Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача на предмет повернення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 41807,70 грн., обґрунтовуючи такі вимоги тим, що між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5224842-02-10-01 від 01.04.2018 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Citroen С4», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 26.12.2018 року в м. Києві по вул. Щусева, 2/19, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Citroen С4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Citroen С4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується актом огляду транспортного засобу, відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Згідно рахунку-фактури № КО-00206 від 29.12.2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Citroen С4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 41807,70 грн. Факт ДТП 26.12.2018 року був визнаний ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 00263-02 від 10.01.2019 року. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в сумі 41807,70 грн. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року по справі № 761/730/19 відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. 11.07.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір №11/07/2019 про відступлення права вимоги, за яким Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 5224842-02-10-01 від 01.04.2018 року. 22.07.2019 року на адресу відповідача було направлено регресну вимогу про досудове врегулювання спору, однак відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 41807,70 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 8500,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У встановлений судом строк відзив на позов не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи встановлено, що 01.04.2018 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5224842-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Citroen С4», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 26 грудня 2018 року о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Щусєва, 2/19 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Daewoo» державний номерний знак [NUMBER] , при перестроюванні, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Citroen» державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутном напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення. Таким чином, [PERSON] порушила п.10.3 «Правил дорожнього руху України», тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року по справі № 761/730/19 відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 27 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № 00263-02 від 10.01.2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 41807,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №507 від 10.01.2019 року. 11.07.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5224842-02-10-01 від 01.04.2018 року. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Виходячи з наведеного, ФОП [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, набув прав вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5224842-02-10-01 від 01.04.2018 року. Таким чином, за встановлених у справі обставин, позивач, будучи новим кредитором, з огляду на фактичне відшкодування попереднім кредитором - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» завданої відповідачем в результаті ДТП шкоди, набув право регресної вимоги до відповідача, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 22.07.2019 року ФОП [PERSON] звертався до відповідача з регресною вимогою вих. № ВФ/00263-02 про відшкодування завданої майнової шкоди, але сума відшкодування відповідачем сплачена не була. Розв`язуючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 8500,00 грн., суд виходить з норм статті 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави та за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року з адвокатом Самойленко П.М., додаткову угоду №142 від 06 серпня 2019 року до вказаного договору з визначенням переліку послуг, їх вартості, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06 серпня 2019 року з детальним переліком наданих послуг та їх вартістю на загальну суму в розмірі 8500,00 грн., а також квитанція до прибуткового касового ордеру №0142 від 06 вересня 2019 року про оплату [PERSON] адвокату Самойленку П . М. послуг з надання правової допомоги на суму 8500,00 грн., що суд приймає як належні та допустимі докази розміру понесених витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим такі витрати за ст. 141 ЦПК України належить віднести на рахунок відповідача. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви в розмірі 768,40 грн., також належить віднести на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved