Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк», приватного нотаріуса\~Дніпровського міського\~нотаріального округу [PERSON] про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню. В обгрунтування позову зазначила, що 04.05.2006 р. року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIUРСА00000950 (далі - Кредитний договір). За умовами зазначеного Кредитного договору Банк надав позивачу кредит на строк до 02.05.2010 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39 427,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37600 грн. та 1827 грн. на сплату страхових платежів. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором 04.05.2006 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу [PERSON] Згідно з даним договором іпотеки [PERSON] було надано в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, с.Северинівка, вул. Конституції, буд.14. В січні 2018 року на адресу [PERSON] надійшло повідомлення з Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 03.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №8442 від 25.08.2017 року, виданого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст.34 ч.І п.19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Також, органом ДВС було направлено позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2018 р. (ВП №55454529) щодо примусового виконання зазначеного виконавчого напису із сумою заборгованості 338 764,44 грн. Вважає,\~що при\~вчиненні виконавчого\~напису приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~не було\~дотримано вимог\~чинного законодавства,\~оскільки однією\~з визначальних\~умов для\~можливості кредитора\~задовольнити свої\~вимоги шляхом\~права на\~здійснення стягнення\~з боржника\~за виконавчим\~написом нотаріуса\~є безспірність\~вимог про\~розмір заборгованості, а також наявність права стягувача звернутись за стягненням боргу в межах визначеного законом строку давності. Разом з тим, станом на 25.08.2017 року, тобто в день вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису, з дня виникнення\~права вимоги\~у ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~до [PERSON] минуло більше\~трьох років.\~[PERSON]\~просила суд\~визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис\~№ 8442,\~вчинений 25.08.2017\~року приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу [PERSON],\~за яким\~нотаріусом запропоновано\~задовольнити вимоги\~ПАТ КБ\~«Приватбанк»,\~які є\~боргом [PERSON]\~за Кредитним\~договором № VIUРСА00000950 від 04.05.2006 року, шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 335 764,44 грн. та 3000 грн. витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису, стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати. 13.02.2018 року відповідачем, приватним нотаріусом Дніпровського міського округу [PERSON], було подано до суду пояснення, мотивоване тим, що [PERSON] у своїй позовні заяві вказує, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обгрунтовує відсутність заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі , не вказує сум, які були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а не дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач зазначила, що тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Окрім того вказала, що банк під час звернення з заявою про вчинення виконавчого напису надав їй виписку по рахунку боржника та оригінал кредитного договору, у звязку з чим вимоги законодавства щодо безспірності заборгованості нею були дотримані під час вчинення виконавчого напису. [PERSON] зазначила, що вона не може бути відповідачем по даній справі, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобовязання сторін. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. 21.02.2018 року представник позивача [PERSON] надала відповідь на письмові пояснення приватного нотаріуса [PERSON], обгрунтовану тим, що приватним нотаріусом зазначається в письмових поясненнях про отримання нею від банку разом із заявою банку про вчинення виконавчого напису виписки по\~рахунку боржника\~та оригіналу\~кредитного договору. При цьому зазначила, що надана відповідачем в якості доказу виписка з рахунку боржника є по суті розрахунком боргу, в якому міститься нарахування пені. Оскільки пеня нараховується в залежності від реального боргу та у відповідності до кількості днів прострочення платежу, то у виписці по рахунку такий вид нарахування не може міститись. Отже, наданий відповідачем доказ - Виписка з рахунку боржника не є доказом безспірності вимог стягувача до боржника. 04.03.2019 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обгрунтований тим, що відповідно до ЗУ «Про банки і банківську діяльність», а саме ст. 47 видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банків, а отже банк не може бути відповідачем у даній справі. Стосовно того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено після закінчення строків на таку дію зазначив наступне: відповідно до кредитного договору при порушенні позичальником обовязків за кредитним договором нараховуються відсотки у передбаченому договором розмірі на місяць від суми погашення заборгованості, а також штрафи. Відповідно до укладеного договору, договір діє до повного виконання обовязків сторін. Оскільки позичальник не виконав умови договору у повному обсязі, договір продовжує існувати і надалі, отже припис ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» не порушено. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Ухвалою суду від 07.02.2019 року справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не зявилася, по день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, представник позивача надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Також просила стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 4500 грн. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, по день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданому суду відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04.03.2019 року, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, по день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що представник ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.08.2017р. звернувся до ПН ДМНО [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р. для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме: 335\~764,44 грн: заборгованості за процентами у розмірі 96 237,86 грн; заборгованість з комісії у розмірі 1 383,68 грн; заборгованість з пені у розмірі 238 142,90 грн; витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 3 000 грн. Письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р. була направлена [PERSON] 19.08.2017р. (а.с.37). Згідно копії кредитного договору № VIUPGA00000950 від 04.05.2006р., ЗАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] (далі позичальник), Банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 02.05.2010р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 39\~427,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37\~600,00 грн., а також у розмірі 1\~827,00 грн. на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3.2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,16% від суми вданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з «6» по «11» числа кожного місяця (п.11 Договору). Приватним нотаріусом Дніпровського МНО [PERSON] здійснено виконавчий напис, згідно якого стягнуто грошові кошти у сумі 338 764,44 грн. з [PERSON], які є її боргом за Кредитним Договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р., укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Строк, за який провадиться стягнення, одинадцять років два місяці тридцять днів, а саме з 04.05.2006р. по 03.08.2017р. Стягувана сума складається з: залишок заборгованості за відсотками 96 237,86 грн.; комісія 1 383,68 грн.; пеня 238 142,90 грн.; витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 3 000 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі №8442. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2017р., рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2016р. залишено без змін, яким в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено. В ухвалі вказано, що виконання зобовязання за кредитним договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р., укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] (далі - позичальник) мало здійснюватися позичальником шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 1\~230,38 грн, у період з «6» по «11» числа кожного місяця (п.11 Договору). Однак згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, та банківської виписки про погашення кредиту від 11.12.2014р, вбачається що останній платіж по погашенню кредиту був сплачений [PERSON] 04.06.2008р. В даній цивільній справі, де предметом спору є зобовязання із визначеним строком виконання до 02.05.2010р., перебіг трирічного строку позовної давності розпочався з 02.05.2010р. та закінчився для позивача 02.05.2013р. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється\~нотаріусом після\~спливу тридцяти\~днів з\~моменту одержання\~іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Однак, як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р. була направлена [PERSON] 19.08.2017р., а виконавчий напис нотаріусом вчинено 25.08.2017р., тобто до спливу тридцяти днів з моменту отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Також згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого\~напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Разом з тим, ст.88 ЗУ «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. За змістом наведеної норми закону при вирішенні питання про видачу виконавчого напису нотаріус зобовязаний перевірити чи предявлена вимога у межах встановленого законом строку давності. У постанові ВСУ №6-1926цс14 від 04 листопада 2015 року сформульована така правова позиція: «За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Згідно копії кредитного договору №VIUPGA00000950 від 04.05.2006р., кінцевий строк виконання зобовязань за кредитним договором 02.05.2010 р. Отже, за змістом ст.261 ЦК України перебіг трирічного строку давності почався для Банку щонайменше з травня 2010 року, проте він звернувся із заявою про видачу виконавчого напису лише 25.08.2017 року. За таких обставин посилання відповідачів на те, що в кредитному договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час, не заслуговують на увагу. Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Ухвалою суду від 07.06.2018р. по даній справі було проведено підготовче судове засідання, за результатами якого закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Як вбачається з матеріалів справи позивач (боржник) звернувся до суду з позовом, в якому зазначив відповідачів: ПАТ КБ «ПриватБанк» (стягував) та ПН Дніпровського МНО [PERSON] Однак приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень та судові витрати у розмірі 56,40 гривень, що підтверджуються поштовими квитанціями. Також, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача додано лише розрахунок суми гонорару та квитанції №12 від 12.03.2018 р. та № 17 від 16.04.2018 р., згідно яких встановлено, що адвокат [PERSON] отримала від [PERSON] гонорар у розмірі 4500 грн. за надання правової допомоги у справі №147/53/18. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем та представником позивача не було надано розрахунку із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення позовної зави, договір про надання правових послуг, суд позбавлений можливості перевірити достовірність зазначених витрат , а тому вважає за необхідне відмовити [PERSON] у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Outcome: partial