Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що її син [PERSON] проживав разом із відповідачкою [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] від шлюбу народилась [PERSON] . [INFO] син позивачки раптово помер. З народження та по теперішній час дитина проживає з бабусею - позивачкою по справі. Мати дитини веде аморальний спосіб життя, не бере жодної участі у житті та розвитку дитини, продовжує вживати алкогольні напої. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в утриманні дитини участі не приймає, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про провадження серії [NUMBER] , виданим повторно 25 березня 2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №26. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 квітня 2020 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №520. Згідно довідки, виданої 07.07.2020 року селищним головою Старо-Кримської селищної ради, [PERSON] , 2009 року народження, з дня народження по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої 07.07.2020 року селищним головою Старо-Кримської селищної ради, позивачка [PERSON] , 1949 року народження мешкає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входят: чоловік [PERSON] , 1938 року народження, дочка [PERSON] , 1969 року народження, онука [PERSON] , 2009 року народження. [PERSON] навчається у 6-В класі спеціалізованої школи з поглибленим вивченням новогрецької мови І-ІІІ ступенів №46 м. Маріуполя, що підтверджується довідкою директорі школи від 22.06.2020 року. За місцем навчання [PERSON] , 2009 року народження характеризується як дисциплінована учениця. Навчається у вказаній школі з першого класу. Добре запам`ятовує учбовий матеріал. Навчається не в повну міру своїх можливостей. Виявляє логічне, образне, творче мислення. Має здібності до вивчення предметів гуманітарного циклу. Вихованням [PERSON] з першого класу займається бабуся [PERSON] , яка постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори та цікавиться досягненнями онуки. Мати [PERSON] участі у вихованні та шкільному житті не бере. Згідно характеристики, складеної ДОП Кальміуського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] за місцем мешкання зарекомендувала себе з негативного боку. Неодноразово помічена у зловживанні алкогольними напоями. Ситематично надходять скарги з боку сусідів на її поведінку. Має привода до Кальміуського ВП за порушення громадського порядку. Позивачка зазначає, що відповідачка не цікавиться життям доньки, не приймає участь у її вихованні. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого1991 року (набрала чинність для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, складеного 28 жовтня 2020 року № 01.1-01-23-171, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, враховуючи думку відповідачки, яка визнала позовні вимоги, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про її небажання виконувати батьківські обов`язки щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину ( ч. 3 ст. 166 СК України). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 цього Кодексу, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, враховуючи, що утримання неповнолітньої дитини є не правом, а обов`язком батьків, а позбавлення батьківських прав не звільняє їх від виконання цього обов`язку, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову (17 серпня 2020 року) і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] , а при її зверненні із вказаним позовом її було звільнено від сплати судового збору, то у порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved