Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 березня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, конфлікти на побутовому ґрунті, покладення тягаря утримання сім'ї та дітей лише на позивача, різні погляди на побудову сімейних відносин, через що втрачене почуття любові та поваги, припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2011 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, хоч відповідач і наполягає на збереженні шлюбу, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 21 лютого 2014 року сторонам надавався строк для примирення у три місяці, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 23 травня 2014 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що примирення з відповідачем не відбулося та спільне проживання і ведення господарства з ним припинені з 20 червня 2011 рокуровича. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надавав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 березня 2008 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №109, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 6). Сторони є батьками народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 7, 8). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння і конфліктів на побутовому ґрунті, покладення тягаря утримання сім'ї та дітей лише на позивача, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, через що шлюбні стосунки припинені з 20 червня 2011 року та з цього часу сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і врегульовано за спільною згодою сторін питання проживання малолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] з матір'ю (позивачем). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, наявність підстав для розірвання шлюбу. Враховуючи клопотання позивача суд вважає за можливе судові витрати покласти на неї.

Outcome: approved