Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що 15.12.2011 року між сторонами укладено трудовий договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконувати обов'язки водія пасажирського перевезення. Для виконання умов зазначеного вище трудового договору позивач передав, а відповідач прийняв автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. [NUMBER], про що свідчить розписка відповідача про отримання автомобіля від 15.12.2011 року. 13.01.2012 року відповідач надав позивачу письмове зобов'язання, за яким відповідач зобов'язався до 13.02.2012 року компенсувати позивачу 600 грн. за розбите заднє вікно вищевказаного автомобіля, а також повернути заборгованість в сумі 2 950 грн. орендної плати. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання не виконав, позивач направив йому попередження з вимогою повернути заборгованість, яке відповідачем було проігноровано. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 15.08.2014 року складає 4207 грн. 84 коп., з якої 3550 грн. - заборгованість згідно з розпискою відповідача, 435,85 грн. - проценти відповідно до п. 1 ст. 1048 ЦК України, 44, 30 грн. - інфляційні, 177,69 грн. - 3% річних. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір, який того ж дня зареєстрований у Ленінському центрі зайнятості м. Вінниці (а.с. 6). У відповідності до п. 2 даного договору відповідач зобов'язався виконувати обов'язки водія пасажирського перевезення. Зазначений вище договір розірваний сторонами 31.12.2011 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та 19.01.2012 року знятий з реєстрації в Ленінському центрі зайнятості м. Вінниці. Як вбачається з розписки відповідача від 15.12.2011 року, він отримав у користування від [PERSON] автомобіль марки «ВАЗ 21099», д.н.з. [NUMBER], та приймає на себе відповідальність за стан автомобіля, а також отримані ним штрафи (а.с. 7). Зі змісту розписки відповідача від 13.01.2012 року вбачається, що він зобов'язується до 13.02.2012 року повернути [PERSON] 2950 грн. за оренду автомобіля і 600 грн. компенсації за розбите заднє вікно (а.с. 8). 25.07.2014 року позивач направив на адресу відповідача досудове попередження з вимогою про повернення заборгованості (а.с. 9). Однак дана вимога відповідачем виконана не була. Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України ). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України). Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, при цьому способом захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст. 16 ЦК) є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача по процентах станом на 15.08.2014 року становить 435, 85 грн. (а.с. 5). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу 44, 30 грн., виходячи з наступного: рівень індексу інфляції за 2013 рік склав 100, 5 %, тому сума боргу складає 3 550 х 100, 5 : 100 - 3550 = 17, 75 грн.; за 2014 рік сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 3 550 х (100, 2 x 100, 6 x 102, 2 x 103, 3 x 101, 0 x 100, 4) : 100 - 3 550 = 26, 55 грн. Статтею 625 ЦК України також передбачено зобов'язання боржника сплатити 3% річних від простроченої суми, що становить 177, 69 грн., виходячи з наступного розрахунку: 3 550 грн. : 365 х 3 х 609 : 100 = 177, 69 грн. (де 609 - це кількість прострочених днів по зобов'язанню). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15.08.2014 року складає 4207 грн. 84 коп. З огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань та утворення у зв'язку з цим заборгованості, суд вважає, що заборгованість на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243, 60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved