Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 р. позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у звязку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, з 2013 р. сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують та подальше спільне життя і збереження сімї, позивачка вважає неможливим та таким, що заважає її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином надавши через канцелярію суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти можливості примирення заперечувала (а.с.32). Відповідач у судове засідання не зявився надіславши на адресу суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, стосовно розірвання шлюбу не заперечує ( а.с.31, 32). Cуд, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04.03.2011 р. між сторонами укладено шлюб Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за №137 (а.с.13). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], актовий запис за №641). Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У звязку із різними поглядами на сімю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. Спору щодо розподілу майна немає. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved