Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України, третя особа Управління патрульної поліції у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 481 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп., завданої незаконними рішеннями службових осіб органу державної влади Управління патрульної поліції у м. Києві. Позовна заява мотивована тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року у справі № 757/24322/19-п провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали адміністративне провадження. Позивач вважає, що діями працівників патрульної поліції щодо затримання та доставки належного позивачу автомобіля для зберігання на спеціальний майданчик, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 1 481 грн. 00 коп., яка полягає в оплаті позивачем витрат для повернення його вилученого автомобіля. Також вважає, що протиправними діями працівників Управління патрульної поліції у м. Києві йому були спричинені моральні стражданні, які полягали в приниженні його честі та гідності під час складання безпідставного протоко до про адміністративне правопорушення, в постійних стресах, пов`язані із судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Тому відповідно до ст. 1167, 1174 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24.01.2020 року позов залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, а саме для надання квитанції про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 840 грн. 80 коп. та за вимогу майнового характеру про відшкодування майнової шкоди у розмірі 840 грн. 80 коп. або зазначення підстав, які звільняють відповідача від сплати судового збору. Після усунення недоліків ухвалою суду від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження. 14.04.2020 року представником відповідача 1 Департаменту патрульної поліції - Габро Р.О. надано письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких складання протоколу відносно позивача жодним чином не порушило прав останнього та дії інспектора постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року не були визнані протиправним чи незаконними, у зв`язку з чим твердження позивача про протиправність дій інспектора є безпідставними. Крім того, посилання позивача на висновок службового розслідування, проведеного відповідно до наказу ДПП від 30.08.2019 року № 1574 «Про призначення та проведення службового розслідування» як на доказ неправомірності та незаконності дій поліцейських є недоречними, оскільки даним висновком такі дії не були визнані протиправними чи незаконними. Ухвалою суду від 27.04.2020 року залучено у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Департамент патрульної поліції. Ухвалою суду від 27.04.2020 року позов залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, а саме для правильного зазначення відповідачів у справі. 01.06.2020 року представником відповідача 2 - Семенюк О.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала, то відповідно до вимог чинного законодавства не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивачем не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Казначейства та вини в її заподіянні. Ухвалою суду від 07.08.2020 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Ухвалою суду від 07.08.2020 року замінено у справі неналежного відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві на належного - Департамент патрульної поліції та залучено у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції у м. Києві. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24.04.2019 року стосовно позивача [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого [PERSON] в м. Києві по вул. Івана Мазепи, 1, керував автомобілем марки «Мерседес Бенс», д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження тесту на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Відповідно до акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.04.2019 року автомобіль позивача «Мерседес Бенс», д.н.з. [NUMBER] , тимчасово був затримано та примусово доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: [ADDRESS] , підставою для затримання та тимчасового вилучення автомобіля позивача є складання протоколу серії [NUMBER] за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року у справі № 757/24322/19-ц провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів [PERSON] огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога запропонований не був, а пропозицію [PERSON] доправити його до лікаря-нарколога патрульні поліцейські відповіли відмовою. У разі відсутності пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, у [PERSON] не виникло обов`язку проходити огляд у лікаря-нарколога самостійно та суд дійшов до висновку про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу свідчить про протиправність складеного відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Для повернення транспортного засобу позивачем [PERSON] сплачено за комп`ютерно-інформаційні послуги у розмірі 235 грн. 00 коп., за послуги паркування транспортного засобу у розмірі 640 грн. 00 коп., за зберігання транспортного засобу у розмірі 606 грн. 00 грн., що підтверджується квитанціями від 24.04.2019 року. 05.08.2019 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції зі скаргою а бездіяльність та неналежне реагування контролюючих органів Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в м. Києві. Наказом Департаменту патрульної служби від 30.08.2019 року № 1574 «Про призначення та проведення службового розслідування» проведено службове розслідування. Відповідно до висновку службового розслідування Департаменту патрульної поліції від 29.10.2019 року, проведеного з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни працівниками управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, викладених у зверненні [PERSON] від 05.08.2019 року, встановлено, що інформація, що стала підставою для призначення службового розслідування визнана такою, що частково знайшла своє підтвердження, інспекторами роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Бабенком І.В. та лейтенантом поліції Бомкою О.А. порушено вимоги пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3, 9 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 10, 13 частини 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського, частини 6 розділу ІІ Порядку, що виразилось у неетичному спілкуванні зі [PERSON] та відсутності повідомлення за скороченим номером «102» про виявлену подію. Крім того, наявними матеріалами службового розслідування встановлено, що т.в.о. інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Києві ДПП молодшим лейтенантом поліції Балицьким В.П. порушено вимоги пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», пунктів 1,2,9 частини 3 статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту, частини 1 пунктів 1,2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилась у неналежному розгляді звернення [PERSON] . За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3, 9 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 10, 13 частини 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського, частини 6 розділу ІІ Порядку, на підставі частини 11 статті 19 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту інспектора роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Бабенка І.В. попередити про необхідність дотримання службової дисципліни. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,2,3,9 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 10, 13 частини 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського, абзацу 6-8 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, частини 6 розділу ІІ Порядку, на підставі частини 11 статті 19 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту інспектора роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Бомка О.А. попередити про необхідність дотримання службової дисципліни. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3, 9 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту, пунктів 1,10,13 частини 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейського, частини 1 пунктів 1, 2 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, на підставі частини 11 статті 19 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту т.в.о. інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Києві ДПП молодшого лейтенанта поліції Балицького В.П. попередити про необхідність дотримання службової дисципліни. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, даних про застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних роботи, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом встановлено не було, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1173,1174 ЦК України. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, складання постанови про накладення адміністративного стягнення, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18. Таким чином, суд дійшов висновку, що протиправними діями працівників Управління патрульної поліції у м. Києві позивачу [PERSON] завдано матеріальної шкоди, розмір якої 1 481 грн. 00 коп. підтверджений наданими позивачем доказами. Крім того, позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди провадженням у справі про адміністративне правопорушення щодо нього, яка полягала в значних душевних страждань, відчуванні приниження, образи та відчаю, тривалого часу позбавлення права користуватися своїм автомобілем, порушенні нормальних життєвих стосунків. З урахуванням тривалості провадження у справах про адміністративне правопорушення, проведення службового розслідування за зверненням [PERSON] від 05.08.2019 року, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, а також

Outcome: partial