Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення із спадкоємців заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 17 березня 2008 року позивач надав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, які позичальник зобов'язувався повернути не пізніше 01 листопада 2008 року, про що склав відповідну розписку. Також 14 травня 2010 року [PERSON] надав [PERSON] кошти у сумі 20 000 дол. США, які позивальник зобов'язувався повернути не пізніше 14 травня 2011 року, про що склав розписку. В обумовлений строк [PERSON] грошові кошти позивачу не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 40 000 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 16 січня 2014 року складає 319 720 грн. 00 коп. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями останнього є його дружина - [PERSON] та дочка [PERSON] У відповідності до встановлених ст. 1281 ЦК України вимог позивач як кредитор у зобов'язанні пред'явив свої вимоги до спадкоємців [PERSON] шляхом направлення претензії від 25 червня 2013 року за місцем відкриття спадщини - до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області. У зв'язку з наведеним, [PERSON] просив стягнути зі спадкоємців позичальника - [PERSON] та [PERSON] суму боргу у розмірі 319 720 грн. 00 коп., а також судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 08 квітня 2014 року за клопотанням представника позивача [PERSON] закрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, оскільки остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь матері - [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 319 720 грн. 00 коп. підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що за даними розписками сплинув трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. За дійсної наявності боргових зобов'язань про порушення своїх прав за першою розпискою, що була складена 17.03.2008 року з терміном повернення боргу 01.11.2008 року, визначеним у розписці, позивач дізнався після настання терміну повернення боргу, тобто 02.11.2008 року, проте чомусь не заявляючи претензій у 2010 році він начебто знову надає у борг [PERSON] грошові кошти у такому ж розмірі з терміном повернення їх через рік. Термін повернення за другою розпискою сплинув 14.05.2011 року, проте позивач з невідомих причин за життя позичальника жодних претензій щодо повернення боргу не пред'являв. Висновком судово-почеркознавчої експертизи не підтверджено той факт, що рукописний текст у наданих на експертизу розписках виконано особисто позичальником [PERSON] Представник відповідача вказувала, що розписки складені були не [PERSON], жодних боргових зобов'язань перед позивачем у спадкодавця не було, про вказані розписки та про жодні зобов'язання дружина спадкодавця не знала, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 26 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 44). 11 квітня 2013 року Броварською міською нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася відповідач [PERSON] (а.с. 43). Інший спадкоємець [PERSON] - його дочка [PERSON] відмовилася від належної їй за законом частини спадкового майна на користь матері, про що подала до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області 11 квітня 2013 року відповідну заяву, що зареєстрована за № 506 (а.с. 51). Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 04.07.2013 року [PERSON] подав до нотаріальної контори претензію у порядку ст. 1281 ЦК України на підставі розписки від 17 березня 2008 року, за змістом якої [PERSON] позичив для себе гроші у [PERSON] у розмірі 20 000 дол. США та зобов'язувався повернути їх не пізніше 01 листопада 2008 року; та на підставі розписки від 14 травня 2010 року, за змістом якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20 000 доларів США на один рік. На підставі вказаних розписок [PERSON] і звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). В судовому засіданні з'ясовано, що за життя [PERSON] позивач не направляв йому жодних претензій щодо повернення боргових коштів, не звертався й з відповідними вимогами до суду. Будь-яких допустимих інших доказів щодо укладення договорів позики між [PERSON] та [PERSON] крім розписок, у яких навіть не зазначено будь - яких інших особистих даних крім прізвища, ім'я та по - батькові позичальника, суду не надано. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених законом випадків. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У П. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 роз'яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Також у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс-14 судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Висновком судової-почеркознавчої експертиз № 2340/02 від 11 листопада 2014 року не виявилося можливим вирішити питання про те, чи виконано підписи та рукописний текст у розписках від 17 березня 2008 року та 14 травня 2010 року самим [PERSON] Тому достовірність боргових документів є сумнівною. Зважаючи на все вищевикладене, всебічно та повно оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи те, що згідно з основними принципами, закладеними у Конституції України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не доведено той факт, що розписки складені 17 березня 2008 року та 14 травня 2010 року дійсно власноручно [PERSON], а також те, що [PERSON] не обґрунтував підстав, з яких не пред'являв вимоги до позивальника у встановлені борговими документами строки, а саме за першою розпискою - після 01 листопада 2008 року, за другою - після 14 травня 2011 року, й пред'явив вимоги лише після його смерті до спадкоємців позичальника, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed