Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10 червня 2011 року він за договором купівлі-продажу, вчиненого у простій письмовій формі, купив у відповідача житловий будинок та земельні ділянки по [ADDRESS] за 10 000 грн. На неодноразові його прохання посвідчити договір нотаріально відповідач відмовлявся, а нещодавно дізнався про те, що він перебуває у розшуку у зв'язку із скоєнням злочину. Просив визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та області та земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га за цією ж адресою. У судовому засіданні позивач позов підтримав, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не наддав. За таких обставин та за згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в позові з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Встановлено, що 10 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] у формі розписки оформили договір купівлі-продажу житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та області та земельних ділянок: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га за цією ж адресою(а.с. 5). Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недоодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Правила ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов'язано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Пунктами 5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Договір купівлі-продажу спірного будинку та земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON], оформлений 10 червня 2011 року у простій письмовій формі, в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є укладеним, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України; відповідно, відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 2 ст. 80, ст. 88 ЦПК України. При цьому суд, виходячи з того, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у меншому, ніж встановлено законом, розмірі, та беручи до уваги інвентаризаційну вартість житлового будинку(83 940 грн.), а також вартість земельних ділянок, приходить до висновку про стягнення з нього недоплаченого судового збору у розмірі 839,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved