Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 16.10.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з травня 2016 року, оскільки мають різні погляди на життя. Спільного господарства не ведуть, спір про розподіл майна вирішується в судовому порядку окремо. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб він просить розірвати. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки наданий судом строк на примирення результату не дав, примирення між нею та позивачем не відбулось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 03.11.2016 року сторонам було надано строк для примирення, але під час наданого строку сторони не змогли відновити сімейні відносини та в своїх заявах просили розірвати їх шлюб. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved