Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом, в якому просила визнати належність [PERSON] топкової, яка зазначена в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами літ. «а3» в складі приміщення топкової «1-10» площею 11,7 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнати право власності на зазначену частину будинку за позивачкою, як спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після [PERSON] прийняла позивачка, але за життя померла належним чином не оформила документи на право власності на добудовану топкову, яка зазначена в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами літ. «а3» в складі приміщення топкової «1-10» площею 11,7 м2, у зв`язку з чим державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частину будинку. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді від 29.09.2020 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 17.11.2020, яке відкладене на 27.11.2020 у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по справі № 546/695/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 27 листопада 2020 року ухвалою судді справу призначено до судового розгляду по суті на 19.01.2021. Розгляд справи, призначений на 19.01.2021, відкладений на 10.02.2020 у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті в нарадчій кімнаті по справі № 546/1217/19 за позовом [PERSON] до СТОВ «Хлібороб» про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами оренди земельних ділянок. Судове засідання 10.02.2021 року за клопотанням представника позивачки було відкладено на 17 березня 2021 року, в подальшому - на 20 квітня 2021 року. У судове засідання 20 квітня 2021 року позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 41). Представник позивачки у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином (а.с. 77). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відзиву до суду не надходило (а.с. 55). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зокрема судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Решетилівської міської ради про визнання права власності на добудову топкової у складі житлового будинку в порядку спадкування задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11.02.1984, батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Після розірвання шлюбу 16.12.2002 [PERSON] обрала собі прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 10). Після померлої [INFO] [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] , яка складається, зокрема, з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі під № 1489, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61037503 від 23.07.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217544157 від 23.07.2020 (а.с. 11, 12, 13, 23). Крім того, судом встановлено, що, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5316763912020 від 14.09.2020, цільове призначення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 36). Рішенням № 132 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 25.12.2006 [PERSON] надано дозвіл на добудову топкової в житловому будинку по [ADDRESS] (а.с. 24-26). Відповідно до інвентаризаційної довідки від 09.07.2020 №80, виданій [PERSON] КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району», після обстеження на місці та проведення комплексу робіт встановлено, що площа житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , збільшилася на 11,7 м2 внаслідок самочинно прибудованої до житлового будинку топкової (1-10), площею 11,7 кв.м (а.с. 20). Також, судом встановлено, що листом державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори № 02-14/552 від 08.09.2020 [PERSON] повідомлено, що площа житлового будинку збільшилася на 11 м2 внаслідок самочинно прибудованої топкової (1-10) до житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] необхідно звернутися до суду для узаконення самочинного будівництва (а.с. 21). В технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленому на ім`я [PERSON] станом на 26.06.2020, самочинно збудована прибудова зазначена літ. «а3» (а.с. 14-19). Відповідно до висновку експерта № 44, виконаного 14.09.2020, за результатами проведення будівельно-технічної експертизи будинку, що розташований по [ADDRESS] , добудова, зазначена літ. «а3», до вказаного житлового будинку, відповідає вимогам ДБН в частині об`ємно-планувального рішення та загальний технічний стан топкової добрий (а.с. 27-34). Таким чином, суд вважає, що при розгляді даного позову слід застосовувати норми, що регулюють самочинне будівництво. Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, на самочинно здійснене спадкодавцем будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які використовувалися в процесі будівництва, а не право власності на збудоване нерухоме майно. 25 березня 2021 року представник позивачки подав до суду відповідь Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, у якій зазначено, що у замовника відсутній документ, що дає право на виконання будівельних робіт, об`єкт завершений будівництвом, період будівництва не підтверджено документально, тому прибудова топкової до житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не може бути прийнятий в експлуатацію (а.с. 79-80). Зазначену відповідь отримано на адвокатський запит Глазкова С.М. , у якій він просив повідомити про можливість позасудового порядку узаконення вищевказаної топкової (а.с. 81). Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Як зазначив Верховний Суд в постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17, звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Як встановлено судом, позивачка не зверталася до органу архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності. Поданий представником позивачки лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 24.03.2021 не є предметом розгляду даного питання державним органом, а носить суто інформаційний характер. Суд зазначає, що позивачка в подальшому не позбавлена права звернутися до відповідного державного органу для вирішення питання набуття права власності на прибудову. Крім цього, у пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Частинами 1, 2 статті 186 ЦК України визначено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень цієї статті топкова є приналежністю до головної речі - будинку. У зв`язку із цим відсутні підстави для визнання за колишнім власником такого житлового будинку та його спадкоємцем самостійного права власності на самочинно побудовану добудову топкової у складі житлового будинку. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витраті, понесені позивачкою, які складаються з судового збору, покласти на [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: dismissed