Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У січні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 422559 грн 84 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1378 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що 18.04.2016 між сторонами укладеного угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних особі (в рамках обслуговування продукту) згідно якої позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну карту DMC строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 18000 грн 00 коп., однак у зв'язку із систематичним порушенням відповідачем своїх обов'язків зі сплати кредиту йому було нараховано суму заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 42, 46) у позовній заяві уповноваженим представником позивача надано клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПУ України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомила, заперечень стосовно позовних вимог не надходило (а.с. 43, 44, 47, 48). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що на підставі анкети заяви [PERSON] про акцент публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» 18.04.2016 ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали між собою угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних особі (У рамках обслуговування продукту) згідно якої позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну карту DMC строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 18000 грн 00 коп. (а.с. 5-21). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із рахунку заборгованості за кредитом у відповідача виникла заборгованість перед позивачем станом на 11.01.2017, яка складається із: тіла кредиту 12314 грн 88 коп.; прострочка по тілу 8265 грн 80 коп.; відсотки за кредитом 185 грн 94 коп.; неустойка 1793 грн 22 коп. (а.с. 28). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтвердженні судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved