Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] \~ звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Також, у вищезазначеній квартирі зареєстрований його син відповідач по справі\~ [PERSON] , який не мешкає у зазначеному житловому приміщенні з 2018 року.\~ У грудні 2018 року відповідач фактично виїхав до іншого місця проживання, яке наразі позивачу невідоме, відповідач не ніс жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймали участі у поточному ремонті квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе [PERSON] . У зв`язку із чим просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в\~ судове\~ засідання\~ не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.08.1993 року виданого Державним підприємством з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», зареєстрованого в електронному реєстрі на нерухоме майно 05.11.2020 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 05.11.2009 року за № 24358689. Відповідно до акту № 4 про фактичне проживання у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] \~ від 14.01.2020 року, складеного головою КСН МКР «232 Квартал», зазначено що [PERSON] \~ за вищевказаною адресою проживає один, його син [PERSON] з грудня 2018 року відсутній за даною адресою про що свідчать сусіди [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з 2018 року не проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved