Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Київської Державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного (далі - КДАВТ) моральну шкоду у розмірі 250 000 грн., мотивуючи тим, що 23 березня 2015 року на підставі наказу КДАВТ №02-03-26/о від 3 березня 2015 року позивача було звільнено з займаної з посади директора згідно п.1 ст. 41 КЗпП України, відповідним записом до трудової книжки. Рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі 758/3996/15-ц яким визнано незаконним наказ Київської Державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного №02-03-26/о від 3 березня 2015 року про звільнення та поновлення [PERSON] на посаді. Вважає, що своїми протиправними діями, керівництво Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного порушило його права, чим завдало йому моральної шкоди, з огляду на наступне. За півроку до звільнення позивач переніс важку операцію на серці, при виписці, лікарі категорично заборонили йому працю, пов'язану з фізичними навантаженнями, а також заборонили хвилюватися, оскільки це могло призвести до непоротних наслідків. На день звільнення дружина позивача - [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а 04.12.2014 р. дружина народила дитину. Його друга дитина, навчалася на контракті в Університеті, навчання оплачував позивач самостійно. Вважає, що внаслідок неправомірного звільнення, позивача та його сім'ю було позбавлено засобів до існування, оскільки він був єдиним годувальником. Викладачем позивач пропрацював все життя, що підтверджується випискою з трудової книжки. Стверджує, що на момент звільнення (березень 2015 р.) всі академічні години, в навчальних закладах вже розписані, тому влаштуватися на іншу роботу за професією було неможливо. Фізичною роботою він займатися не міг внаслідок, перенесеною тяжкої операції, тому був вимушений займатися таксуванням, щоб хоч якось прогодувати родину. Внаслідок того, що він не міг забезпечити гідне життя своїй родині, позивач відчував сильні душевні страждання, відчував себе непотрібним та пригніченим. Через хвилювання від звільнення, в дружини зникло молоко і дитину довелося перевести на штучне годування, що лягло додатковим фінансовим тягарем на бюджет родини. Все це призводило до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребувало від позивача додаткових зусиль для організації його життя та життя його родини. Враховуючи вищевикладене позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, та додав, що захворів він ще до звільнення його з роботи - з 23.02.2015 р., операція йому також була зроблена до звільнення. Вийшов з лікарняного 23.03.2015 р. та був звільнений з посади. Через 2 тижні він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16.12.2015 р. він поновлений на роботі, а наказом ректора від 18.12.2015 р., виданим на підставі цього судового рішення, допущеного до негайного виконання, він поновлений на посаді. Протягом 2 тижнів,до кінця грудня 2015 р., йому відповідачем виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі приблизно 45 тис.грн. Внаслідок його незаконного звільнення він поніс матеріальних затрат, які полягали на той момент в придбанні дитячого харчування для новонародженого, оскільки через хвилювання у дружини не стало молока, а також в придбанні йому ліків, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні (хвороба серця). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Родін Р.В. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2015 р. встановлено обставити, що прямо пов'язані з пред'явленими позовними вимогами, що полягали у визнанні наказу про звільнення [PERSON] незаконним, за поновлено його на посаді директора КДАВТ. В подальшому, після відмови судом в затвердженні мирової угоди, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, позивач просив продовжити судовий розгляду за відсутності свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт незаконного звільнення з посади директора [PERSON], який встановлений Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2015 р., та просив визначити розмір моральної шкоди відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до таких висновків. Наказом ректора Київської Державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного від 03.03.2015 р. № 02-03-26/о [PERSON] був звільнений з роботи з посади директора КГТК КДАВТ, вважаючи датою звільнення перший день виходу на роботу після хвороби. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 16.12.2015 р. позов [PERSON] до КДАВТ про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу задоволено частково, а саме: судом визнано незаконним наказ Київської Державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного №02-03-26/о від 03.03.2015 року про звільнення [PERSON] з посади директора КДАВТ , поновлено на посаді директора КДАВТ [PERSON] та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 44 807,68 грн. Вказаним рішенням допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення заробітної плати за один місяць. Сторонами підтверджено, що вказане рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та воно набуло законної силу у встановлені законом строки. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається за матеріалів справи, наказом ректора Київської Державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного від 17.12.2015 р. № 30-04-218/о [PERSON] поновлений на посаді директора Київського транспортно-технологічного коледжу КДАВТ. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 16.03.2016 р. відмовлено у визнання мирової угоди між сторонами в розмірі 70 тис.грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктами п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, що виразилися в незаконному звільненні [PERSON], останньому заподіяна моральна шкода, яка виразилася в душевних та фізичних стражданнях через порушення прав позивача. Це вбачається як з пояснень позивача, так і з досліджених матеріалів даної цивільної справи. Як випливає із ч.1 ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування наявності моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наданого позивачем копії листка непрацездатності, позивач захворів до свого звільнення відповідачем - з 23.02.2015 р., перебуваючи на амбулаторному лікуванні по 04.03.2015 р., в зв'язку з чим суд не приймає до уваги цей період лікування позивача та не приймає до уваги посилання позивача про проведену йому на серця операцію, яка була проведена йому в 2014 р. та через яку не можна було хвилюватися, оскільки такі посилання є безпідставними. Згідно наданих позивачем медичних документів, він перебував на стаціонарному лікуванні з 05.03.2015 р., а звільнений по виходу з лікарняного - з 23.03.2015 р. На підставі ст.9 ч.2 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання і трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Приписами статті 23 ЦК України встановлений порядок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем в судовому засіданні обґрунтований розмір заподіяної йому моральної шкоди вартістю дитячого харчування, яке він був вимушений покупати для годування свого народженого 04.12.2014 р. сина, оскільки через його звільнення у його дружини зникло грудне молоко, але суд їх не приймає до уваги на підтвердження розміру заподіяної йому моральної шкоди, оскільки такі посилання не ґрунтуються на законі. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що він вимушений був утримувати свою страшу дочку, [INFO], яка є студенткою та не отримувала стипендію, оскільки вони теж не ґрунтуються на законі. Середній заробіток за час незаконного звільнення позивача останньому було виплачено в повному обсязі за рішення Подільського районного суду м.Києва від 16.12.2015 р. в розмірі 44 807,68 грн. до кінця грудня 2015 р., що підтвердили сторони в судовому засіданні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини та характер неправомірних дій відповідача, яким порушені права позивача, глибину фізичного болю та душевних страждань позивача, їх тривалість, в т.ч. перебування на лікарняному, з урахуванням порушення нормального ритму життя через перенесенні переживання, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, а саме те, що тривалість незаконного звільнення позивача становить майже 8 місяців, звільнення відбулося під час перебування позивача на лікарняному, незаконне звільнення позивача та відсутність у цей період заробітку призвела до його моральних страждань та безумовно вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10 000,0 грн. На підставі ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від розміру задоволених позовних вимог, виходячи з мінімального розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір», а саме в розмірі 551,2 грн. 20 коп. На підставі викладеного, ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.9, 23 ЦК України,

Outcome: partial