Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 21.11.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNH4KP69100037 про надання кредиту у розмірі 2996,50 грн. на придбання товару. Договірні відносини між сторонами закінчилися у 2012 році, шляхом сплати банківській установі грошових коштів, що підтверджується довідкою Сквирського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» від 22.09.2016 року. У вересні 2016 року позивач дізналася про те, що з її заробітної плати без відому проводиться утримання в розмірі 40% до погашення боргу за розпорядженням Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.08.2016 року №3353, згідно виконавчого напису від 06.01.2016 року, зареєстрованого у реєстрі за №135, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І.М., про стягнення з боржника [PERSON] боргу в розмірі 35779,56 грн., з яких : 6136,71 грн. - заборгованість за кредитом, 26320,01 грн. - заборгованість за відсотками, 1622,84 грн. - штраф, 1700,00 грн. - витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису. З урахуванням наведеного, просить визнати виконавчий напис від 06.01.2016 року №135, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І.М., про стягнення з неї боргу в розмірі 35779,56 грн. таким, що не підлягає виконанню; визнати неправомірним зняття коштів з усіх видів її заробітку (доходу) та подальше їх повернення. Позивач у судове засідання не з'явилася, просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, треті особи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 21.11.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNH4KP69100037 про надання кредиту у розмірі 2996,50 грн. на придбання товару. Договірні відносини між сторонами закінчилися у 2012 році, шляхом сплати банківській установі грошових коштів, що підтверджується довідкою Сквирського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» від 22.09.2016 року. У вересні 2016 року позивач дізналася про те, що із заробітної плати без її відому проводиться утримання в розмірі 40% до погашення боргу за розпорядженням Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.08.2016 року №3353, згідно виконавчого напису від 06.01.2016 року, зареєстрованого у реєстрі за №135, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Бондар І.М., про стягнення з боржника [PERSON] боргу в розмірі 35779,56 грн., з яких : 6136,71 грн. - заборгованість за кредитом, 26320,01 грн. - заборгованість за відсотками, 1622,84 грн. - штраф, 1700,00 грн. - витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє факт наявності заборгованості та її безспірність шляхом перевірки документів, передбачених Переліком. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3 Глави 16 Порядку (в редакції на день вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. 3.3. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Окрім того, позивач не отримувала від нотаріуса письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило [PERSON] можливості заявити про відсутність взагалі заборгованості за кредитним договором № DNH4KP69100037, що підтверджується довідкою Сквирського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» від 22.09.2016 року. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-887цс17 - з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З урахуванням наведених обставин, суд вважає що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved