Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полежаєва Олега Євгеновича (далі - відповідач), в якому просив суд скасувати постанову від 22.07.2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полєжаєва О.Є. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на майно померлої [INFO] [PERSON] ; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полєжаєва О.Є. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.11.2018 року померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2019 року позивач через свого представника звернувся до приватного нотаріуса КМНО Полежаєва О.Є. з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2018 року, посвідченого секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області, на майно померлої [INFO] [PERSON] 22.07.2019 року відповідачем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до заповіту померлої [PERSON] на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідалось нею [PERSON] [INFO] . В постанові приватного нотаріуса зазначено, що: дата народження заповідача в тексті померлої ( [INFO] ) не співпадає з датою народження, зазначеною у свідоцтві про смерть ([INFO] року); на момент заведення спадкової справи 16.01.2019 року факт наявності заповіту не був встановлений, оскільки він не був зареєстрований в Спадковому реєстрі; час посвідчення в тексті заповіту не співпадає з часом, зазначеному в посвідчувальному записі; розшифрування підпису та запис про те, що заповіт прочитано вголос особисто заповідачем не зроблено власноруч, а надруковано, що порушує вимоги чинного законодавства. Позивач не погоджується з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних та вважає її незаконною та безпідставною, оскільки зазначені відповідачем недоліки заповіту жодним чином не спотворюють волю померлої [PERSON] щодо розпорядження належним їй майном. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив вирішити питання з уточнення дати народження заповідача, чи зобов`язати видати свідоцтво про право на спадщину чи визнати заповіт недійсним. Ухвалою суду від 03.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.11.2019 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено її до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02.11.2018 року секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області було посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого остання заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] (а.с.11). 19.07.2019 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полежаєва О.Є. звернувся [PERSON] , що діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полежаєва О.Є. від 22.07.2019 року, відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на майно померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Зі змісту ст. 202 ЦК України вбачається, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1251 ЦК України визначено, що у населеному пункті де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.ч. 1, 2ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно з ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Згідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Приватним нотаріусом у своїй постанові зазначено, що з поданого заповіту виявлено недоліки: дата народження заповідача в тексті заповіту померлої ( [INFO] ) не співпадає з датою народження, зазначеною у свідоцтві про смерть ([INFO] року) серія [NUMBER] ; на момент заведення спадкової справи 16.01.2019 року факт наявності заповіту не був встановлений, оскільки він не був зареєстрований в Спадковому реєстрі; час посвідчення в тексті заповіту не співпадає з часом, зазначеному в посвідчувальному записі; розшифрування підпису та запис про те, що заповіт прочитано вголос особисто заповідачем не зроблено власноруч, а надруковано, що порушує вимоги без.4 п. 16 Порядку посвідчення заповітів, що прирівнюється до нотаріальних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419. Між тим, вказані підстави для відмови не в повній мірі відповідають обставинам у цій справі. Так, з інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.07.2019р. №56825582 виданої Першою Київською державною нотаріальною конторою вбачається, що заповіт померлої [PERSON] від 02.11.2018 року був зареєстрований в Спадковому реєстрі (а.с. 10). Судом встановлено, що в заповіті дата народження заповідача [PERSON] зазначена [INFO] , а у свідоцтві про смерть - [INFO] . Разом з тим, дана помилка у документах не може бути підставою для відмови у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також позивач, на користь якого було вчинено заповіт, не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому такі помилки не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають для нього на підставі даного заповіту. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року, зазначено, що громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства. Крім того, судом встановлено, що заповідач [PERSON] народилась [INFO] , а її ідентифікація можлива по даним паспорту і по іншим даним коду. Також, у заповіті вказано, що текс заповіту заповідачем прочитано вголос, відповідає її волі, власноруч підписаний. З матеріалів справи вбачається, що спір щодо спадкового майна відсутній, предметом розгляду у справі є прийняте відповідачем рішення як особою, на яку покладено обов`язок посвідчувати права Враховуючи, що заповіт був належним чином зареєстрований у спадковому реєстрі, а інші недоліки заповіту є незначними та не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо зміни волі заповідача, суд приходить до висновку про безпідставну відмову приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом - статтею 69 Закону України «Про нотаріат». В той же час, суд не може зобов`язати приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» при подачі відповідних документів, тому у задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Полєжаєва О.Є. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.11.2018 року померлої [INFO] [PERSON] , слід відмовити. Зі змісту ст. 15 та ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. При цьому, за аналізу вказаних статтей вбачається про можливість захисту лише свого права або інтересу та лише у разі його порушення. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За вказаних обставин, задоволення вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є захистом прав на майбутнє, що не відповідає способу захисту прав, визначених ст. ст. 15, та 16 ЦК України. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial