Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення та уточнення позовних вимог, просила стягнути на її користь з [PERSON] суму заборгованості за договорами позики в розмірі 1091100 грн., проценти за користування чужими грошима в розмірі 138767 грн. 20 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 26400 грн. 93 коп. (а.\~с. 2-4, 48-50). В обґрунтування позову зазначала, що 24 вересня 2013 року між нею і [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 22000 доларів США та 16400 грн., які відповідач зобовязувався повернути їй на першу вимогу. 11 березня 2014 року [PERSON] знову позичив у неї під розписку грошові кошти в сумі 17000 доларів США та 182400 грн., які зобовязувався повернути до 01 липня 2014 року. Своїх зобовязань щодо повернення сум позики відповідач [PERSON] не виконав, грошові кошти в загальному розмірі 39000 доларів США та 198800 грн. у строк до 01 липня 2014 року їй не повернув. 18 червня та повторно 22 червня 2015 року з метою досудового врегулювання спору вона направляла на адресу [PERSON] вимоги про повернення їй сум боргу в 7-ми денний строк з дня отримання ним цих вимог. Отримавши 02 липня 2015 року вимогу від 18 червня 2015 року, відповідач предявлені нею вимоги щодо повернення грошових коштів у вказаних вище сумах не виконав. Станом на 01 листопада 2015 року загальна сума заборгованості в гривні за договорами позики складає 1091100 грн. Крім зазначеної суми боргу, за період з 02 липня 2014 року по 01 листопада 2015 року відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошима відповідач [PERSON] повинен сплатити на її користь проценти в розмірі 138767 грн. 20 коп., а також згідно із ст. ст. 625, 1050 ЦК України за несвоєчасне повернення сум позики три проценти річних від простроченої суми в розмірі 26400 грн. 93 коп. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеному, просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд встановив, що 24 вересня 2013 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу під розписку грошові кошти в сумі 22000 доларів США та 16400 грн. Строк повернення суми позики в розписці не визначено. 11 березня 2014 року між сторонами укладено ще два договори позики, за умовами яких [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США та 182400 грн., які позичальник зобовязувався повернути в строк до 01 липня 2014 року. Факт укладення сторонами договорів позики, їхніх умов та одержання [PERSON] від [PERSON] коштів на загальну суму 39000 доларів США та 198800 грн. підтверджується написаними відповідачем трьома розписками від 24 вересня 2013 року та 11 березня 2014 року. 18 червня 2015 року з метою досудового врегулювання спору позивач [PERSON] направляла відповідачу [PERSON] вимогу про повернення їй сум боргу в 7-ми денний строк з дня отримання ним претензії, яку останній одержав 02 липня 2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно із ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із положеннями ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Всупереч умовам вказаних договорів позики відповідач [PERSON] своїх зобовязань за цими договорами належним чином не виконав, грошові кошти в розмірі 39000 доларів США та 198800 грн. позивачу [PERSON] на час розгляду справи судом не повернув, про що свідчить наявність у позивача боргових документів (трьох розписок від 24 вересня 2013 року та 11 березня 2014 року) про одержання відповідачем сум позики. За курсом гривні до іноземних валют станом на 30 жовтня 2015 року, встановленим НБУ на час розгляду справи, сума боргу в гривні, еквівалентна 39000 доларів США на вказану дату, становить 893100 грн. (39000 доларів США х 22,90 грн.). Всього загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договорами позики в гривні становить 1091900 грн. (893100 грн. + 198800 грн.). Згідно із положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач своїх зобовязань за договорами позики від 24 вересня 2013 року та 11 березня 2014 року належним чином не виконав, на час розгляду справи суми позики в розмірі 39000 доларів США і 198800 грн. позивачу не повернув, на користь [PERSON] із [PERSON] у межах заявлених вимог підлягає стягненню заборгованість за договорами позики в розмірі 1091100 грн. За змістом ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року у справі №\~6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Станом на 01 липня 2014 року дату повернення грошових коштів відповідач повинен був повернути позивачу суму позики еквівалентну 39000 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становить 459420 грн. (39000 доларів США х 11,78 грн.), та 198800 грн., всього 658220 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь із [PERSON] процентів за користування сумами позики в розмірі облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договорами позики ґрунтуються на вимогах закону. Виходячи із вказаної вище суми боргу в гривні на день повернення позики, встановленої НБУ облікової ставки, кількості днів прострочення відповідачем виконання зобовязання, суд вважає, що за період з 02 липня 2014 року по 01 листопада 2015 року на користь [PERSON] із [PERSON] за користування сумою позики в розмірі 658220 грн. підлягають стягненню проценти за користування чужими грошима в розмірі 138767 грн. 20 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 26400 грн. 93 коп. Всього загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1256268 грн. 13 коп. (1091100 грн. + 138767,20 грн. + 26400,93 грн.). Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у визначеному ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір розмірі 6090 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved