Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр», далі - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», у якому просив стягнути з відповідача на його користь 73 606 грн. 46 коп. заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову вказував, що 20.01.2016 року уклав з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Договір №980-020-000178857 за умовами якого передав відповідачу грошові кошти у сумі 60 000 грн. під проценти, а відповідач взяв на себе зобов'язання 14.09.2016 року ці кошти повернути із процентами у розмірі 34,78% річних за користування ними. За п. 8.3 Договору сторони дійшли згоди, що даний Договір є договором позики, а тому взаємовідносини сторін регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. 14.09.2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не повернув кошти [PERSON], що й стало підставою для даного позову. З огляду на зазначене, вказуючи, що є споживачем фінансових послуг, просив про задоволення позовних вимог. [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому зазначив, що докази понесених судових витрат будуть надані до закінчення судових дебатів, або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, копії відзиву та доданих до нього документів, суду не надав. Згідно письмових пояснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07.02.2019 року №11/11-154 стосовно ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» встановлено порушення останніми чинного законодавства у сфері надання фінансових послуг, виключено з Державного реєстру фінансових установ, анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ІК №133 від 16.09.2014 року, при цьому інформація щодо припинення чи банкрутства ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відсутня. За ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази , встановив наступне. 20.01.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено Договір №980-020-000178857. За умовами вказаного Договору [PERSON] з дати укладення Договору передав у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у сумі 60 000 грн. зі строком користування на 238 днів по 14.09.2016 року. За п. 8.3 Договору сторони дійшли згоди, що даний Договір є договором позики, а тому взаємовідносини сторін регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт передачі позивачем коштів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» підтверджується квитанцією №QS123701 від 20.01.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п.п. 4 п. 1.2 Договору проценти за користування коштами визначено у розмірі 34,78% річних. На підставі п.2.1 Договору нарахування процентів за весь час користування коштами здійснюється з дня, що є наступним за днем надання коштів відповідачу, до дня, який передує дню закінчення строку користування коштами. Згідно поданих розрахунків сума основного боргу за Договором 60 000 грн., а проценти за користування коштами за період з 21.01.2016 року по 13.09.2016 року, тобто за 238 днів складають 13 606 грн. 46 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається та не спростовано в судовому засіданні, що кошти за Договором у визначений договором час не повернуті. У відповідності до ч.1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахунок грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування факту існуючого боргу перед [PERSON] у розмірі 73 606 грн. 46 коп. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є законним та обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved