overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У серпні 2015 заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, дані про його особу в яких не збігаються з даними, зазначеними в його паспорті громадянина України. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі рішення шостої сесії двадцять другого скликання Новосанжарської селищної Ради народних депутатів від 31 жовтня 1995 року йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 01337 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території смт. Нові Санжари, вул. Шевченка, 116 Новосанжарської селищної Ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Саме на підставі зазначеного рішення йому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, який (акт) зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 136. У цих документах його прізвище зазначене як Москалині, що не співпадає із даними паспорту заявника, оскільки в паспорті його прізвище зазначено як Москаліна. Заявник у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 22). Заінтересовані особи у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 19, 21). Розглянувши заяву, суд доходить висновку про її обгрунтованість і вважає за необхідне її задовольнити, оскільки відмінність у написанні прізвища заявника в Державному акті на право приватної власності на землю від 29.04.1996 серії № 013675 ІV-ПЛ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 136, що видане на підставі рішення шостої сесії двадцять другого скликання Новосанжарської селищної Ради народних депутатів від 31 жовтня 1995 року яка йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 01337 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території смт. Нові Санжари, вул. Шевченка, 116 Новосанжарської селищної Ради, кадастровий номер земельної ділянки 5323455100:001:0338, полягає в написанні однієї літери, де його прізвище було зазначено як Москалині. Відповідно до паспорту його прізвище записано як Москаліна, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 8), карткою платника податків (а.с. 10), копією посвідчення (а.с. 11), копією диплому доктора наук (а.с. 12). За викладених обставин суд оцінює факт, на встановлення якого претендує заявник, як такий, що під час розгляду справи знайшов обєктивне підтвердження, і вважає за необхідне заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.08.2010 року відділом ДРАЦС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 10, мотивуючи позов тим, що у нього з відповідачем різні погляди на життя, втрачено один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинено з листопада 2014 р., спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.08.2010 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 163863 від 06.06.2012 р. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку Аделіну, [INFO] (а.с. 6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з листопада 2014 року. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що з 27 травня 2011 р. вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У них є дочка [PERSON], [INFO]. По причині частих сварок і непорозумінь вони з лютого 2015 р. не підтримують шлюбних стосунків і мешкають за різними адресами. Примирення між ними неможливе. Позивач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про визнання позову. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з огляду на такі обставини. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення заявленого [PERSON] позову є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що на протязі останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У них різні характери, погляди на життя та на виховання дітей, через що вони постійно сварилися, що негативно впливало на психічний стан дітей та спричиняло їм душевні страждання. Наразі вони проживають окремо і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач посилається на те, що подальше перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить інтересам їх обох та інтересам дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав пояснивши, що через постійні сварки їх сім'я фактично припинила своє існування. З квітня 2015 р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин і протягом визначених судом двох місяців жодного примирення між ними не відбулося. З дружиною він взагалі не спілкується і бачить її лише тоді, коли зустрічається з дітьми. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2001 р. (а.с. 14). Подружжя має двох малолітніх дітей - дочок [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 15, 16). З пояснень [PERSON] вбачається, що неспівпадіння характерів, поглядів на життя та сімені відносини призвели до відчуження у його стосунках з дружиною, систематичних сварок та втрати почуттів. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що у липні 2015 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ майна, домовились про місце проживання дітей і протягом трьох з половиною місяців, які пройшли з часу подачі позову, відновлення сімейних відносин між ними не відбулося, суд дійшов висновку, що розлад їх подружніх стосунків має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на паритетних засадах, суперечить інтересам позивача. Оскільки однією з основних засад шлюбу є його добровільність, встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебуває в шлюбі, зареєстрованому 02 червня 2006р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №538. Від шлюбу дітей немає. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою з 2009р. проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаєморозуміння, довіри та поваги. Позивач не бажає проживати з відповідачкою однією сімєю і продовжувати подружні стосунки, так як вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними неможливе. Посилаючись на дані обставини позивач просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутності та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.3). Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву, якою визнала позовні вимоги та просила суд розглянути справу за її відсутності та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.16). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 02 червня 2006р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №538, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу у сторін дітей немає. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і з 2009р. однією сімєю не проживають. Причиною розпаду сімї є відсутність між сторонами взаєморозуміння та поваги. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачкою не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сімя розпалася остаточно. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядився на свій розсуд. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 243,60грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ч.3 ст.105, ст. ст. 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] на підставі договору дарування від 07.10.1998 р. набула у власність квартиру [ADDRESS] (а. с. 6). Як вбачається з акту від 13.08.2015 р., складеного комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та затвердженого в.о. керівника цього підприємства, [PERSON] є власником зазначеної квартири (а. с. 8). У цій квартирі зареєстрований, зокрема, [PERSON], що підтверджується довідкою від 14.08.2015 р. № 10 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та відомостями від 29.08.2015 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України (а. с. 7, 11). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували, на якій підставі у [PERSON] виникло право користування (сервітут) квартирою [ADDRESS], а саме - на підставі договору, закону, заповіту або рішення суду, та на якій строк. Разом з тим, пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як випливає з акту від 13.08.2015 р., складеного комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та затвердженого в.о. керівника цього підприємства, [PERSON] не проживає у [INFO] з 2004 р. (а. с. 8). Суд оцінює цю обставину як відмову [PERSON] від користування (сервітуту) квартирою [ADDRESS], що, зважаючи на наведені вище норми статті 406 Цивільного кодексу України, є підставою для його припинення. Таким чином, [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначала, що 11 січня 2012 р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина за законом. Після смерті спадкодавця вона у встановлений законом строк по питанню прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась, оскільки вважала, що спадщину прийняла так як до смерті матері разом з нею проживала у будинку матері, який розміщений у с. Роксолани, вул. Центральна (колишня Леніна) 98, Овідіопольського району, Одеської області. У вказаному будинку проживала без реєстрації, тому коли звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріус повідомив, що необхідно звернутись до суду по питанню продовження строку на прийняття спадщини. Оскільки на день смерті матері, вона з нею проживала разом, то бажає, щоб суд встановив юридичний факт про те , що вона [PERSON] мешкала разом зі своєю матірю [PERSON] до смерті останньої, яка настала 11.01.2012 р. У судовому засіданні [PERSON] своє прохання підтримала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи вказана особа сповіщена належним чином. У письмовій заяві, направленій до суду Роксоланівська с/рада заяву [PERSON] визнала та просила суд слухати справу у відсутність її представника. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків [PERSON], [PERSON], які показали, що дійсно [PERSON] мешкала разом зі своїми нині покійними батьками у будинку останніх, який розміщений на вул. Центральній, 98 с. Роксолани. Дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Із заяви [PERSON] слідує, що вона мешкала разом зі своєю матірю [PERSON] до смерті останньої, яка настала 11.01.2012 р. Крім показання вищевказаних свідків, вказаний факт підтверджується довідкою Роксоланівської с/ради, з якої слідує що [PERSON], що не зареєстрована, але фактично проживала, вела спільне господарство разом з матірю [PERSON],[INFO], померлою 11.01.2012 р., по день її смерті за адресою: с. Роксолани, вул. Центральна 98, Овідіопольського району, Одеської області (а.с.12). З названих вище підстав заява і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона має дитину, батьком якої є відповідач. Дитина перебуває на її утриманні, добровільно коштів на її утримання відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] батьком якої є відповідач (а.с.5). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї малолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обовязки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні, добровільно коштів на її утримання відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] (а.с.10). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.9). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved