Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-20 00:00:00

У серпні 2010 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16.10.1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №350. На даний час шлюб між сторонами справи не розірвано, проте спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось, вони не підтримують подружніх відносин, хоча і проживають в одному будинку. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач стверджувала, що за час шлюбу з відповідачем вони придбали житловий будинок №45 по вул. Лесі Українки в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України [PERSON] просила суд визнати за нею та [PERSON] право власності на ? частину вказаного будинку за кожним. В процесі розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги, зазначила, що за час подружнього життя з відповідачем вони розпочали будівництво житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою Б. На даний час цей будинок незавершений будівництвом, ступінь його готовності становить 56%. Позивач просила суд визнати за нею та [PERSON] право власності на ? частину названого житлового будинку за кожним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просили суд позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, пояснив, що право власності на житловий будинок літера А, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45, вони набули за час шлюбу, і розпочали за цією ж адресою будівництво житлового будинку літера Б, який на даний момент не завершений будівництвом, а тому це нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №350 (а.с.8). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Представник позивача та відповідач пояснили суду, що спільне подружнє життя у [PERSON] не склалось, вони не підтримують подружніх відносин, хоча і надалі проживають в одному будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули право власності житловий будинок літера А, загальною площею 340 кв.м, житловою площею 106,3 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45. Свідоцтво про право власності на цей будинок оформлене на імя відповідача (а.с.11). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отож, житловий будинок літера А, загальною площею 340 кв.м, житловою площею 106,3 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45, є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, зважаючи на те, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільному майні подружжя є рівними, суд при ходить до висновку про необхідність визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частину житлового будинку літера А, загальною площею 340 кв.м, житловою площею 106,3 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45, за кожним. Також судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] розпочали будівництво житлового будинку площею 104,8 кв.м, позначеного в технічному паспорті літерою Б за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45. Будівництво ведеться самовільно, без отримання належного дозволу та затвердженого проекту. На даний час цей будинок незавершений будівництвом, ступінь його готовності становить 56% (а.с.14). Ч.1 та ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Нормами ч.2 та ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки житловий будинок площею 104,8 кв.м, позначений в технічному паспорті літерою Б за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лесі Українки, 45, є обєктом самочинного будівництва, він не завершений будівництвом, не прийнятий у встановленому порядку в експлуатацію, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? частину зазначеного будинку. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує судові витрати, що складаються з судового збору (державного мита) у розмірі 850,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн. з відповідача на користь позивача. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.2, 3, 4, 60, 61, 71 Сімейного кодексу України, ст.15, 16, 331, 376 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя та,

Outcome: approved