Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 12 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 31 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 19 445,68 грн. яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача Далія С.О. позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснивши, що на теперішній час договір не виконано, а відтак строк звернення до суду позивачем не пропущено. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], позов не визнала, пояснивши, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір у 2008 році, строком на один рік, однак позивач звернувся до суду лише у січні 2015 року тобто з пропуском строку позовної давності, а тому просила у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, останній допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, за ним станом на 31 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 19445,68 грн., яка складається з наступного: 4422,98 грн. - заборгованість за кредитом, 10858,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 914,08 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Судом також встановлено, що останній платіж за умовами договору [PERSON] здійснив 31.08.2009, після чого грошові зобов'язання за договором не виконував. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Договір між сторонами укладався 12 березня 2008 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем [PERSON] здійснено 31 серпня 2009 року. І лише в січні 2015 року Банк звернувся до суду. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Про сплив строку пред'явлено вимоги також заявлено і відповідачем [PERSON] у його заперечення на позов долучених до матеріалів справи. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, а тому позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed