Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У січні 2016 року представник позивача звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідачки [PERSON], третя особа: Заводський районний відділ ДМС України у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області в якій просять суд про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстрації та виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18 лютого 2013 року представник, за довіреністю, [PERSON], звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за видачею свідоцтва про право на спадщину після померлої, [INFO], тітки позивача - [PERSON]. Спадкове майно складалося з квартири [ADDRESS]. Постановою за № 449/02 - 14 від 18 лютого 2013 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва після померлої [INFO] - [PERSON], у зв'язку з тим, що право власності на квартиру [ADDRESS], 30 травня 2008 року, зареєстровано за [PERSON]. Підставою для реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру № 49 було заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2007 року (справа № 2-4156-07). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 лютого 2010 року (справа № 2-н-І-ІО) заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2007 року - скасовано. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 листопада 2010 року позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишено без розгляду. Вказана ухвала від 17 листопада 2010 року набрала законної сили 23 листопада 2010 року. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року мій позов до [PERSON], Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа - Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - задоволено. Вказаним рішенням визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року - апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2015 року - залишено без змін. На підставі Рішення суду від 15 травня 2015 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, [PERSON] не має ніяких прав на вказану квартиру № 49. Позивач, як єдиний власник квартири [ADDRESS], 03 грудня 2015 року уклав Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ООО «Толока». 03 грудня 2015 року позивач звернувся з заявами до ООО «Толока» та в паспортний стіл ООО «Толока» м. Дніпродзержинська. В своїх заявах просив: скласти (на місці біля квартири [ADDRESS]) Акт про неможливість потрапляння до квартири № 49, яка є його власністю; надати відомості про осіб, які на даний час зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Від ТОВ «Толока» м. Дніпродзержинська надійшла довідка про реєстрацію відповідачки в квартирі [ADDRESS] та Акт № 175 про не проживання [PERSON] в вказаній квартирі № 49 більш ніж 5 (п'ять) років. Таким чином, позивач не може користуватися своєю власністю тому, що [PERSON] як зареєстрована особа поставила нові вхідні двері в квартиру № 49 та її взагалі не можливо знайти. Встановлення нових дверей та реєстрація [PERSON] в зазначеній квартирі № 49 створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Позовні вимоги щодо вселення у квартиру також пов'язані з тим, що [PERSON] переховується та зможе утруднити або унеможливити виконання рішення суду про її виселення, це підтверджується не явками у вказані вище судові засідання Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, на які відповідачка неодноразово викликалася. Всі викладені вище обставини створюють перешкоди у користуванні власністю, які можуть бути усунуті шляхом зняття [PERSON] з реєстрації, виселення її та вселення позивача в квартиру № 49. За викладених вище обставин позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своєю власністю. Позивач до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпров'я» № 24 (1723) від 07.04.2016р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року залишено без змін. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 46623322 серії ЕКМ № 302751 від 30.10.2015 року, виданого Дніпродзержинським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що власником квартири [ADDRESS], на підставі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року є [PERSON]. З довідки про склад сім'ї, виданої ТОВ «Толока», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Згідно Акта № 175 про не проживання від 09.12.2015 року, виданого ТОВ «Толока», у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає за зазначеною адресою більше п'яти років. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до вимог ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Як зазначено у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача…». Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає позивачу користуватися власністю, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, таким чином вимога позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. А також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 556 (п'ятсот п'ятдесят шість грн.) гривень 71 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial