Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У січні 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом, в якому просять визнати за ними право користування на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,8 м2, з них житлова площа 49 м2, допоміжна площа 14,8 м2 та складається з тамбура 2,0 м2, кухні 5,2 м2, кімнати 21,0 м2, кімнати 13,3 м2, кімнати 14,7 м2, тамбура 2,2 м2, кухні 5,4 м2; судові витрати покласти на позивачів. На обґрунтування вимог позовної заяви позивачі посилаються на ті обставини, що вони правомірно користуються квартирою [ADDRESS] . З метою реалізації права на приватизацію житла вони звернулися до відділу приватизації Полтавської міської ради, де їм повідомлено про необхідність вирішення питання щодо права користування квартирою з тими особами, які у ній зареєстровані та бажають брати участь в приватизації. Разом із тим, не всі документи віднайдені в архівах, площа житла змінювалася у зв`язку із розширенням за рахунок іншої квартири. Зазначають, що [PERSON] проживала та продовжує проживати у даній квартирі, ця житлова площа була надана останній та її колишньому чоловікові як службова. До вказаної квартири була приєднана також інша кімната площею 19,5 кв.м. під розширення - сім`ї гр. [PERSON] , а в подальшому передано суміжну квартиру площею 21,5 кв.м. під господарчі потреби. Рішенням Полтавської міської ради народних депутатів від 30 березня 1988 року вирішено виключити із списку службових квартир указані в положенні квартири., а також 24 травня 1988 року було вирішено переоформити особові рахунки на квартиру зі службової квартири ЖЄО-3 на ордерну - [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою КП «ЖЕО №2» особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] , форма власності комунальна. При цьому, за вказаною адресою зареєстровані 5 осіб: [PERSON] , квартиронаймач (з 28.08.1974 року), [PERSON] , син (з 04.12.1990 року), [PERSON] , невістка (з 04.12.1990 року), [PERSON] , онук (з 12.03.1996 року), [PERSON] , онук (з 23.05.2012 року). Зазначені особи на законних підставах були заселені до помешкання та проживають там на теперішній час. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири, що є у користуванні [PERSON] та членів її сім`ї, складає 63,8 кв.м., з них 49,0 кв.м. житлова площа, 14,8 кв.м. допоміжна (підсобна) площа. Технічний стан квартири відповідає діючим нормам. Реєстрація права власності на квартиру не проводилася. Ордер на житлове приміщення позивачів відсутній, що робить неможливим оформлення прав на квартиру у позасудовому порядку, квартира не службова. Разом із тим, з позову слідує, що право позивачів на володіння квартирою ніхто не оспорює. При цьому, члени сім`ї за необхідності здійснюють утримання будинку та прибудинкової території, періодичний ремонт (оновлення) кімнат будинку, дотримуються правил експлуатації квартири, на постійній основі сплачують комунальні платежі. На підставі викладеного, а також з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, позивачі просять задовольнити позовні вимоги. 03 січня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом учасників (а.с.91). 19 лютого 2020 року від представника Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому при вирішенні позову покладався на розсуд суду з огляду на таке. Виходячи із змісту позовної заяви та наданих документів, у позивачів відсутній ордер на вселення до вищевказаного приміщення, який є єдиною підставою для вселення до житлового приміщення, але пошук копії ордеру у чинного балансоутримувача не дав результатів. Право комунальної власності на зазначене житло належить саме територіальній громаді в особі Полтавської міської ради. Разом із тим, громадяни дійсно мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Також зазначає, що в даному випадку право позивачів на приватизацію квартири ніким, зокрема Управлінням, що є виконавчим органом Полтавської міської ради і діє виключно в межах закону, не заперечується, і Управління жодними своїми діями чи бездіяльністю не створювало порушення невизнання чи оспорювання прав заявників, у тому числі права на приватизацію житла (а.с.109-110). 21 лютого 2020 року від представника позивача до суду надішли письмові уточнення позовних вимог, у яких вказував, що після відкриття провадження по справі, у прохальній частині позовної заяви допущено технічну помилку та замість [PERSON] зазначений [PERSON] (неіснуюча особа), у зв`язку з чим просив взяти зазначені уточнення до уваги. Крім того, до суду надані письмові пояснення, згідно з якими повідомлено про обставини звернення позивачів з питань приватизації квартири, а також надання їм відповіді за результатами розгляду (а.с.115, 129). У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав на адресу суду заяву, у якій просив про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі (а.с.117). Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради у письмовому відзиві просив розглянути справу без участі представника, при вирішенні позову покладався на розсуд суду (а.с.108-110). Причини неявки третьої особи виконавчого комітету Полтавської міської ради суду невідомі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну\~правову оцінку\~доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ними права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулись до суду із відповідним позовом за захистом свої прав. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також\~ст.47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви, позивачі разом сім`єю постійно проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , володіють та користуються вказаним житлом, що підтверджується, зокрема, копією довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №4944 від 09 жовтня 2019 року. Так, убачається, що особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] , форма власності комунальна. За цією адресою зареєстровані 5 осіб, у тому числі: [PERSON] , [INFO] , квартиронаймач (дата реєстрації з 28.08.1974 року), [PERSON] , [INFO] , син (дата реєстрації з 04.12.1990 року), [PERSON] , [INFO] , невістка (дата реєстрації з 04.12.1990 року), [PERSON] , [INFO] , онук (дата реєстрації з 12.03.1996 року), [PERSON] , [INFO] , онук (дата реєстрації з 23.05.2012 року) а.с.43). Позивачі вказують, що житлова площа квартири була надана [PERSON] та її колишньому чоловікові, як службова. Так, відповідно до архівного витягу з протоколу №9 засідання Октябрської районної Ради депутатів трудящих від 14 травня 1974 року вбачається, що звільнену квартиру по [ADDRESS] , житловою площею 15,96 кв.м., де раніше проживала гр. [PERSON] , вирішено закріпити за ЖЕК-3 як службову (а.с.39). Крім того, матеріалами справи підтверджується, що у 1981 році позивачі одержали під розширення однокімнатну квартиру, що слідує, зокрема із наступних документів. Згідно з даними архівного витягу з протоколу №12 засідання виконавчого комітету Полтавської ради народних депутатів від 08 липня 1981 року було вирішено пункт 6 додатка до рішення міськвиконкому №71 від 28 січня 1981 року частково змінити та в 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] , яку звільнив … переселити одиноку гр…, а звільнену нею кімнату жилою площею 8,0 кв.м. приєднати до службової квартири міськжитлоуправління №8 в цьому будинку та вважати цю службову квартиру жилою площею 22,9 кв.м. (а.с.37-38). Також із листа №246/2 від 09 липня 1981 року вбачається, що згідно з рішенням міськвиконкому №331 від 03 липня 1981 року пункт 6 додатка до рішення міськвиконкому №71 від 28 січня 1981 року частково змінити на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку звільнили гр. [PERSON] 8,0 кв.м., переселити одиноку гр. [PERSON] , а звільнену до неї кімнату, жилою площею 8,0 кв.м. приєднати д службової квартири міськжитлоуправління у цьому будинку та вважати цю службову квартиру, жилою площею 22,9 кв.м. (а.с.36). Крім того, у листі №907/2 від 16 липня 1981 року, зазначено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] , яку звільнив гр. [PERSON] , закріплена за гр. [PERSON] , а звільнена нею кімната жилою площею 8,0 кв.м. передана під розширення гр. [PERSON] , яка проживає у службовій квартирі міського житлового управління (а.с.35). У подальшому рішенням Полтавської міської ради народних депутатів №149 від 30 березня 1988 року вирішено виключити із списку службових квартир квартири, які вказані в положенні, зокрема, квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.32-34). Відомості щодо виключення квартири з числа службових підтверджуються також даними листа №Г 04-10/56 на звернення [PERSON] (а.с.25). 24 травня 1988 року відповідно до протоколу №9 засідання виконкому Октябрської районної Ради народних депутатів м.Полтави було вирішено переоформити особові рахунки на квартиру зі службової квартири ЖЄО-3 на ордерну - [PERSON] (а.с.31). Крім того, згідно з даними архівного витягу з протоколу №6 засідання виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 09 березня 1992 року вирішено 1-кімнатну квартиру, жилою площею 21,5 м.2, у ветхому будинку по [ADDRESS] , яку звільнила гр. [PERSON] , передати від господарчі потреби сім`ї гр. [PERSON] , яка мешкає в суміжній квартирі (а.с.30). Пунктом 5\~ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п.п. 5, 6 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Як слідує із матеріалів позовної заяви та не заперечується сторонами згідно представлених ними заяв по суті справи, квартира по [ADDRESS] у складі трьох кімнат, житловою площею 49,0 кв.м. (з урахуванням подальшої зміни площі (а.с.20-24) була дійсно надана в користування сім`ї позивача [PERSON] та її чоловіка як службова, та з 28.08.1974 року вони проживають в ній, що підтверджується випискою з поквартирної картки (а.с.26). Відповідно до копії довідки КП «ЖЕО №2» №5500 від 10.11.2017 року [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ордер за даною адресою відсутній, квартира не службова (а.с.27). Також судом установлено, що об`єкт нерухомого майна - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Полтави, що підтверджується копією технічного паспорту, виданого ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 17 вересня 2019 року (а.с.20-24). Дана обставина не оспорюється сторонами. Так, із наданої технічної документації вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 63,8 кв.м., з них житлова площа 49 м2, допоміжна площа 14,8 м2, розміщена на 1 поверсі, та складається з тамбура 2,0 м2, кухні 5,2 м2, кімнати 21,0 м2, кімнати 13,3 м2, кімнати 14,7 м2, тамбура 2,2 м2, кухні 5,4 м2. Відповідно до звіту за результатами технічного огляду на відповідність державним стандартам та будівельним нормам згаданого об`єкта нерухомого майна від 23 грудня 2019 року технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири [ADDRESS] в цілому і в окремих його частинах добрий, архітектурно-планувальні рішення та технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж відповідає діючим нормам та правилам для даного типу будівель (а.с.45-55). Відповідно до ст.61\~ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Відповідно до\~ст.64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.\~\~ Відповідно до\~ст.65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Зокрема, із копії поквартирної картки вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 28.08.1974 року основними квартиронаймачами були зазначені [PERSON] (зняття з реєстрації 31.03.1987 року), [PERSON] з 28.08.1974 року. Крім того, мешканцями квартири вказані [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) з 04.12.1990 року, [PERSON] (онук) з 09.08.1991 року (з 25.08.2010 року виписаний у зв`язку з навчанням, з 23.05.2012 року зареєстрований) та [PERSON] (онук) з 09.04.1996 року (а.с.26). Разом із тим, з представлених позивачами документів убачається, що [PERSON] наразі є основним наймачем квартири з 28.08.1974 року, і як було вже встановлено, особовий рахунок на вказану квартиру переоформлено на її ім`я. Таким чином, у вказаній квартирі на сьогоднішній день проживають позивачі по справі, що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, зокрема, копіями поквартирної картки, довідок КП «ЖЕО №2» ПМР. Законність вселення позивача [PERSON] та членів сім`ї у вищезазначену квартиру з 1974 року, ніким, в тому числі відповідачем Управлінням майном комунальної власності міста не оспорювалось. Позивачі мають намір приватизувати вказану квартиру за адресою: [ADDRESS] , однак при зверненні до КП «ЖЕО №2» ПМР, як організації, на балансі якої перебуває будинок, отримано відповідь №2993/02 від 12.12.2019 року про те, що в архіві ордер відсутній, крім того, вказано, що квартира не є службовою (а.с.44). У свою чергу, на звернення позивача [PERSON] . Управлінням майном комунальної власності міста Полтавської міської ради надано відповідь №Г01-05/01.1-12/224 від 05 травня 2020 року щодо процедури приватизації житла, яка може бути здійснена органом приватизації при наданні повного пакету документів, серед яких зазначено копію ордера на жиле приміщення (а.с.130). Водночас, із копії листа архівного відділу Полтавської міської ради №Г-08.5-10/197 від 26.07.2019 року було з`ясовано, що в протоколах засідань виконавчого комітету Октябрської районної Ради депутатів трудящих за 1974 рік інформація про підставу заселення гр.Горякіна в квартиру [ADDRESS] , відсутня (а.с.41), й іншим чином підтвердити ці обставини немає можливості. Отже, без надання повного пакету документів вирішення питання про приватизацію квартири виходить за межі наданих повноважень органу приватизації. Слід зазначити, що відповідно до положень\~ст.58 ЖК Української РСР\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Стаття 59 цього Кодексу\~передбачає можливість визнання ордеру недійсним в судовому порядку. Проте, як встановлено судом, виданий ордер на жиле приміщення недійсним не визнавався, доказів цьому сторонами не надано. Пункт 69 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених\~Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, містить положення, відповідно до якого ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 цих Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордеру, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Водночас, жодної відповідальності за порушення вимог пункту 72 Правил квартирного обліку чинним законодавством України не передбачено. Судом встановлено, і ніким не оспорюється, що позивач [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , вселилась із своєю сім`єю у вказану квартиру, проживала у ній і користувалась житлом з 1974 року по теперішній час. Проте станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану квартиру, пов`язані із визнанням за ними права користування вказаним житлом на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. В силу\~ст.395 ЦК України\~до видів речових прав на чуже майно відносяться, зокрема, право володіння, право користування (сервітуту). Згідно з\~ст.397 ЦК України\~фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до\~ст.401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено, зокрема, відносно нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, а згідно із\~ст.402 ЦК України\~сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Як встановлено судом, ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] в житлово-експлуатаційній організації не зберігся і причини його втрати невідомі. Позивачами здійснено заходи щодо встановлення письмових доказів щодо передачі спірної квартири у користування у 1974 році (а.с.29, 40, 41). Однак такий розшук позитивного результату не дав, про що свідчать відомості архівних довідок та повідомлення уповноважених органів місцевого самоврядування, у яких зазначено, що інформація про заселення гр.Горякіна у квартиру [ADDRESS] , окрім відомостей про реєстрацію останньої 1974 року, відсутня, натомість, у протоколах засідань виконавчого комітету Полтавської міської Ради народних депутатів та виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих за 1981, 1992 роки наявна лише інформація про розширення згаданої квартири (а.с.30, 35-38). Відповідно до ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на те, що на вказану житлову площу, окрім позивачів, ніхто не претендує, квартира за адресою: [ADDRESS] , є єдиним об`єктом нерухомого майна, позивачі вселились у вказане житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 1974 року, 1990 року, 1996 року, 2012 року відповідно й по теперішній час) добросовісно використовують квартиру як єдине житло, проживаючи у ній разом однією сім`єю, та незаконність їх проживання ніхто не оспорює, але з причин, які не залежали від волі останніх, був втрачений оригінал ордеру на квартиру, тому суд дійшов до висновку про необхідність захисту житлових прав позивачів шляхом визнання права на користування вказаним житловим приміщенням на законних підставах. Крім того, невизнання такого права за позивачами може створити у майбутньому перешкоди для реалізації їх законного права на приватизацію житла. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням. Крім того, суд бере до уваги те, що стороною відповідача не було надано жодних належних і допустимих доказів щодо відсутності підстав або перешкод у реалізації позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] їх законних прав в силу положень\~ст.81 ЦПК України. Тому виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі просили покласти судові витрати на них та з огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved