Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» (далі - відповідач ДП СКТС і ТМ) на її користь 4 469,46 боргу із заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2012 року по 31 липня 2014 року в сумі 66 916,72 грн. Зазначила, що працювала у відповідача з 23 червня 2008 року по 20 лютого 2012 року, але при звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату та на даний час має таку заборгованість в сумі 4 469 грн. 46 коп., яку просила стягнути. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 20 лютого 2012 року до часу її звернення до суду до 31 липня 2014 року в розмірі 66 916,72 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні збільшила розмір позовних вимог та просила крім заборгованості із заробітної плати також стягнути на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня винесення судового рішення. Представники відповідача Авраменко І.М. та Іваненко О.О. подали до суду заперечення проти позову. В судовому засіданні представники відповідача визнали позовні вимоги [PERSON] щодо наявності у відповідача перед позивачкою заборгованості із заробітної плати в сумі 4 469,46 грн. Зазначили, що не визнають позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, так як з березня 2007 року ухвалою господарського суду Кіровоградської області порушено справу про банкрутство підприємства, вводилася процедура санації боржника та 26 червня 2013 року визнано відповідача банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, в зв'язку з чим введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. При цьому, на питання суду представники відповідача пояснили, що не оспорюють як суму боргу так і розмір середньоденної заробітної плати позивача, та не ставлять під сумнів розрахунки позивачки щодо сум середнього заробітку за час затримки розрахунку. Заслухавши позивачку та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, та дійшов до таких висновків. Так, частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладено на сторони. На підставі записів трудової книжки [PERSON] судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно наказу відповідача №20-к від 23 червня 2008 року прийнята на посаду начальника юридичного відділу Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів», працювала у відповідача, та згідно наказу відповідача №4-к від 20 лютого 2012 року позивачку з роботи звільнено за власним бажанням (а.с.7-9). Згідно розрахункового листка за жовтень 2011 року посадовий оклад позивачки становив 2300 грн. Відповідно до довідки №67 вик. директора ДП СКТС і ТМ від 03 березня 2014 року станом на 01 березня 2014 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 4469,46 грн. (а.с.11). Згідно листа №02-07/44 від 13 жовтня 2014 року ліквідатора Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» Авраменка І.М., який є представником відповідача, заборгованість відповідача із заробітної плати перед [PERSON] в сумі 4469,46 грн. включено до реєстру вимог кредиторів, затвердженого 30 травня 2014 року ухвалою господарського суду Кіровоградської області у справі про визнання відповідача банкрутом. З наданих представником відповідача копій судових рішень господарського суду Кіровоградської області вбачається, що 06 березня 2007 року господарським судом відкрито та розглядалася справа про визнання Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» банкрутом, при цьому, визнано грошові вимоги кредиторів та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів», в тому числі, щодо задоволення вимог заборгованості перед працівниками боржника по виплаті заробітної плати. При цьому, з наданого списку заборгованості заробітної плати станом на 01 січня та 01 липня 2014 року (№ п/п 164) видно, що відповідач зобов'язаний погасити перед [PERSON] борг із заробітної плати в сумі 4 469,46 грн. Обставини справи свідчать про те, що між сторонами виник трудовий спір із передбачених статтями 116, 117 КЗпП України підстав, і норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на вказаний спір не поширюються. Так, частиною 6 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а тому доводи представників відповідача про безпідставність вимог позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є такими які суперечать вимогам вказаного Закону. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 03 жовтня 2013 року у справі №6-109 ЦС 12 у спорі про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VІІ «Оплата праці» зазначеного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки і не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, що нараховується в розмірі середнього заробітку, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо дії мораторію на задоволення вимог колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач у встановленому порядку не спростував позовні вимоги позивачки, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.117 КЗпП підстав для покладення на відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні. При цьому, на користь позивачки належить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 20 лютого 2012 року і на час ухвалення даного рішення. Враховуючи, що відповідачем не надано до суду відомості про середньомісячну заробітну плату позивача за останні шість місяців, а також, що представники відповідача не ставлять під сумнів розрахунки позивачки щодо сум середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд погоджується з доводами позивача, що її середньоденна заробітна плата становила 109,52 грн., а відтак за 2012 рік з відповідача на користь позивачки належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 23 765,84 грн., за 2013 рік - 27 489,52 грн., за січень-липень 2014 року - 15 661,36 грн., за серпень 2014 року - 2190,40 грн., за вересень 2014 року - 2409,44 грн., за 10 робочих днів жовтня 2014 року - 1095,22 грн., а всього 77 081,24 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги суд визнає обґрунтованими та законними, а тому вони підлягають задоволенню. Судові витрати у справі відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь держави належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved