Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення останнього. В обґрунтування позову вказував, що 25.09.2015 року [PERSON] отримав ордер №010601, серії Б на житлове приміщення квартири [ADDRESS], оформив право власності та здійснив реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі. При цьому, [PERSON] не зміг поселитися до квартири [ADDRESS] з огляду на те, що помешкання було безпідставно та самовільно зайняте [PERSON] Оскільки [PERSON] добровільно не звільняє квартири [ADDRESS], [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. Заперечуючи проти позову, [PERSON] у квітні 2016 року подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру №01060,1 серії Б від 25.09.2015 року на квартири [ADDRESS], виданого на підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 від 22.09.2015 року недійсним. Згодом, [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог у якій, крім іншого, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження органу приватизації Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.11.2015 року №1667 про приватизацію квартири [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказував, що проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 1993 року на підставі рапорту керівника Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві. За таких обставин, на момент видачі ордера 25.09.2015 року кімната в якій постійно проживав [PERSON] не була вільною. Представник [PERSON] підтримав первісний позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому просили відмовити у позові [PERSON] [PERSON] та його представник просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у позовних вимогах [PERSON] Представники Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вказували на безпідставність вимог [PERSON] та підтримали позовні вимоги [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Міськвиконкому від 15.12.1975 року кімната готельного типу [ADDRESS] рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23.02.1976 року використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК Української РСР. Зі змісту ст. 127 ЖК Української РСР та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208 вбачається, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання. У відповідності до ст. 132 ЖК Української РСР, працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. З аналізу діючого законодавства вбачається, що кімната у гуртожитку надається громадянам у тимчасове користування. Тимчасовим, сезонним робітникам, студентам та учням воно дається на термін, заздалегідь обумовлений у законі: на час виконання тимчасової або сезонної роботи або на час навчання в навчальному закладі. Що стосується постійних робітників та службовців, то хоча договір найму житлової площі укладається з ними на невизначений термін, вони також є по суті тимчасовими користувачами, тому що, по-перше, отримання житлової площі в ньому не задовольняє повністю їх потреби у житлі, по-друге, рано чи пізно трудові відносини припиняться. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з березня 1990 року проходив службу в ГУ МВС України в м. Києві. На даний час звільнений зі служби. З копії паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що останній був поселений та зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] За ст. 129 ЖК Української РСР від 21.12.1983 року, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є ордер, який видається адміністрацією установи на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Твердження [PERSON] про правомірність проживання в квартирі [ADDRESS], однак неможливість надати оригінали підтверджуючих документів у зв'язку із знищенням у пожежі, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що останній не був позбавлений можливості отримати та надати суду їх копії, або дублікати. Таким чином, в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності вселення та зайняття [PERSON] не лише квартири [ADDRESS], але й правомірності проживання в гуртожитку за відсутності відповідного ордера. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.09.2015 року №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що відпала потреба у використані їх під гуртожиток, в тому числі - [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 25.09.2015 року [PERSON] видано ордер серії Б №№010601 на вселення в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ч. 2 ст. 61 цього Кодексу зазначає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2015 року [PERSON] здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS]), а 09.11.2015 року використав своє право на приватизацію та отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, правомірність отримання та право на зайняття квартири [ADDRESS] підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні. У відповідності до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. [PERSON] в обґрунтування своїх вимог вказує на порушення [PERSON] його права на вселення та проживання в квартирі [ADDRESS] Згідно ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Виселення згідно ст. 109 ЖК Української РСР проводиться добровільно або в судовому порядку. За таких обставин, вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, при цьому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а його позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved