Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - АТ КБ «Приватбанк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 20 296,84 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 11.01.2011 [PERSON] підписала з банком заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписуючи заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг й Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Проте в порушення умов договору та положень статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала та, з урахуванням внесених нею коштів, станом на 13.12.2018 має заборгованість у загальному розмірі 20 296,84 грн., з яких: 8 660,97 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 10 193,16 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 942,71 грн. - штраф (процентна складова). За результатами виконання судом вимог частини 6 статті 187 ЦПК України було отримано дані про те, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , проте заяви про уточнення особи відповідача позивач не надав. Ухвалою від 04.02.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому виклала заперечення проти позову. Однак зважаючи на те, що відсутні підтвердження надсилання копії відзиву позивачу, суд не бере до уваги пояснення, викладені відповідачем у відзиві, і вирішує справу на підставі пояснень та доказів позивача. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 11.01.2011 [PERSON] (клієнтом) було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ними договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві міститься інформація про те, що [PERSON] ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодилась з ними. Отже шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є видача банком клієнту кредитної картки у національній валюті України. Судом встановлено, що банк відкрив [PERSON] картковий рахунок, видав кредитну картку та здійснював їх обслуговування. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами до квітня 2017 р., після чого лише періодично вносила платежі на погашення заборгованості. Останній платіж на погашення заборгованості [PERSON] здійснила у травні 2018 р. в сумі 2 000 грн., після чого будь-які сплати на користь банку припинила. Позивачем заявлено до стягнення борг, нарахований за період з 01.06.2015 по 13.12.2018, в загальному розмірі 20 296,84 грн., який складається із заборгованості по відсотках в сумі 8 660,97 грн., нарахованої виходячи з процентної ставки в розмірі 43,20% річних (3,60% в місяць), заборгованості за пенею в сумі 10 193,16 грн. та штрафів, нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) і 942,71 грн. (процентна складова). Як на підставу своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписанням анкети-заяви відповідач погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, а відтак укладений сторонами договір є договором приєднання. Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За приписом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення заявленої до стягнення заборгованості) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунок заборгованості. Проте вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Так, у підписаній [PERSON] анкеті-заяві вказані лише її анкетні дані та контактна інформація, проте у ній не зазначені жодні умови кредитування, зокрема, такі як сума кредиту, розмір процентів, неустойки, строки і порядок погашення кредиту. Слід також зазначити, до позовної заяви додана копія анкети-заяви неналежної якості, що не дозволяє встановити справжній її зміст. Пам`ятку клієнта, яка є складовою частиною договору, суду не надано, а у витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку підписи відповідача відсутні. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи Банку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як на невід`ємні частини договору. Водночас суду не надано доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.01.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального та процесуального закону, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено погодження з відповідачем умов договору, а отже не доведено і право вимагати від відповідача сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій на умовах, які не були погоджені. Отже на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та відмовляє у позові у зв`язку з недоведеністю позовних вимог не даючи при цьому оцінки доводам відповідача про спливі позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed