overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.09.11 року між сторонами укладено кредитний договір № 011-29023-110911. Відповідно до договору банк надав кредит у сумі 1 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовну заяву з викладених підстав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.11 року між сторонами укладено кредитний договір № 011-29023-110911, відповідно якого банк надав кредит у сумі 1 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов′язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Станом на 16.07.15 року за відповідачем існує заборгованість у сумі 1 269,26 грн. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, кредит не виплатив, відсотки за користування кредитом не сплатив, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.10.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 002-09979-251007. Відповідно до договору банк надав кредит у сумі 3 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовну заяву з викладених підстав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 002-09979-251007, відповідно якого банк надав кредит у сумі 3 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов′язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Станом на 10.07.15 року за відповідачем існує заборгованість у сумі 22 877,12 грн. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, кредит не виплатив, відсотки за користування кредитом не сплатив, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.11.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 001-09956-251107. Відповідно до договору банк надав кредит у сумі 3 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовну заяву з викладених підстав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 001-09956-251107, відповідно якого банк надав кредит у сумі 3 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов′язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Станом на 10.07.15 року за відповідачем існує заборгованість у сумі 55 591,69 грн. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, кредит не виплатив, відсотки за користування кредитом не сплатив, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 555,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.12.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 002-09979-251007. Відповідно до договору банк надав кредит у сумі 30 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовну заяву з викладених підстав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.12.07 року між сторонами укладено кредитний договір № 002-09979-251007, відповідно якого банк надав кредит у сумі 30 000 гривень у вигляді відновлюваної відкличної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою заборгованості за попередній звітний місяць. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов′язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Станом на 06.07.15 року за відповідачем існує заборгованість у сумі 38 709,47 грн. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, кредит не виплатив, відсотки за користування кредитом не сплатив, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 387,09 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (далі ПАТ Азовзагальмаш) про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З липня 2014 року у ПАТ «Азовзагальмаш» перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2014 року по 31.07.2015 року. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 16.05.2013 року перебуває у трудових відносинах із ПАТ Азовзагальмаш, про що свідчать відмітки в трудовій книжці. Згідно довідки № 238/853 від 17.08.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі працівника ПАТ Азовзагальмаш [PERSON] станом на 17.08.2015 року за період з листопада 2014 року по липень 2015 року становить 31699,97 грн.. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по липень 2015 року в розмірі 31699,97 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовною заявою до відповідача про стягнення з неї заборгованості кредитними договорами у сумі 10190 грн. 17 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2013 року між та ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №071114нв від 7 листопада 2014 року) та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №R53113429439B, відповідно до якого Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі, а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 10 000,00 грн. на строк по 29.05.2016 року щомісячно сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19% річних або в іншому розмірі, передбачені цим Договором. Відповідно до п.4.2 умов Договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. На адресу відповідача надсилалися повідомлення від 14.11.2014 року про відступлення права вимоги та погашення заборгованості по кредитному договору. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за основною сумою боргу - 8355,46 грн.,заборгованість за відсотками - 599,02 грн.,заборгованість за комісійною винагородою - 1235,69 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 10190 грн. 17 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 526, 527, 530,1049,1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитними договорами, у зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими й підлягають задоволенню. Тому, враховуючі заявлені позивачем вимоги, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 10190 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості в сумі 31 488 грн. 27 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 22 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) було укладено кредитний договір №500523027, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредит, а останній приймає його на наступних умовах: сума кредиту - 24333,38 грн.,процентна ставка за користування кредитом 0,01 % річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 23.10.2017 року. На адресу відповідача надсилалась вимога від 14.07.2015 р. про дострокове повернення кредиту. Дотепер відповідач свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, заборгованість за кредитом - 23900,86 грн., заборгованість по відсотках - 1,19 грн., заборгованість по комісії - 6186,22 грн., штраф - 1400,00 грн.-станом на 23.07.2015 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 31 488 грн. 27 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 526, 527, 530,1049,1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими й підлягають задоволенню. Тому, враховуючі заявлені позивачем вимоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №500523027 від 22 жовтня 2014 року в сумі 31488 грн. 27 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 314 грн. 88 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 11.05.2007 року вона отримала житлове приміщення за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, с. Новгородське, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 8/28 на підставі ордеру на жиле приміщення № 50 від 11.05.2007 року. З того часу позивач проживала за цією адресою разом із сином [PERSON] У червні 2014 року у звязку з проведенням АТО в Донецькій області її син [PERSON] виїхав до родичів в Російську Федерацію, і з цього часу по теперішній час додому не повернувся, та не має наміру на це, оскільки він отримав свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, зареєструвався за адресою м. Северо Курильськ, вул. Вілкова, 9/3, отримав роботу. Позивач самостійно несе витрати з комунальних послуг, які нараховуються з урахуванням зареєстрованого за цією адресою відповідача. тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. Позивач до судового засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом в звязку з його відсутністю у ньому понад один рік, необхідне позивачу для зняття його з реєстрації у відповідності з п. 2 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.05.2007 року позивач отримала житлове приміщення за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, с. Новгородське, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 8/28 на підставі ордеру на жиле приміщення № 50 від 11.05.2007 року. В квартирі за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, с. Новгородське, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 8/28 значиться зареєстрованим син позивача - [PERSON], який фактично не проживає за вказаною адресою з червня 2014 року, оскільки виїхав до Російської Федерації,особисті речі відповідача в квартирі відсутні Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Матеріали справи не містять доказів поважності причин відсутності у даному житловому приміщенні відповідача понад встановлений законом строк. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved