Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У серпні 2012 року Позивачка звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що з травня 1982 року вона є членом садового товариства «Струмок» (далі - СТ «Струмок»). Згідно з державним актом серії ІУ-КВ №048378 на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка №255 у СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га для ведення садівництва. Відповідачу відповідно до державного акта серії ІУ-КВ №048339 на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, на праві власності належить земельна ділянка №257 у СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га для ведення садівництва. Позивач зазначала про те, що в 1997 році під час передачі земельних ділянок у власність сторін були допущені порушення, а саме: не враховано проїзд між земельними ділянками №№ 259, 257, 255 передбачений проектом планування та забудови земельної ділянки СТ «Струмок» у с. Халеп'є, виданим Трипільській Гідроелектростанції Київської області Республіканським проектним інститутом із землеустрою «Укрземпроект» у 1982 pоці, відповідно до якого між земельними ділянками влаштовані проїзди площею 0,02 га. Із травня 2013 року [PERSON] перешкоджає проїзду позивача до належної їй земельної ділянки. Враховуючи викладене, позивач просила визнати недійсними державний акт серії ІУ-КВ №048339 на земельну ділянку № 257 СТ «Струмок», виданий на ім'я [PERSON], та державний акт серії ІУ-КВ №048378 на земельну ділянку №255 СТ «Струмок», виданий на ім'я [PERSON] Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, в позові відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасовано а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити в його задоволенні. Третя особа Халеп'янська сільська рада Обухівського району Київської подала до суду заяви про розгляд справи без її участі. Свідки, які зявились в судове засідання повідомили суду, що через земельну ділянку № 25, яка згідно з державним актом серії ІУ-КВ №048378 на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, належить [PERSON] проїзду не передбачалося. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що з травня 1982 року [PERSON] є членом СТ «Струмок». Згідно з державним актом серії ІУ-КВ №048378 на землю, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка №255 у СТ «Струмок»на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га для ведення садівництва. [PERSON] відповідно до державного акта серії ІУ-КВ №048339на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, на праві власності належить земельна ділянка №257 у СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га для ведення садівництва. Згідно з ч. 2 ст. 3 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок у власність) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення садівництва (ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення садівництва. Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (ч. 4 ст. 17 ЗК України 1990 року). Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу (ч. ч. 5, 9 ст. 17 ЗК України 1990 року). Судом в судовому засіданні досліджено витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку №257 у СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради Обухівського району Київської області площею 0,12 га для ведення садівництва, яка згідно державного акта серії ІУ-КВ №048339 на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Халеп'янської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1997 року, на праві власності належить [PERSON]. З кадастрового плану земельної ділянки вбачається що зазначена земельна ділянка має опис меж та площу 0,12 гектарів, зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та зареєстровано в Державному земельному кадастрі. Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту ради народних депутатів села Халепя Обухівського району Київської області від 28 січня 2015 року територія гори пливуна в селі Халепя Обухівського району Київської області на якій розташовані спільні земельні ділянки, дозволяє розташування спільних земельних ділянок по 0,12 га. Судом також встановлено, що між сторонами по справі виникають постійні конфліктні стосунки що тягне за собою звернення з скаргами до різних правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування з вимогами щодо правом користування окремими територіями земельних ділянок. На пропозицію суду призначити судово земельну експертизу по даній справі для встановлення розмірів спірних земельних ділянок розмірам, зазначеним в державних актах на ці земельні ділянки та меж земельних ділянок в натурі на місцевості сторони відмовились. Відповідно до ст. 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. Порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом (ст. 44 ЗК України 1990 року). Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Частиною 2 ст. 152 ЗК України, передбачено що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З наявних у справі доказів позивачем не доведено порушення права володіння користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою з боку відповідача. Крім того, суд зазначає що здійснення незручностей Позивачу з боку Відповідача повязаних з підїздом до земельної ділянки самі по собі не можуть бути підставою для визнання недійсними державних актів на право власності земельними ділянками. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні його позову. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed