Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі), про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 34438051 від 03.12.2019 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2019 року посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Митицьким І.Л. Разом з тим, в належній позивачу квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Однак, відповідачі ніколи не проживали та не з`являлися у даній квартирі, не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат з утримання житла. Враховуючи, що відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, не несуть витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям їх з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 21.01.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2019 року посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Митицьким І.Л. Згідно із ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Той факт, що відповідачі не проживають у спірній квартирі підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актами від 30.07.2012 року, 30.11.2012 року, 30.12.2012 року, 21.04.2018 року, 20.10.2018 року, 04.12.2019 року, 18.12.2019 року про факт не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] , [PERSON] відповідно до яких останні з 2005 року не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі витрат по утриманню спірної квартири не несуть та не несли, комунальні послуги та електроенергію не сплачували, доказів того, що вони намагалися вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації. Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача

Outcome: partial