Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем , укладеного 07 листопада 2004 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного, виникло неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, через небажання відповідача працювати та утримувати сім'ю, через що сторони часто не можуть знайти спільну мову стосовно подружнього життя, що й призвело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав заяву з визнанням позовних вимог і з проханням слухати справу у його відсутності. Судом ухвалено про слухання справи за відсутності сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2004 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане Бузькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області.) та мають спільних неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] . Позивач стверджує, що вони з відповідачем проживають окремо з листопада 2016 року, ніяких зв'язків між собою не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного, виникло неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, в сім'ї відсутнє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя, зокрема, через небажання відповідача працювати та утримувати сім'ю. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із залишенням після розірвання шлюбу позивачу шлюбного прізвища. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений під час звернення до суду із позовом судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн.

Outcome: approved