Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Оранта-Життя» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь викупну суму за Договором страхування життя згідно Полісу № 1004146 від 06.03.2008 в розмірі 22 155, 34 грн., 3 % річних в розмірі 352, 48 грн., інфляційні витрати у розмірі 239, 63 грн., а всього 22 715, 45 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 528, 00 грн., судовий збір у розмірі 640 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2008 між сторонами укладено Договір страхування життя, який складається з Правил № 8 добровільного страхування дітей від 12.07.2005 та Поліса страхування життя № 1004146, відповідно до якого застрахованою дитиною є позивач, вигодонабувачем визначена [PERSON]. Строк дії договору 11 року (з 06.03.2008 по 05.03.2019), страхова сума 1185 євро. Позивач виконував умови договору належним чином. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення дії договору страхування та виплати викупної суми. Відповідач визначив розмір викупної суми - 734, 17 євро та визнав факт затримки виплати вказаної суми. На день подання позову розмір викупної суми за офіційним курсом НБУ становить 22 155, 34 грн. З врахуванням наведеного, сума інфляційних втрат за період з січня 2017 року по липень 2017 року становить 239, 63 грн., 3 % річних з 16.01.2017 по 10.08.2017 становить 320, 48 грн. З врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач належним чином не виконує умови Договору страхування, не виплачує викупну суму, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі, ухваливши за згодою представника позивача, відповідно до ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування», страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір страхування життя (далі по тексту - Договір), який складається із Полісу страхування життя №1004146, Правил № 8 добровільного страхування життя дітей «Оранта-Життя-Юніор» від 12.07.2005 (далі по тексту - Правила) та Заяви на страхування Життя 303046 від 20.02.2008. Умовами вказаного Договору визначено, що позивач виступає в якості Страхувальника, Застрахована особа - [PERSON], Вигодонабувач - [PERSON]. Об'єктом Договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю Застрахованої особи та Страхувальника. Строк дії Договору з 06.03.2008 по 05.03.2019, валюта страхування - євро, страхова сума 1 185, 00 євро, страховий платіж 11, 36 євро щомісячно. Відповідно до п. 1.6. Правил, згідно умов програми «Оранта-Життя-Юніор» Страхувальник і вказана у Договорі страхування дитина є Застрахованими особами. Положеннями п. 7.1. Договору, Договір страхування набирає чинності з дня надходження першого/одноразового страхового платежу шляхом безготівкового розрахунку на рахунок Страховика або з наступного дня після сплати першого/одноразового платежу готівкою до каси Страховика. Згідно п. 7.4. Договору, дія Договору страхування може бути достроково припинена за вимогою Страхульника або Страховика. Про намір достроково припинити дію Договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніше як за 30 днів до дати припинення дії Договору страхування (пп. 7.4.1. Договору). Страхувальник може, подавши письмову заяву, достроково припинити дію Договору страхування, якщо Договір діяв не менше двох років. З дня подання такої заяви дія Договору страхування припиняється і Страхувальнику виплачується викупна сума (пп. 7.4.2. Договору). Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконував умови Договору належним чином, сплачував страхові платежі, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с. 13-30). 15.11.2016 позивач звернувся до відповідача із Заявою про дострокове припинення дії Договору страхування та виплати викупної суми (а.с. 31,32). 28.03.2017 листом відповідач повідомив позивача про те, що його Заяву від 15.11.2016 прийнято до розгляду 20.12.2016 та розраховано викупну суму, яка склала 734, 17 євро. Вказаним листом відповідач також пояснив і причини затримки виплати викупної суми (а.с. 33). Таким чином, з матеріалів справи вбачається,що відповідач належним чином не виконав умови Договору, а саме не виплатив позивачу викупну суму у зв'язку із достроковим припиненням дії Договору страхування. Відповідно до ч. 2, 4, 6, 8 ст. 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Враховуючи вище викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача викупної суми в розмірі 734, 17 євро, що з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день подання позовної заяви становить 22 155, 34 грн. та 3 % річних за період з 16.01.2017 по 10.08.2017 в розмірі 320, 48 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач, зокрема просить стягнути на його користь суму інфляційних втрат за період з січня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 239, 63 грн. Вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно п. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 799 статтями 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із надання правової допомоги у конкретній справі (наприклад: складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та фахівцем в галузі права [PERSON] 03.08.2017 укладено Договір № 1/03/08/2017 про надання правової допомоги (а.с. 39-41). Відповідно до Акту здавання-приймання юридичних послуг за Договором № 1/03/08/2017 про надання правової допомоги від 10.08.2017, позивачу було надано наступні юридичні послуги: консультації щодо подання вказаної позовної заяви до суду вартістю 608 грн.; розробка та складання проекту позовної заяви вартістю 1920 грн., а всього загальна вартість наданих та оплачених позивачем юридичних послуг становить 2528 грн. (а.с. 42). Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо стягнення правової допомоги та стягнути з відповідача на користь останнього грошові кошти в розмірі 2 528 грн. в якості витрат на правову допомогу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial