Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 19 травня 2008 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу 12 500 доларів США, які остання зобов'язалася повернути до 19 травня 2014 року. В травні 2014 року [PERSON] повернула [PERSON] суму у розмірі 500 доларів США. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти у повному розмірі позивачу не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 157 100 грн. 23 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №68 (1561) від 04 вересня 2014 року повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу [PERSON] 12 500 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки наявній в матеріалах справи. В травні 2014 року [PERSON] повернула [PERSON] суму у розмірі 500 доларів США. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої є якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року №6-63цс13. Судом також встановлено, що 19 травня 2008 року відповідачем [PERSON] власноруч написано розписку про отримання від [PERSON] 12 500 доларів США. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1 571,00 грн., витрати пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 250 грн. 00 коп., а всього 1821 грн. 00 коп.

Outcome: approved