overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 18.10.2016 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Відповідач у листопада 2017 року покинув сім»ю та виїхав на постійне місце проживання до своїх батьків, тому з того часу подружніх стосунків вони не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам її дітей, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.10.2016 року у Фастівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 325, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] виданим 18.10.2016 року. (а.с.8) Від вказаного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про розподіл судових витрат по справі на обидві сторони, а від так, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача частина сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 20 липня 2015 року у виконавчому органі Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 6. Під час шлюбу 16 серпня 2015 року у сторін народилася донька [PERSON]. Вказує, що спільне життя сторін не склалося, у звязку з різними поглядами на сімейне життя та сімейні обовязки, тому на даний момент шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ спільного майна та визначення місця проживання дитини між сторонами не виникає. Зазначає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, наполягала на розірванні шлюбу між ним та відповідачем. Відповідач у судове засідання також не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, вказав, що заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 20 липня 2015 року у виконавчому органі Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 6. Під час шлюбу 16 серпня 2015 року у сторін народилася донька [PERSON]. На даний момент подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Спір про поділ майна відсутній. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 705,00 грн. (а.с.1). Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення суми судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася з позовом до[PERSON] Бабакаєвича, в якому прохає змінити розмір аліментів з твердої грошової суми 350 грн. на ? частку від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, щона підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області відповідач зобовязаний виплачувати на користь позивача на утримання сина щомісячно аліменти в розмірі 350 грн., до досягнення ним повноліття. Позивач вказує, що у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати розмір сплачуваних аліментів є занадто низьким. Тому звернулася до суду і прохає змінити розмір сплачуваних аліментів з 350 грн. на ? частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У судове засідання позивач з`явилася, підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Прохала позов задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав. Не заперечував проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі 350 гривень щомісячно. (а. с. 4). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача на дитину з 350 грн. на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідач працює та не заперечує надавати таку допомогу дитині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 182, 183, 191, 192 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 17 травня 2001 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Городоцького управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 54. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON],[INFO] та доньку Дарю, [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, що призвели до припинення шлюбних відносин, втрати поваги один до одного. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять про їх задоволити. Позивач суду пояснила, що відповідач утворив іншу сімю та понад один рік спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, тому просить не надавати терміну для примирення, оскільки сімя за таких обставин збережена бути не може. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши думку позивача та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 17 травня 2001 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Городоцького управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 54. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON],[INFO] та доньку Дарю, [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини понад один рік внаслідок фактичного утворення відповідачем іншої сімї та наміру їх відновлювати не мають, спільного господарства не ведуть, тому суд не вбачає підстав для надання сторонам терміну для примирення. За наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сімя розпалась остаточно та збережена бути не може. Неповнолітні діти залишаються проживати з матірю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

У січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 18 листопада 1983 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Первомайським міським відділом ЗАГС Ворошиловоградської області, актовий запис № 448. З відповідачем разом не проживають з 1996 року, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки. Їх сімя розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони 18 листопада 1983 року зареєстрували шлюб в Первомайському міському відділі ЗАГС Ворошиловоградської області, актовий запис № 448. Сторони разом не проживають з 1996 року, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні сварки та суперечки. Це привело до того, що їх сімя розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У січні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб 11.09.2015 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] Позивач вказує на те, що подружні відносини між ними припинені з жовтня 2017 року. Основна причина розпаду сім»ї це різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаємопорозуміння і довір»я, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, а також зловживання її чоловіком спиртними напоями. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви до суду про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі, просили задовольнити. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 11.09.2015 року, в Октябрському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 270. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Згідно ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1\~ст. 105 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2\~ст. 112 СК України\~визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Згідно\~ст. 142 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст. ст.\~105,\~110,\~112 Сімейного кодексу України, ст. ст.\~12,\~13,\~81,\~89,\~141,\~263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від цього шлюбу двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею /позивачкою/ та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, згоди з останнім щодо розміру аліментів не досягнуто, то просила стягнути з нього /відповідача/ на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1860 грн., щомісячно, починаючи від дня пред»явлення даного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні /а.с. 3-7/. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, крім того повністю визнав позов, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1860 грн., тобто, по 930 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 704,8 грн., а також на користь позивачки на відшкодування її витрат на правову допомогу 400 грн. /а.с. 8/.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від цього шлюбу малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею /позивачкою/ та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, згоди з останнім щодо розміру аліментів не досягнуто, то просила стягнути з нього /відповідача/ на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня пред»явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні /а.с. 5-6/. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, ухилився від участі у розгляді справи і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 704,8 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від цього шлюбу неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею /позивачкою/ та знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, згоди з останнім щодо розміру аліментів не досягнуто, то просила стягнути з нього /відповідача/ на свою користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., з подальшою індексацією, щомісячно, починаючи від дня пред»явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання також не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, ухилився від участі у розгляді справи і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, часткового задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн., що становить близько ? частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1860 грн. :2), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивачкою суду не надано доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, натомість в позовній заяві вказано, що він офіційно ніде не працює, то в іншій частині в позові суд вбачає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial