Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом серії ВКІ №343541 та №343543, які видані державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстровані 20.03.2008 року в реєстрі за №3-2192 та №3-2194. Відповідачі проживали в зазначеному будинку на правах оренди. У 2012 році відповідач [PERSON] висловив бажання придбати вказаний будинок. На той час позивачка дійсно мала намір продати будинок за 35 000 дол. США та між сторонами була досягнута усна домовленість про продаж будинку, та частину грошових коштів в якості оплати за оренду будинку позивачка мала зараховувати в якості авансу за майбутній правочин купівлі-продажу. Проте, відповідачі, проживаючи у вказаному будинку, не розрахувалися з позивачкою. У добровільному порядку відповідачі питання щодо повернення майна не бажають розглядати. З метою відновлення порушеного права на вільне користування своєю власністю, позивачка просить суд зобов`язати відповідачів з усіма іншими особами, які з ними проживають, усунути перешкоди в користуванні майном, що належить їй на праві приватної власності, шляхом зобов`язання солідарно звільнити вказане житлове приміщення. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання сповіщена належним чином, неодноразово надавала суду письмові заяви, в яких вказувала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 21.03.2019 року позивачка надала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що до Державного реєстру речових прав не внесені відомості щодо неї як власника вказаного нерухомого майна, оскільки до теперішнього часу вона не вчиняла ніяких правочинів стосовно своєї спадщини. Крім того, вона не може належним чином оформили своє право власності через наявність відповідачів у вказаному будинку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до ч.5 ст. 130 ЦПК України про що свідчить розписка на ім`я представника [PERSON] (а.с.85 т.3) Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] звернулися до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, однак суд не вбачає підстав для відкладення призначеного на 22 вересня 2020 року, розгляду справи згідно п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, а також враховуючи строки розгляду справи та баланс інтересів сторін. Крім того, відповідачі та їх представник неодноразово подавали заяви про відкладення розгляду справи з різних причин. Відповідачі та їх представник звернулися до суду із запереченнями на позовну заяву (а.с.95-101 т.1), (а.с.13-19, 67-70, 81, 198 т.2), в яких вказали, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не надає доказів належності їй житлового будинку [ADDRESS] , який просить відповідачів звільнити. Крім того, позивачка не підтверджує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки право власності на вказаний будинок не було зареєстровано за позивачкою згідно до вимог діючого законодавства України. Власниками вказаного житлового будинку № 115 згідно даних інформаційної довідки Державного реєстру є [PERSON] , [PERSON] . Не відповідають дійсності та не підтверджені будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами твердження [PERSON] , щодо того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо продажу будинку за 35000 дол. США. Також зазначають, що згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12017160150001336) від 26.02.2019 року за заявою [PERSON] щодо заволодіння [PERSON] та [PERSON] шляхом обману його грошовими коштами у розмірі 26935 дол. США., відкрито кримінальне провадження, у якому відповідачі по справі є потерпілими. Щодо необґрунтованості вимог позовної заяви вказують, що 07.11.2007 року вони разом із чоловіком заселилися в будинок [ADDRESS] з дозволу [PERSON] , яка впустила їх жити на умовах здійснення догляду за будинком та земельною ділянкою, та на умовах оплати комунальних платежів. При цьому, ніяка орендна плата не обумовлювалася. На протязі двох тижнів до того часу, коли вони вселилися у будинок, ними був зроблений власними силами косметичний ремонт. На таких умовах відповідачі проживали у будинку з 07.11.2007 року по кінець квітня 2012 року, позивачка іноді приїжджала та збирала врожай. Між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку за 30 000 дол. США у розстрочку. Після цієї домовленості відповідачі зі згоди позивачки почали робити у будинку капітальний ремонт. В липні 2012 року відповідачі почали сплачували кредит, оформлений на чоловіка позивачки - [PERSON] та сплатили 26 935 дол. США, що підтверджується банківськими квитанціями про сплату платежів за кредитним договором №0000011213759 у кількості 60-ти штук. 01.02.2013 року [PERSON] написала власноручно розписку, в якій вказала, що вона домовилася із [PERSON] , що в рахунок купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , починаючи з липня 2012 року буде погашатися кредит в Укрсиббанку, заборгованості за вказаним кредитом за період часу з 01.07.2012 року по 01.02.2013 року не було. 04.04.2017 року відповідачами була внесена остання сума платежу по кредиту, та повідомлено [PERSON] про те, що вони бажають доплатити різницю між сплаченою сумою кредиту та 30 000 дол. США, що становило біля 3 000 дол. США, на що позивачка відповіла, що замість 3000 дол. США вона хоче ще 10 000 дол. США, що раніше не було обумовлено. Крім того, у листі від 05.04.2017 року позивачка вже попросила не 10 000 дол. США їй сплатити, а майже повну суму вартості будинку. За виключенням платежів за період за кредитом з липня 2012 року по 01.02.2013 року, який вона підтвердила в розписці, а це 25 233 дол. США (30 000 дол. США - 4767 дол. США (сума платежів за кредитом, починаючи з 10.07.2012 року по 08.01.2013 року, включаючи останню), а у противному випадку, вона вимагала звільнити будинок, при цьому привести його у стан, в якому відповідачі його отримали у користування, що свідчить про протиправні дії [PERSON] . Протиправну поведінку позивачки також підтверджує письмова відповідь №44/4 вх.473 від 28.01.2020 року старшого слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції Злобіної Т.В. З огляду на викладене, відповідачі та їх представник просять відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання сповіщена належним чином. 29.11.2019 року представник третьої особи надала суду пояснення по справі, в яких вказала, що, враховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] , а також їх діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , не є власниками житла за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою не зареєстровані, Ізмаїльська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню (а.с.187 т.2). Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] у жовтні 2007 року [PERSON] дозволила вселитися [PERSON] та [PERSON] у житловий будинок по [ADDRESS] . У листопаді 2007 року відповідачі вселилися до будинку як квартиранти. Відповідачі домовилися з позивачкою щодо купівлі будинку із виплатою суми у розмірі 30 тис. дол. США протягом 5 років. У 2012 році відповідачі повністю погасили суму кредиту, однак позивачка повідомила, що цієї суми не достатньо. Сплачували вказаний кредит відповідачі через банк. Протягом того часу, що відповідачі проживали у будинку, позивачка дозволила проживати безоплатно із умовою, що вони будуть підтримувати будинок у порядку. Перед тим як вселитися відповідачі зробили косметичний ремонт - пофарбували дещо, поклеїли шпалери, навели порядок у городі, посадили дерева. Коли проживали в якості квартирантів, сплачували тільки комунальні послуги. З 2012 року Федченки розпочали ремонт будинку, замінили вікна, двері, частково замінили опалення, котел, утеплили будинок пінопластом, побудували сарай, гараж, навіс, відокремили город від двору. Все це вони робили погодивши із позивачкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] звертався до нього із замовленнями про заміну дерев`яних вікон на металопластикові у будинку по [ADDRESS] . Перше таке замовлення було 15.05.2012 року, потім - у 2014 році декілька замовлень, у 2016 році було замовлення на два вікна та дві двері. [PERSON] пояснював, що у майбутньому цей житловий будинок буде належать йому, а саме, що за згодою із власницею будинку він поетапно сплачує кредит в рахунок купівлі будинку. [PERSON] поступово наводив у будинку порядок. Будинок знаходився у поганому стані, стіни та фундамент треба було міняти, дерев`яні конструкції потребували заміни. Розраховувалися за заміну вікон та дверей подружжя [PERSON] . Свідку відомо, що [PERSON] сплатив 30 тис. дол. США в рахунок купівлі будинку, проте будинок йому не був проданий. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст.13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2008 року №3-2192 після померлого [INFO] [PERSON] спадкоємицею 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , є його донька [PERSON] (а.с. 71 т.3). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2008 року №3-2194 (а.с.9 т.1) після померлої [INFO] [PERSON] спадкоємицею ѕ часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , є її донька [PERSON] (а.с 72 т.3) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157611905 від 26.02.2019 року (а.с.109 т.1) власниками вказаного житлового будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (померлі особи). Як вбачається із довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 21.11.2019 року №1505 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року власниками зареєстровані: [PERSON] (1/4 частка) на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14.01.2003 року, видане Бросківською сільською радою, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №3-14 від 16.01.2003 року та [PERSON] (3/4 частки) на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14.01.2003 року, видане Бросківською сільською радою, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №3-14 від 16.01.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2003 року, посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. в реєстрі №3-429, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №3-14 від 11.12.2007 року (а.с.197 т.2). Отже, [PERSON] отримала у спадок після смерті батьків житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] та є його власницею. Посилання відповідачів, що вона не є власницею будинку так як її право власності не зареєстроване у передбаченому законом порядку не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Більш того, ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 321 ЦПК України визначено, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. гідно частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно пояснень сторін, свідчень свідків та листа Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21.08.2020 року судом встановлено, що між сторонами, а саме між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] була усна домовленість щодо купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Однак умови домовленості не виконані у повному обсязі, договір купівлі - продажу сторонами укладено не було. Згідно повідомлення Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21.08.2020 року №257 власником житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] є померла [PERSON] . Спадкоємцем даного будинку є донька [PERSON] - [PERSON] , яка не проживає на території села. В 2007 році [PERSON] впустила квартирантів [PERSON] з сім`єю з послідовним викупом будинку. [PERSON] дійсно проживає без реєстрації із сім`єю по теперішній час в [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] , син - [PERSON] , 2011 року народження, син - [PERSON] , 2012 року народження. Зі слів сусідів за час проживання родина [PERSON] доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку та сплачувала місцевий податок (а.с.81 т.3). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Виконкомом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 25.11.2009 року (а.с.54) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.11.2009 року, після чого [PERSON] отримала прізвище [PERSON] . Листом від 20.03.2018 року (а.с.5-6 т.1) [PERSON] просить [PERSON] , [PERSON] звільнити належний їй житловий будинок, при цьому привести його у стан, в якому вони його отримали у користування. 24.04.2017 року [PERSON] письмово повідомив [PERSON] (а.с.7), що вважає її претензію щодо звільнення будинку не законною з тих підстав, що між ними існує домовленість про продаж будинку за 30 000 грн., які частково ( у розмірі 27 000 дол. США) вже сплачені шляхом перерахування на кредитний рахунок, відкритий на ім`я чоловіка [PERSON] - [PERSON] . З зазначеним підстав просить її підготувати документи для оформлення купівлі-продажу вказаного житлового будинку, після чого він сплатить ще 3 000 дол. США для повного погашення вартості будинку. За таких обставин, судом встановлено, що відповідачі проживають у житловому будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] позбавлена реальної та об`єктивної можливості користуватися і розпоряджатися цим будинком на власний розсуд. Позивачка заперечує проти користування відповідачами зазначеним житловим будинком, згоди на їх проживання у ньому не надає, про що свідчить перебування цього позову у провадженні суду та її лист від 20.03.2018 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині зобов`язання [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом його звільнення є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог, щодо зобов`язання інших осіб, які проживають з [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] будинком, суд приходить до висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд у відповідності до ч.2 ст. 264 ЦПК України не може виходити за межі позовних вимог, а позивачка не зазначила конкретно ким ще порушено її права. Суд крім цього не визначає солідарний обов`язок, оскільки згідно ст. 266 ЦПК України обов`язок чи право стягнення є солідарним. Також судом не прийнято до уваги посилання відповідачів на оплату ними грошових коштів по кредиту, який відкрито на ім`я чоловіка позивачки, оскільки дані обставини не містять інформацію щодо предмета доказування по даній справі, не доведені суду та не стосуються даної справи про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. На підставі викладеного,

Outcome: partial