Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, просила стягнути з відповідача на її користь за договорами позики грошові кошти у сумі 204 364,64 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 29 451,24 грн., 3% річних у сумі 6 733,53 грн., а також проценти за користування позиками у сумі 34 318,08 грн., що разом складає 274 867,49 грн., посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики грошових коштів. 21.09.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо про місце проживання (перебування) та відповіді на які отримано судом 06.10.2017 та 04.10.2017. Відповідно до наданої інформації ГУ ДМС України в м. Києві та згідно інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізмчних осіб Печерської РДА відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 19.11.1996 р. по теперішній час. Ухвалою від 17 листопада 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 21.02.2018 року на адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в яких позивач просить стягнути з відповідача за договорами позики грошові кошти у сумі 215 927,11 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 47584,65 грн., 3% річних у сумі 10220,30 грн., а також проценти за користування позиками у сумі 50504,99 грн., що разом складає 324237,05 грн. З урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, ухвалою суду від 15.05.2018 року цивільну справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування), відомості про яке надано відповідним органом реєстрації - Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області, проте у суду відсутні відомості про вручення відповідачу судової повістки про розгляд справи, оскільки судова кореспонденція поверталася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання. Виходячи з викладеного, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Оскільки, судом були вчиненні всі можливі дії щодо повідомлення відповідача по справі та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивачем такий порядок розгляду позову не заперечується. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.09.2015 року та 07.11.2016 року позивач надала у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 доларів США та 5000 доларів США, що підтверджується розписками складеними [PERSON] та зобов'язувався повернути у строк до 30.10.2015 року та відповідно до 01.01.2017 року за іншою розпискою. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем було власноруч написано розписку про отримання у борг грошових коштів в сумі 3000 доларів США та 5000 доларів США, проте взяті на себе вищезазначені договірні зобов'язання відповідач не виконав та не повернув грошові кошти у строк визначений в договорах, внаслідок чого у позивача породжується право вимоги на стягнення належної йому грошової суми. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що відповідачем договірні зобов'язання виконанні не були, вимоги позивача про стягнення суму індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 47584,65 грн., 3% річних у сумі 10220,30 грн., а також проценти за користування позиками у сумі 50504,99 грн. є обгрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доведення факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 324237,05 грн. у борг та невиконання останнім договірних зобов'язань перед позивачем, а відтак сума заборгованості підлягає стягненню у судовому порядку. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 2748,68 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved