Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] На обґрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 04.11.1992 року. Від шлюбу мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач коштів на утримання дітей не надає, з 2007 року останній проживає окремо від сім'ї, не піклується про своїх дітей. Стверджує, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться навчанням дітей, не забезпечує останніх необхідним харчуванням та медичним доглядом, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, діти не бажають спілкуватися з батьком. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності,позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області Грицишин М.М. у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує. Оцінивши зібрані докази у справі, суд вважає, що позов є обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони перебували з 04.11.1992 року у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.02.2011 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено на вихованні у матері - [PERSON]. Згідно з довідкою Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 02.08.2017 року № 10/41/9025 [PERSON] отримувала аліменти з [PERSON] в період з 01.12.2015 року по 31.06.2017 року згідно з виконавчим листом № 2-3430 від 18.01.2011 року, виданим Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення ? частини аліментів на утримання дітей. Всього сплачено 8 493,15 грн. Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 30.11.2017 року № 221 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], є доцільним. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідні положення Конституції України проголошують: ст. 32 «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України»; ст.51 «Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою». Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно по приписів частини 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності враховує, що відповідач належним чином не виконує обов'язків по вихованню дітей: [PERSON], [PERSON] та їх матеріальному забезпеченню, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дочок. Крім того, відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання на розгляд даної справи не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомляв. Ураховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітньої дочки [PERSON], [INFO], суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved