Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У серпні 2013р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про продовження строку для прийняття спадщини, а саме: жилого будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на половину вказаного жилого будинку, а також на ? половини земельної ділянки, на якій він розташований. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO]. помер її батько - [PERSON], після його смерті спадкове майно, а саме: ? частина житлового будинку та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] успадкувала [PERSON] (мати позивача), яка померла [INFO] Після смерті матері позивача ([PERSON].), як стверджувала позивач, спадкоємцями першої черги за законом були вона та відповідач. Посилаючись на те, що після смерті матері відповідач сам опікувався будинком та не надавав їй правовстановлюючих документів, вона не змогла вчасно звернутися до нотаріуса за прийняттям спадщини, і пропустивши встановлений законом шестимісячний строк, вирішила звернутися до суду за його продовженням. При цьому, позивач стверджувала, що на даний час будинок, в якому вона виросла, знаходиться в занедбаному стані, а відповідач не користується ним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав відсутності підстав поновлення строків на прийняття спадщини позивачеві, оскільки відповідач прийняв спадщину після смерті матері за заповітом. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, розглянувши подані сторонами документи, дослідивши спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON], повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного. Судом установлено, що [INFO]. помер [PERSON], який після своєї смерті залишив заповіт, яким належне йому на день смерті нерухоме майно, яке складається з ? частини житлового будинку разом з частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] залишив своєму сину - відповідачу у справі [PERSON] (а.с.97). В подальшому, [INFO] померла [PERSON], яка після своєї смерті також залишила заповіт на користь свого сина - [PERSON] (а.с. 67). При цьому, зі спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] судом установлено, що [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ще 23.12.1981 р. (а.с.54). Більш того, з матеріалів спадкової справи убачається, що 03.11.2003 р. 1-ша Київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки померла [PERSON] залишила заповіт, а [PERSON] не входить до кола спадкоємців (а.с.73). Згідно заповіту [PERSON] від 28.03.1980 р., все своє майно остання заповіла [PERSON] (відповідачу у справі) (а.с.67). Таким чином, твердження позивача про те, що вона не встигла звернутися із заявою про прийняття спадщини, і цей строк має бути поновлений судом, спростовується матеріалами справи. Відповідно до приписів ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. За таких обставин, оскільки доводи позивача, яка звернулася до суду більш ніж через 30 років із проханням поновити строк на прийняття спадщини, посилаючись при цьому на неможливість своєчасно звернутись з огляду на відсутність документів, що посвідчують її статус, як спадкоємця, водночас матеріали справи спростовують такі доводи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи викладене вище та

Outcome: dismissed