, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань, відповідно до п. 2.1 Іпотечного договору, Банк прийняв від Іпотекодавця в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру житловою площею 19,00 кв.м., загальною площею 37,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцям на праві власності. Пунктом 7.4 Іпотечного договору сторони Договору домовились про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору шляхом, зокрема відповідно до п. 7.4.1 Іпотечного договору, переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов: У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець підписанням цього Іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь - яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки не вимагається. Вказаний договір має силу правовстановлюючого документу та надає право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки та право продати предмет застави. Право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, у зв'язку із порушенням Позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за ним, АТ «ЕРДЕ БАНК» скористався правами, наданими Кредитним договором, Іпотечним договором та звернув стягнення на Предмет іпотеки шляхом переходу права власності до Іпотекодержателя. Право власності Банку на предмет іпотеки підтверджується Витягом Про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, номер витягу 34345824, дата 31.05.2012, реєстраційний номер 33728732. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічні норми закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із зайнятого житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частиною 2 і 3 вказаного Закону встановлений певний порядок дій Банку, а саме після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Відповідно до Довідки форма № 3, виданої ЖБК «Київ» від 17.07.2013 року №50 за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO]. АТ «ЕРДЕ БАНК» у порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, направляв на адресу [PERSON] вимогу про звільнення житлового приміщення (житлового будинку) від 08 жовтня 2013 року за № 6410, яку було отримано 19 грудня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0407118940760. Відповідно до вищевказаної Вимоги Відповідачу надавався місячний термін для добровільного звільнення приміщення з дня отримання цієї вимоги. Зазначену Вимогу у добровільному порядку у встановлений строк Відпповідачем не було виконано. Таким чином, оскільки Відповідач на вимогу банку після спливу місячного терміну добровільно не звільнив квартиру, тому він підлягає примусовому виселенню із житла. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про виселення осіб із жилого приміщення є остаточним судовим рішенням, яке позбавляє цих осіб права користування житлом. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з роз'яснень в п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме : При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Щодо вимог позивача про зняття з реєстрації [PERSON] з квартири [ADDRESS], то дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial