Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 26 лютого 2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 64\~396,04 дол. США на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії з кінцевим терміном повернення до 26 лютого 2015 року. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим [PERSON] станом на станом на 21 серпня 2015 року має заборгованість за кредитом 25\~890,29 дол. США, що за курсом на дату розрахунку становить 570\~611,41 грн.. Вказали, що між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність. Просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 570\~611,41 грн.; судові витрати стягнути з відповідачів. 14 квітня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З матеріалів спадкової справи до майна померлого встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину є [PERSON], яка 06 жовтня 2009 року подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За клопотанням представника позивача при розгляді справи судом замінено [PERSON] на його спадкоємця [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснила, що [PERSON] є спадкоємицею, тому має задоволити вимоги кредитора. Відповідно до вимог закону ними подано заяву до нотаріуса. Вже після смерті боржника [PERSON] передала банку заставний автомобіль на погашення заборгованості. Але суми від його реалізації не було достатньо, залишилось не виплаченим борг в сумі 25 890,29 дол. США. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідачка не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Подала суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 259-15. У п.1.2, 1.3 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти на придбання автомобіля у сумі 64\~396.04 дол. США, з сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% У п.1.2 договору встановлений термін повернення кредитних коштів 26 лютого 2015 року. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, п.2.5, [PERSON] мав вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. У п.4.2, 4.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню, а також штраф. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом в розмірі 570\~611,41грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 25\~890,29 дол. США. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З матеріалів спадкової справи встановлено, що 25 червня 2009 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори представником ВАТ «ВіЕйБі Банк» подана заява про реєстрацію як кредитора померлого [PERSON] 04 вересня 2009 року та 23 жовтня 2009 року державним нотаріусом повідомлено кредитора про реєстрацію спадкової справи та необхідність надання нотаріусу оригіналу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю. 24 грудня 2009 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку на імя [PERSON]. Про видачу свідоцтва було повідомлено 24 грудня 2009 року ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджено копією супровідного листа. Крім того, суд враховує, що земельна ділянка перебувала в іпотеці банку. 11 січня 2011 року видане свідоцтво про на спадщину на житловий будинок на імя [PERSON], про що було повідомлено ПАТ «ВіЕйБі Банк». 10 лютого 2011 року нотаріусом видане свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль на імя [PERSON], який перебував в заставі позивача. Про що також було повідомлено ПАТ «ВіЕйБі Банк». 16 грудня 2011 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» направив до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори повторно претензію кредитора та вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] щодо погашення заборгованості. 17 лютого 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» знов направив до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори повторно претензію кредитора та вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] щодо погашення заборгованості. 21 лютого 2012 року державним нотаріусом повторно повідомлено ПАТ «ВіЕйБі Банк» про видані свідоцтва про право на спадщину до майна померлого. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що про смерть [PERSON] позивачу стало відомо ще в червні 2009 року, претензії кредитора подані до нотаріальної контори додатково ще 16 грудня 2011 року та 17 лютого 2012 року. Позовна заява подана до суду лише 26 серпня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач знав про порушення свого права з боку відповідача. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З пояснень представника вбачається, що після смерті [PERSON] за згодою його спадкоємця [PERSON] був реалізований заставний автомобіль по даному кредиту. Дана обставина також підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину на автомобіль від 10 лютого 2011 року, розрахунком заборгованості по кредиту, відповідно до якого за період 27 січня 2011 року по 26 лютого 2011 року на рахунок надійшли кошти від реалізації автомобіля в розмірі 32\~743.85 дол. США. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що ще в червня 2009 року банк знав про смерть боржника, особи спадкоємців, у грудні 2011 року та в лютому 2012 року банк повторно направив вимоги про погашення заборгованості спадкодавця-боржника [PERSON], які не виконали дану вимогу. Тобто банк дізнався про особи спадкоємців, які прийняли спадщину і не виконали добровільно вимогу щодо погашення заборгованості у 2011 році, а до суду звернувся лише у серпні 2015 року. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про виникнення заборгованості та порушення відповідачем його прав, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено також, що 26 лютого 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір поруки. За даним договором поручитель зобовязувався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань по кредитному договору №259-15 від 26 лютого 2008 року. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобовязання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обовязку щодо виконання зобовязання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Оскільки боржник [PERSON] помер, позивачем в судовому засіданні не надано суду доказів того, що поручитель [PERSON] дала згоду відповідати за спадкоємця померлого, тому в задоволенні вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] суд відмовляє. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed