Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить усунути її від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 26 вересня 2013 року на ім»я [PERSON] В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він є онуком [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідачка є його рідною донькою. За життя [PERSON] склав на його ім»я заповіт на усе належне на день смерті майно. Однак, відповідачка [PERSON], яка має право на обов»язкову частку у спадщині, одразу ж після смерті батька подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що весь час він проживав разом із [PERSON] у будинку [ADDRESS] та здійснював за ним постійний догляд. З 2007 року стан здоров»я [PERSON] погіршився, він потребував стороннього догляду у зв»язку із перенесеним інсультом. На протязі життя [PERSON] неодноразово звертався до своєї доньки [PERSON] з проханням доглянути його, однак вона не реагувала й догляду за батьком не здійснювала, коштів на ліки не надавала, а після смерті батька оплатила лише вартість поминального обіду. Оскільки [PERSON] через свій похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, а відповідачка ухилялась від надання йому допомоги, тому вважає, що на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України її слід усунути від права на спадкування, а видане на її ім»я свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 вересня 2013 року на підставі ст.1301 ЦК України слід визнати недійсним. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 22 вересня 2014 року відмовлено у залученні до участі в справі в якості третьої особи Старокостянтинівську державну нотаріальну контору (а.с.35). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що з 2007 року [PERSON] був у безпорадному стані, погано пересувався й у нього тряслись руки, а 10 січня 2013 року у нього стався інсульт, після чого він вже не ходив, постійно лежав, не розмовляв та не міг самостійно їсти, [INFO] року [PERSON] помер. В цей період позивач телефонував до [PERSON], щоб вона приїхала, однак вона приїхала лише після смерті батька. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, вказавши, що до 2006 року її батько проживав у іншої жінки, а потім повернувся додому. У 2008 році батько переніс інсульт, однак після цього стан здоров»я його відновився. Батько проживав у своїй половині будинку, сам себе обходив і не потребував стороннього догляду, в іншій частині будинку з 2007 року проживав його онук [PERSON] з дружиною [PERSON] Вказує, що два ризи на місяць вона приїздила до батька, приносила чисту одежу та їжу, однак він ніколи не просив її про будь-яку допомогу. Крім того, за батьком наглядала й сім»я онука, оскільки вони проживали у одному будинку. Останній раз вона була у батька 08 січня 2013 року, привозила їжу, чистий одяг й мала знову приїхати [INFO] року. Коли вона була у батька, то він розмовляв, сам пересувався, сам їв, одягався, тобто не був у безпорадному стані. Про те, що 10 січня 2013 року у батька стався інсульт їй ніхто не повідомляв, їй лише повідомили про смерть батька. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] проти позову заперечила й просить у позові відмовити за недоведеністю. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року. На день смерті йому виповнилось 81 рік. Позивач [PERSON] є онуком померлого, а відповідачка [PERSON] є його донькою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому на день смерті майно заповів для позивача, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Відповідачці [PERSON] на день смерті батька виповнилось 56 років, а тому у визначений законом строк вона подала нотаріусу заяву про прийняття обов»язкової частки у спадщині. 31 липня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS]. 26 вересня 2013 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS], отримала [PERSON] Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами спадкової справи №6/2013, заведеної 21 січня 2013 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.70-150). Відповідно до положень ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. При цьому слід враховувати, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до роз»ясень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що [PERSON] був особою похилого віку, проживав [ADDRESS]. З 2007 року разом із ним у другій половині будинку почав проживати його онук [PERSON], а потім і його дружина [PERSON] В цей період і до 11 січня 2013 року [PERSON], хоча й був особою похилого віку, однак не перебував у безпорадному стані. Він один проживав у своїй частині будинку, самостійно пересувався, одягався, вживав їжу, тобто сам себе обходив. Також, [PERSON] отримував допомогу від своєї доньки [PERSON], яка періодично відвідувала його, а також від сім»ї онука [PERSON], оскільки вони проживали за однією адресою. Ці обставини фактично не заперечує представник позивача [PERSON], яка в судовому засіданні вказала, що [PERSON] ніякого лікування не потребував, він сам ходив, одягався, сам їв, сам себе обслуговував, єдине, що він не варив собі їжу, а тому їжу вона йому кожен день приносила. Не заперечувала представник позивача і того, що [PERSON] також відвідувала батька. Допитані судом свідки, заявлені стороною позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також свідок сторони відповідача [PERSON], кожен окремо, підтвердили, що до 11 січня 2013 року [PERSON] не був у безпорадному стані, сам себе обслуговував, самостійно пересувався, виходив на вулицю, самостійно одягався та вживав їжу. Свідки підтвердили, що [PERSON] отримував також допомогу у приготуванні їжі від дружини позивача [PERSON], а також один чи два рази на місяць його відвідувала донька [PERSON] При цьому, свідки вказали, що [PERSON] ніколи не просив у них ніякої допомоги й при них ніколи не висловлював бажання, щоб його донька [PERSON] його доглядала. Не вбачається також, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, і з досліджених судом записів у медичній картці померлого, з якої вбачається, що у вересні 2008 року [PERSON] переніс інсульт та був виписаний додому з покращенням. З того часу він лише п»ять разів звертався до лікаря зі скаргами на біль у серці й мав діагноз «ІХС стенокардія, симптоматична гіпертонія ІІ ст.». Судом також встановлено, що 11 січня 2013 року у [PERSON] стався ішемічний інсульт, внаслідок чого у нього зникла мова, були відсутні рухи у правих кінцівках, він не вставав, перебував у лежачому положенні та лікувався вдома під наглядом невролога та терапевта. [INFO] року [PERSON] помер від інфаркту головного мозку. В цей нетривалий період життя [PERSON] його постійним доглядом займались позивач та його дружина [PERSON] Відповідачка [PERSON] в цей період батька не відвідувала, оскільки як, пояснила в судовому засіданні, останній раз була у батька 08 січня 2013 року й тоді він був повністю здоровим, наступний раз мала його відвідати [INFO] року, а тому їй не було відомо про його хворобу. Відповідно до положень ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він повідомляв [PERSON] про захворювання батька в період з 11 січня 2013 року по [INFO] року та звертався до неї за будь-якою допомогою в зв»язку із цією хворобою, а вона йому в цьому відмовила. Допитані судом свідки, які є родичами сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також їх сусіди [PERSON] та [PERSON], показали, що вони знали про хворобу [PERSON], що виникла 11 січня 2013 року, відвідували його, однак ніхто із них не повідомляв відповідачку про хворобу батька. Свідки також показали, що ні позивач, ні сам [PERSON] не просили їх, щоб вони повідомили відповідачку про хворобу та попросили у неї допомоги. При цьому свідки підтвердили, що [PERSON] отримував усю необхідну допомогу від свого онука [PERSON] та його дружини [PERSON] Отже, позивачем не доведено, що в період часу з 11 січня 2013 року по [INFO] року, коли [PERSON] перебував у безпорадному стані, він або сам спадкодавець звертались за допомогою до [PERSON], а остання, усвідомлюючи безпорадний стан спадкодавця, необхідність надання йому такої допомоги саме нею та маючи змогу надавати таку допомогу, ухилялась від її надання. З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для усунення відповідачки від спадкування після смерті батька [PERSON] й відповідно для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 2013 року, яке видано на її ім»я, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed