Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про відшкодування збитків до Національного Банку Україна (далі - НБУ). Свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок прийняття НБУ рішень щодо визнання ПАТ «ВБР» неплатоспроможним та його ліквідації, позивач був позбавлений можливості розпоряджатися своїми акціями та володіти всіма майновими правам, які посвідчують ці акції. Розмір матеріальної шкоди позивач оцінив у 1 597 941 000 грн., що дорівнює ринковій вартості 100 % пакету акцій ПАТ «ВБР». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача Сапальов В.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив у позові відмовити з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву, наголошуючи що незалежно від того, що наразі здійснюється ліквідаційна процедура, позивач продовжує бути акціонером ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», права власності на акції його позбавлено не було, а отже вимоги щодо відшкодування шкоди є безпідставними у зв'язку з відсутності шкоди як такої. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним засновником і власником 100% акцій ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». 25.09.2014 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 599/БТ, якою ПАТ «ВБР» віднесено до категорії проблемних банків. 27.11.2014 року постановою Правління НБУ №743 вищевказаний банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. З 22.12.2015 року розпочата процедура ліквідації на підставі постанови Правління НБУ № 914 від 21.12.2015 року про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР». Як вказує представник позивача, постанови Правління НБУ є незаконними та безпідставними. Суд не може погодитися з такими твердженнями з огляду на наступне. Законність постанови Правління НБУ від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних» підтверджена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.02.2015 року по справі № 826/18887/14 (яка була залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 р.), якою у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до Національного банку України про скасування п.1 та п. 3 Постанови № 743 - відмовлено у повному обсязі. Разом з тим, як вказується представником відповідача та не заперечується представником позивача, ні ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ні позивач не оскаржували у порядку адміністративного судочинства інші постанови НБУ, зокрема про віднесення банку до категорії проблемних та про відкликання банківської ліцензії та його ліквідацію. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи орагнізації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що здійснення банківського регулювання та нагляду віднесено до компетенції Національного банку України. Статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено право Національного банку України, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу. Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, суд вважає відсутніми згідно ст. 1166, ст.1173 ЦК України підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не надано доказів завдання позивачу матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національного банку України. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На виконання постанови Правління НБУ від 21.12.2015 № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ вказаного банку та делеговано повноваження ліквідатора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 23.12.2015 до 22.12.2017 року включно. Відповідно до п. 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку. Разом з тим, слід зазначити що згідно ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що позивач продовжує бути акціонером ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», права власності на акції його не було позбавлено, а в силу ст. 319 ЦК України та ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було лише обмежено право позивача на управління банком. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення збитків є передчасною та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed