Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У серпні 2019 року ТОВ «Рада 7» звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначило, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок - є ТОВ «Рада 7». Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно набуття права власності на квартиру [PERSON] відбулося 07.07.2017 року. На час звернення до суду відповідач є власником вказаного житлового приміщення. Між позивачем та відповідачем договорів на надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території укладено не було. Разом з тим, позивач фактично надає такі послуги, а відповідач, як власник квартири, споживає. В результаті несплати послуг за період з 01.11.2017 р. по 31.03.2018 р. у відповідача утворився борг в розмірі 4 406,52 грн. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за 3 відсотки річних від простроченої суми. Отже, інфляційна складова становить 524,25 грн, а 3% річних - 175,90 грн. Просив стягнути зазначену суму боргу з відповідача, а також сплачений судовий збір. Провадження у справі відкрито 29.08.2019 року та справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала. 26.02.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи: копії договору №02-6416 від 23.01.2014 року; копії договору №1/959-Ж-11 «На вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів» від 03.01.2011 року; копії договору №1/959-Ж-08 «На вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів» від 03.01.2008 року; копії договору №156/8-пр від 01.12.2008 року; копії договору №12/14-пр від 11.06.2014 року; копії договору №03/08/08/15 про надання послуг з періодичного технічного огляду ліфтів від 24.06.2015 року. Ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Ч.ч.1,2 ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено підстави неприйняття судом доказів, поданих з порушенням строку їх подання. Позовну заяву позивачем подано до суду у серпні 2019 року. Таким чином вбачається, що позивачем порушено строк подання доказів, а тому суд при вирішенні даної справи не приймає до розгляду докази, подані позивачем у лютому 2020 року. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 07.07.2017 року належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Як вказує у позові представник позивача, між ТОВ «Рада 7» і відповідачем не було укладено договору на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до чинного законодавства України, однак, згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верхового Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, а відсутність договору на надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК Української РСР та п. п. 5, 10 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови договорів. Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною третьою ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачем надані достатні докази того, що останній є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує квартиру [ADDRESS] , у період з листопада 2017 року по березень 2018 року (включно), та була виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат розподіляється відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved