Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-245343, за умовами якого останньому було надано кредит на поточні потреби у розмірі 450066,47 грн., з процентною ставкою 35 % річних, на строк до 11 грудня 2024 року. [PERSON] умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 04 червня 2021 року його заборгованість склала 618633,3 грн. До укладення вказаного кредитного договору, 05 грудня 2019 року, [PERSON] підписав анкету-заяву № CL-245343 на отримання готівкового кредиту в якій вказав інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , також в анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви дружина [PERSON] не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту. Тому просив, посилаючись на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 618633,3 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, просив справу розглядати без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України; відзив на позов суду не надали. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви № CL-245343 на отримання готівкового кредиту, поданої відповідачем [PERSON] 05 грудня 2019 року, 12 грудня 2019 року між ним / [PERSON] / та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № CL-245343, за умовами якого позичальнику [PERSON] банком було надано на поточні потреби кредит в сумі 450066,47 грн., зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 11 грудня 2024 року, з відсотковою ставкою 35 % річних /а.с. 7,10-26/. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 04 червня 2021 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 618633,3 грн., та складається з: 444868,3 грн. заборгованість за тілом кредиту, 173765 грн. - заборгованість за відсотками /а.с. 6,8-9/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього / [PERSON] / на користь позивача заборгованість по кредитному договору у заявленому останнім розмірі 618633,3 грн. Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з правовою позицією ВС у постанові № 61-1028св18 від 03 травня 2018 року, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Як убачається із поданої відповідачем [PERSON] анкети-заяви на отримання готівкового кредиту від 05 грудня 2019 року, у цій заяві він вказав, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і [PERSON] у даній заяві вказала, що не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту на підтвердження чого 05 грудня 2019 року поставила свій підпис у даній заяві /а.с.26/. Однак, оскільки позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказаний кредитний договір було укладено відповідачем [PERSON] в інтересах його сім`ї і отримані на підставі такого договору кредитні кошти використовувалися ним в інтересах сім`ї, то, відповідно, зазначений кредитний договір не створює обов`язків для його / [PERSON] / подружжя, тобто дружини - відповідачки [PERSON] , а тому підстав для задоволення солідарної вимоги позивача суд не вбачає, у зв`язку з чим вважає необхідним в іншій частині в позові відмовити. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~ [PERSON] \~необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 9279,5 грн. /618633,3 грн. х 1,5 %/.

Outcome: partial