Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 27 серпня 2015 року між мешканцями будинку [ADDRESS], в особі голови ініціативної групи [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір №130/U-15 по улаштуванню вузла обліку теплової енергії та підвалу за вказаною адресою. За рахунком-фактурою №СФ-0000315 від 05 вересня 2015 року позивачка отримала теплолічильник та комплектуючі для будинку на загальну суму 22960,00 грн., за які розрахувалась власними коштами. 09 жовтня 2015 року між позивачкою та ФОП [PERSON] був підписаний акт виконаних робіт №192, згідно якого підтверджено факт виконання робіт згідно укладеного договору. Позивачка зазначала, що за усним договором між співмешканцями будинку, за виконані ФОП [PERSON] роботи відповідно до умов укладеного з ним договору, співмешканці будинку повинні були сплатити кошти у розрахунку з кожного співмешканця відповідно до частини опалювальної площі їх квартири до загальної площі будинку. Стверджувала, що більшість співмешканців будинку розрахувалась за надані послуги, однак частина, у тому числі відповідачка [PERSON], ухиляється від оплати проведених робіт. Все це стало причиною того, що вона була вимушена розрахуватися з ФОП [PERSON] власними коштами, що підтверджується платіжними квитанціями. Вказувала, що вона неодноразово просила відповідачку повернути їй кошти в розмірі 550,00 грн., які були сплачені нею за проведені ФОП [PERSON] роботи, але остання не реагує на її прохання. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти в розмірі 550,00 грн. Ухвалою суду від 31 січня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів були роз'єднані в самостійні провадження. Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 01 березня 2018 року (а.с. 25). Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 34). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 88). У зв'язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №61-а, що розташована по [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 89-90). З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року між ФОП [PERSON] (виконавець) та головою ініціативної групи мешканців будинку [ADDRESS], [PERSON] (замовник) був укладений договір №130-U-15, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6 -7). Відповідно до п. 2.2 Договору, загальна сума договору складає 39700,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору позивачка сплатила передбачену договором суму власними коштами, що підтверджується квитанціями: від 10 вересня 2015 року у розмірі 2296,00 грн., від 10 вересня 2015 року у розмірі 20664,00 грн., від 19 жовтня 2015 року у розмірі 16740,00 грн. (а.с. 62-64). Згідно акту №192 виконаних робіт (наданих послуг) за договором №130-U-15 від 27 серпня 2015 року, підписаний [PERSON] та ФОП [PERSON], вбачається, що усі роботи, передбачені договором №130-U-15 були останнім виконані у повному обсязі (а.с. 8). Крім того, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено свідками, що крім робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS], були також проведенні ремонті роботи в підвалі вказаного будинку, де був встановлений вузол обліку теплової енергії, оплату за які також несли мешканці будинку [ADDRESS], що також підтверджується платіжними квитанціями та розписками (а.с. 66-85). Допитані в судовому засіданні під присягою свідки [PERSON] та [PERSON], які є мешканцями будинку [ADDRESS], пояснили суду, що виконання робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії та підвалу в будинку [ADDRESS] проводилось за усною згодою всіх його мешканців. Вони також, як і [PERSON] були відповідальними за збір коштів з мешканців під'їздів, де знаходяться їх квартири на проведення робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії та ремонтних робіт в підвалі вказаного будинку. Мешканці їх під'їздівповністю погасили свою частину коштів, які повинні були сплатити за виконання робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії та підвалу в зазначеному вище будинку. Таким чином, судом встановлено, що позивачка понесла витрати, пов'язані з утриманням будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], які повинні нести всі співвласники цього будинку. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов'язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. У разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов'язків попереднього власника як співвласника. Співвласники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам у результаті невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків як співвласників. Відповідальність кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласники не несуть відповідальності за зобов'язаннями, що виникли внаслідок дій уповноваженої особи (осіб) та/або управителя, вчинених з перевищенням наданих їм повноважень. Відповідно до ст. 8 вищевказаного Закону, обсяг зобов'язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов'язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласник звільняється від відповідальності за договором, який є обов'язковим для всіх співвласників, якщо доведе, що належним чином виконав відповідні обов'язки співвласника. Суд вважає, що позивачкою вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовій збір по справі складає 704,80 грн., які позивачкою при зверненні до суду сплачено не було, оскільки вона є інвалідом другої групи і звільнена від його оплати. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved