Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 25.07.2014 року між ним, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] надано у борг 200 000 доларів США, що станом на день подання позову еквівалентно 5 147 009 грн. 00 коп., які останні мали повернути [PERSON] до 31.12.2018 року. Оскільки [PERSON] , [PERSON] ухиляються від повернення грошових коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів 5 147 009 грн. заборгованості, 185 292 грн. 32 коп. інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних у розмірі 91 800 грн. 08 коп. В поданому відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] позов визнала у повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутності. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, з урахуванням поданого нею відзиву на позовну заяву, суд ухвалив розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 25.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] , [PERSON] отримали у позивача в борг грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, які зобов`язувалися повернути в строк до 31.12.2018 року. Факт передачі грошових коштів на вказану суму підтверджується розпискою [PERSON] , [PERSON] від 25.07.2014 року(а.с. 9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] , [PERSON] не виконали взяті на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернули взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором позики у розмірі 5 147 009 грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 91 800 грн. При цьому, вимога позову про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки борг надавався в іноземній валюті, тому індексації не підлягає. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial