Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 жовтня 2007 року, згідно з кредитним договором № DO0DGA0000000071 [PERSON] надано кредит у розмірі 14000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 6 жовтня 2017 року. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 25 травня 2015 року нарахована заборгованість за кредитним договором у сумі 10611 доларів США 57 центів, по процентам у сумі 7900 доларів США 86 центів, по комісії у сумі 1848 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 36994 доларів США 57 центів, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору в розмірі 12 доларів США (фіксована частина) та в розмірі 2867 доларів США 75 центів (процентна складова), що є еквівалентом 1 254 689 грн. 88 коп., які позивач просив стягнути з відповідача. 1 липня 2016 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, з [PERSON] стягнуто заборгованість по тілу кредита у розмірі 8572 доларів США 75 цента, заборгованість за відсотками у розмірі 4266 доларів США 82 цента, заборгованість з комісії у сумі 1092 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором у сумі 8572 доларів США 75 центів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. На вказане рішення відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи: не задовольнив клопотання відповідача про надання розшифровки сум по сплаті кредитного боргу з зазначенням особи, яка здійснювала платежі; в судовому засіданні не досліджений договір купівлі-продажу заставного майна - квартири по [ADDRESS] не надані результати аукціону та виконавчої служби; судом не враховані вимоги листа Національного банку України від 5 листопада 2014 року в частині нарахування пені та штрафів. Зазначив також, що суд першої інстанції необґрунтовано вважав встановленими обставини, які мають значення для справи і які не були доведені в судовому засіданні, а саме звертаючись до суду позивач в розрахунку зазначив платіж 7 травня 2008 року у сумі 254,82 в доларовому еквіваленті, однак не мається доказів на підтвердження цього платежу; 31 грудня 2013 року по розрахунку мається оплата в сумі 52,19 доларів США з невідомого джерела, при цьому мається виконавче провадження про сплату суми 759 грн. 30 коп. за виконавчим листом № 2-564 від 13 квітня 2009 року по продажу заставного майна, відповідно до якого кошти повинні були спрямуватись на користь бюджету, а не на погашення кредитної заборгованості. Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції в рішенні зазначено, що договором кредиту встановлено зобов'язання по щомісячному погашенню платежів в розмірі та строки, визначені графіком, а також порядок нарахування процентів за користування кредитом - щомісячно. Посилаючись на рішення КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рн-2011 про захист прав споживачів, яким передбачений захист прав споживачів кредитних послуг, суд першої інстанції застосовує це рішення тільки для визначення розміру неустойки, залишаючи без правової оцінки інші нарахування позивача. Позивач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» судове рішення не оскаржив. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], який наполягав на доводах апеляційної скарги та, не заперечуючи заборгованості довірителя по тілу кредиту, був не згоден з розміром інших нарахувань, дослідивши матеріали цивільної справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів цивільної справи вбачається. 9 жовтня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DO0DGA0000000071, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 14000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 6 жовтня 2017 року. Через неналежне виконання своїх зобов'язань, станом на 25 травня 2015 року нарахована заборгованість за кредитним договором у сумі 10 611 доларів США 57 центів, по процентам у сумі 7900 доларів США 86 центів, по комісії у сумі 1848 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 36 994 доларів США 57 центів, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору в розмірі 12 доларів США (фіксована частина) та в розмірі 2867 доларів США 75 центів (процентна складова). Відповідач не заперечував проти того, що він взяв кредит. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим до виконання (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно умов Кредитного договору сторони встановили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ним (п. 7.1 Кредитного договору), погодили кінцевий строк повернення кредиту до 6 жовтня 2017 року та строки виконання зобов'язань з щомісячною сплатою платежів у розмірі та строки, визначені умовами Кредитного договору, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений умовами Кредитного договору та сплати процентів. Згідно п. п. 4 п.п. 4.5 Кредитного договору сторонами визначено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки та пені, штрафів за даним договором тривалістю 5 (п'ять) років. Позов подано до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 серпня 2015 року (а.с.3). Із доданого позивачем розрахунку вбачається, що передостанній платіж відповідачем здійснено 7 травня 2008 року у сумі 461 доларів США 28 центів, після чого лише 31 грудня 2013 року здійснено останній платіж у сумі 52 доларів США 19 центів. Зазначене підтверджено наданими на розгляд суду копією платіжного доручення від 7 травня 2008 року про сплату 461 доларів США 28 центів (а.с.69) та копією платіжного доручення від 31 грудня 2013 року про сплату 52 долари США 19 центів (а.с.70). Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період 6 серпня 2010 року, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки з травня 2008 року до грудня 2013 року минуло понад п'ять років і строк позовної давності останнім платежем перерваний не був. Такий висновок суду правильний і відповідає вимогам Закону. Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності за період з 6 серпня 2010 року станом на 25 травня 2015 року у сумі 8572 доларів США 75 центів, 4266 доларів США 82 центи - заборгованість за відсотками, 1092 долари США - заборгованість з комісії. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до зазначеного розпорядження до переліку населених пунктів де проводилася антитерористична операція належить місто Торецьк (колишня назва Дзержинськ). В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно з п. 23 додатку до даного Розпорядження до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ). Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем, боржнику [PERSON], який проживає та зареєстрований у [ADDRESS] штрафи у сумі 12 доларів США (фіксована частина) та 2 867 доларів США 75 центів (процентна складова) нараховані позивачем після 14 квітня 2014 року в загальному порядку (а.с.7 зворот), що є неправомірним. Тому апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про залишення без задоволення вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафів у вищезазначеному розмірі. Вирішуючи питання про стягнення пені за несвоєчасне виконання договору, судом першої інстанції правомірно застосовано ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням конституційно-правового аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, який мається в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 7-рп/2013. Оскільки нарахований Банком розмір пені у сумі 36 994 доларів США 57 центів значно перевищує заборгованість, стягнуту судом в межах строку позовної давності, судом першої інстанції правомірно зменшено розмір пені до 8 572 доларів США 75 центів, основна частина якої була нарахована до 14 квітня 2014 року. Доводи апеляційної скарги відповідача в частині неповного з'ясування, недоведеності обставин, які мають значення для справи, і які суд першої інстанції на думку відповідача, безпідставно вважав встановленими, фактично за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено відповідачем під час вирішення позову і зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та законного висновку. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже і рішення суду) не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як в суді першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом відповідачем належним чином не спростовано наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості, який проведений відповідно до умов Договору. Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано. Підстав для скасування рішення суду в цій частині апеляційний суд не вбачає. Разом з тим, стягуючи пеню в доларах США, суд не звернув увагу на таке. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінетом Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня, штраф може обчислюватись лише в національній валюті України - гривні. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 4.2 Договору за кожен день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати/виплати (а.с.10 зворот). Таким чином, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив прав та обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору щодо сплати пені, не перевірив обґрунтованості нарахування пені у валюті США, яка сплачується в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату сплати та дійшов передчасного висновку про стягнення пені у доларах США. Відповідно службового розпорядження Національного банку України станом на 1 липня 2016 року встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти - 100 доларів США еквівалентно 2482.8412 грн. (а.с. 126) Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума пені за порушення строків розрахунків станом на 25 травня 2015 року у розмірі 212 775 гривень 65 копійок, що на день ухвалення рішення 1 липня 2016 року за курсом 24,82 еквівалентно 8572 долари США 75 центів. (8572,75 х 24,82 = 212775,65 грн.) Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial