Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.03.1982 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу в 2002 році за спільні кошти подружжям було придбано квартиру у [ADDRESS], однак договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року, зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.04.2013 року, шлюб між сторонами припинено. Оскільки відповідач добровільно не має наміру вирішити спір щодо спірного житлового приміщення, а іншого житла у власності позивача немає, [PERSON] звернувся до суду з позовом щодо визнання права власності на ? частину вищезазначеної квартири( а.с. 3-4 ). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2013 року було задоволено позовні вимоги - визнано право власності за [PERSON] на ? частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 3331 грн.( а.с. 87-88 ). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення в частині розподілу судових витрат та просить звільнити його від сплати судового збору( а.с. 92-93). Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні в частині розподілу судових витрат з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.1982 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу в 2002 році за спільні кошти подружжям було придбано квартиру у [ADDRESS] за 17895 грн., однак договір купівлі-продажу від 14.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром №322, був оформлений на відповідача. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року, зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.04.2013 року, шлюб між сторонами припинено. Між сторонами виник спір стосовно права власності на вказане житлове приміщення. Висновки суду щодо задоволення позовних вимог є правомірними та відповідають матеріалам справи, оскільки відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Cуд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, обгрунтовано прийшов до висновку, що квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки ця квартира була придбана сторонами саме під час шлюбу, тим більш ці обставини не заперечуються сторонами. Однак, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд не врахував положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якою визначено наступне: якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. А, згідно пенсійного посвідчення( а.с. 94) від 22 січня 2013 року, [PERSON] має другу групу інвалідності, що є підставою для звільнення останнього від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved