Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

у січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»(надалі Банк, Відповідач) надати йому інформацію про результати перевірки його заяв від 03.08.2017 р. за вх № 51/12-360 і вх. № 51/12-361, зобов`язати відповідача повернути йому нотаріально завірену копію довіреності від [PERSON] та стягнути з відповідача 45 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. На мотивування позовних вимог вказує, що 31.03.2016 року працівникам відділення Банку розташованого на Майдані Незалежності він передав нотаріально завірену копію довіреності від імені [PERSON] , на підставі якої між [PERSON] та Відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 26350050067702 від 31.03.2016 року на строк до 22.06.2017 року. Протягом строку дії вкладу з 31.03.2016 року по 22.06.2017 року він неодноразово отримував проценти та поповнював вклад. За декілька днів до закінчення строку вкладу, він звернувшись до відділення Банку, та попросив забезпечити на 22.06.2017 року наявність у відділенні Банку відповідної суми коштів, але після закінчення строку вкладу Банк відмовився виплатити йому суму вкладу [PERSON] на підставі його паспорта посилаючись на відсутність у банку нотаріально завіреної копії довіреності. Банк проігнорував його заяви про ознайомлення з документами на підставі яких він здійснював від імені [PERSON] дії у відділенні Банку, у тому числі із зняття грошових коштів, та проігнорував його заяву про повернення оригіналу довіреності. Внаслідок дій відповідача йому спричинена значна майнова шкода. Відповідач тривалий час отримував доходи, використовуючи його кошти, але замість толерантного відношення до нього несправедливо піддав його поводженню що принижує його гідність. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 45000 грн., яка полягає у приниженні його гідності працівниками Банку, душевних стражданнях що він зазнав внаслідок обману, агресивної та протиправної поведінки працівників Банку. Ухвалою судді [PERSON]. від 14.01.2019 року було відкрите провадження у справі (а.с.21). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду № 399 від 03.06.2020 року був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи та для продовження розгляду справа була визначена судді Хоменко В.С.(а.с.80, 82). Ухвалою від 09.06.2020 року суддею Хоменко В.С. справа була прийнята у провадження з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 08.12.2020 року (а.с. 83). З метою належного повідомлення учасників справи розгляд справи відкладався ухвалою суду, та був призначений на 12.05.2021 року (а.с.98) Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач подавав відзив на позовну заяву ( а.с. 25-28, 86-91) в якому позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на наступне. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України, окрім іншого, також осіб, уповноважених діяти від імені клієнтів банку. Відповідно до п. 7.2. Постанови Національного банку України від 12.11.2003, №492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (далі - Постанова НБУ №492): «Якщо в процесі обслуговування поточного рахунку його власник - фізична особа надає право розпорядження рахунком іншій фізичній особі, то довірена особа під час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком. Фізична особа - резидент додатково має пред`явити документ, виданий контролюючим органом, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Документ, що підтверджує право розпорядження рахунком довіреною особою (довіреність або копія довіреності, засвідчена нотаріально), а також копії документів, які підтверджують здійснення банком ідентифікації довіреної особи, зберігаються в справі з юридичного оформлення рахунку». Оскільки Позивач розпоряджався не своїми грошовими коштами, а коштами, належними іншим фізичним особам, зокрема коштами та рахунком [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , коштами та рахунком [PERSON] , Банком було здійснено ідентифікацію та верифікацію довіреної особи з дотриманням вимог Постанови НБУ №492 та отримано від Позивача довіреність та нотаріально засвідчену копію довіреності, якими Позивачу надано право управління та розпорядження рахунками [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , з метою належного формування справи з юридичного оформлення рахунків, у відповідності до абз. З п. 7.2. Постанова НБУ №492. Відповідно до ст. 5, 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» , на банк, як на суб`єкт первинного фінансового моніторингу покладено обов`язок по здійсненню ідентифікації, верифікація та вивчення клієнтів та уповноважених ними осіб. Відповідно до ч астини 1, 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»: «1. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати верифікацію клієнта (представника клієнта). Суб`єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов`язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Зазначені у частині першій цієї статті документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу здійснив верифікацію, засвідчуються в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу». На усні та письмові запити Позивача, було надано відповіді з дотриманням вимог чинного законодавства, та у встановлені законом строки, а саме: -на запити Позивача від 14.07.2017 року вх. № 51/12-325 та від 17.07.2017 року вх. № 51/12-331, Банком надано відповідь вих. №20-2512 від 02.08.2017 р.; - на запити Позивача від 03.08.2017 року вх. № 51/12-358; № 51/12-359; № 51/12-360; № 51/12-361; № 51/12-362, Банком надано відповідь вих. №20-2741 від 22.08.2017 р.; -на запит Позивача від 18.12.2017 року вх.№ 51/12-536, Банком надано відповідь вих. №20-4384 від 29.12.2017 р.; -на запит Позивача від 30.03.2018 року вх. № 51/12-698, Банком надано відповідь вих. №20-1771 від 27.04.2018 р. На думку відповідача твердження Позивача, про завдання майнової шкоди, безпідставні, так як Позивач розпоряджався не своїми коштами, тому питання майнової шкоди Позивачу у такій ситуації недоречні, виходячи з визначення майнової шкоди відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Стосовно відшкодування моральної шкоди, позивач вважає вимоги позивача недоведеними. Позивачем не зазначено у чому саме полягли душевні або фізичні страждання, не надано жодних доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Банку та такими стражданнями Позивача, адже Банком у взаємовідносинах з Позивачем не допущено жодних вимог чинного законодавства та умов договірних правовідносин. Грошові кошти за Договором банківського вкладу № 26350050067702 від 31.03.2016 року після закінчення договору банківського вкладу виплачені представнику [PERSON] . Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Між [PERSON] та Відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 26350050067702 від 31.03.2016 року на строк до 22.06.2017 року. Вкладником за Договором банківського вкладу № 26350050067702 є не Позивач, а інша особа - [PERSON] .. Договір банківського вкладу № 26350050067702 від 31.03.2016 не укладався Позивачем із Банком з підстав визначених ст. 1063 ЦК України. Тому позивач необгрунтовано вимагає від відповідача вчинення дій визначених похідних від вимог визначених ст.1063 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1063 ЦК України, фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред`явлення нею до банку першої вимоги, шо випливає а прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами, набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника пі щ належать особі, яка зробила вклад. Визначення імені фізичної особи (стаття 28 цього| Кодексу) або найменування юридичної особи (стаття 90 цього Кодексу), на користь зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу. Якщо особа, на користь якої зроблено вклад, відмовилася від нього, особа, яка уклала договір банківського вкладу на користь третьої особи, має право вимагати повернення вкладу або перевести його на своє ім`я. У відповідності із ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб встановлених законом. Як визначено у ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується ні договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, у відносинах із Банком з приводу отримання коштів за Договором банківського вкладу № 26350050067702 від 31.03.2016 року Позивач діяв не від власного імені, а як представник [PERSON] за довіреністю. Відповідно до п. 7.2. Постанови Національного банку України від 12.11.2003, №492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (далі - Постанова НБУ № 492): «Якщо в процесі обслуговування поточного рахунку його власник - фізична особа надає право розпорядження рахунком іншій фізичній особі, то довірена особа під час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком. Відповідно до п.10.8. Інструкції № 492, у редакції на день відкриття рахунку, при відкриті вкладного (депозитного) рахунку довірена особа має лише подати до банку довіреність, або копію довіреності, засвідчену нотаріально, на підставі якої, зокрема, уповноваженні працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію довіреної особи. Вилучення таксі довіреності або її нотаріально засвідченої копії при відкритті вкладного (депозитного) рахунку не передбачала діюча на той час редакція Інструкції № 492. Позивач доказів тому що він передав та залишив Банку оригінал доручення не надав, а за вищевказаною Інструкцією вилучення такої довіреності не передбачене. У відповідності до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно припису ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача складовими частинами ознак порушення цивільних прав особи може бути сукупність наступних ознак: протиправність поведінки особи відповідача що до позивача, отримані збитки, причинно-наслідковий зв`язок негативних наслідків для особи з діями відповідача, наявність вини особи. Таких ознак в діях відповідача по відношенню до позивача судом не встановлено. Підстави для задоволення позову відсутні, у тому числі і щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди спричинення якої не доведено позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed