Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Вапнярська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно (ухвалою суду від 05.06.2015 року позов залишено без розгляду), посилаючись на те, що народилася вона [INFO] і разом зі своїми батьками, бабою [PERSON] і прабабою [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира на праві спільної часткової власності, тобто по ? частини кожному, належала прабабі [PERSON], бабі [PERSON], батькові позивачки [PERSON] та дядькові позивачки, первісному відповідачу у справі [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло видане 10 червня 1998 року органом по приватизації при Вапнярському комбінаті хлібопродуктів Томашпільського району Вінницької області, зареєстрованому в КП «Могилів-Подільське МБТІ Вінницької області» 10.06.1998 року). Спадкодавці померли в смт. Вапнярці Томашпільського району Вінницької області, [PERSON] - прабаба [PERSON], [INFO] - батько [PERSON], [INFO] - баба [PERSON] Єдиним спадкоємцем на спадщину вищевказаних спадкоємців за законом є позивачка, а саме після смерті батька [PERSON] - першої черги за законом, після смерті прабаби [PERSON] та баби [PERSON] - спадкоємцем за законом за правом представлення. Однак коли вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку успадкування за законом, то нотаріусом їй було відмовлено у цьому з підстав пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Оскільки спадщину вона фактично прийняла, так як прописана у спірній квартирі, тому за захистом своїх прав вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на ? частини спірної квартири в порядку успадкування за законом після смерті спадкодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON] Не погодившись із позовом, [PERSON] пред»явив зустрічний позов до [PERSON], третя особа Вапнярська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що померлим спадкодавцям, а саме, [PERSON] його бабі [PERSON], [INFO] - рідному братові [PERSON], [INFO] - мамі [PERSON] на праві спільної часткової власності належали по ? частині кожному квартири [ADDRESS]. Після смерті спадкодавців [PERSON] і [PERSON] спадкоємцем їх спадщини залишилася [PERSON], відповідно дочка і мати, яка фактично спадщину прийняла, так як на день відкриття спадщини проживала і продовжила проживати у спірній квартирі, однак не оформилася в праві на спадщину в нотаріальному порядку і, як зазначалося вище, сама померла [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] в установленому законом порядку спадщину прийняв, так як подав 18.04.2014 року до нотаріальної контори відповідну заяву, а також постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Про свою відмову від спадщини не заявляв. Інші спадкоємці, в т.ч. й первісний позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину не прийняли, так як відповідних заяв до нотаріальної контори не подавали та на момент смерті [PERSON] разом із спадкодавцем не проживали, що підтверджується відповідною довідкою Вапнярської селищної ради. Однак нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві [PERSON] спадщини в зв»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду з позовом за захистом свого права. Тому, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку успадкування за законом на ? частини квартири після смерті спадкодавця [PERSON] В судовому засіданні [PERSON], його представник, адвокат Семко В.М. заявлені вимоги підтримали із наведених у позовній заяві підстав. При цьому категорично заперечили той факт, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], первісний позивач [PERSON] проживала у спірній квартирі, а та обставина, що остання зареєстрована у спірній квартирі стала відомою лише під час розгляду даної справи. свідченням тому є те, що вони були змушені звертатися до суду з вимогою про витребування у [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну квартиру (свідоцтво про право власності і домову книгу). Однак, оскільки [PERSON] та її представник категорично заперечують знаходження цих документів у їх володінні, тому й звернулися до суду з заявою про залишення вищевказаних позовних вимог без розгляду. Від Вапнярської селищної ради надійшла заява в якій остання просить розглянути справу по суті у відсутності її представника, при вирішенні спору по суті селищна рада покладається на розсуд суду. В судові засідання на 05 та 15 травня, 05 червня 2015 року [PERSON], її представник, адвокат Варчук А.Б. не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча завчасно повідомлялися про час і місце слухання справи, в зв»язку з чим суд ухвалив постановити у справі заочне рішення з підстав, зазначених в ухвалі суду від 05.06.2015 року (а.с. 110). Разом з тим, приймаючи участь у попередніх судових засіданнях [PERSON], її представник адвокат Варчук А.Б., обгрунтовуючи свої вимоги за позовом та заперечуючи зустрічний позов [PERSON], суду пояснювали, що оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON], який приходиться батьком [PERSON], остання була у неповнолітньому віці, а тому вона фактично прийняла спадщину. Крім того, батько успадкував і ? частини квартири належної його бабі [PERSON], яка померла в 2000 році. Після смерті у лютому 2014 року спадкодавця [PERSON], баби [PERSON], остання спадщину фактично прийняла, так як з свого народження і до часу відкриття спадщини проживала і проживавє у спірній квартирі, прописана у ній і ця обставина стверджується рішенням Томашпільського районного суду від 29.01.2015 року у цивільній справі за її позовом до [PERSON], третя особа - Вапнярська селищна рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому обставини, встановлені вищевказаним рішенням суду мають для суду приюдиційне значення у даній справі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавців [PERSON], [PERSON], норми ЦК УРСР 1963 року, після смерті [PERSON] - норми ЦК України 2003 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК ( в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Крім того, вирішуючи спір, суд повинен взяти до уваги, що відповідно до розділу VII ЦК Української РСР 1963 року та ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входить майно, яке на законних підставах належало спадкодавцеві, та у зв»язку з цим з»ясувати чи набули спадкодавці [PERSON], [PERSON] в установленому законом порядку право власності на спірні частини квартири. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 10 червня 1998 року органом по приватизації при Вапнярському комбінаті хлібопродуктів Томашпільського району Вінницької області, зареєстрованому в КП «Могилів-Подільське міжрайонне інвентаризаційне бюро» Вінницької області 10.06.1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по ? частині квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Судом встановлено, що [PERSON] в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 21), єдиним спадкоємцем майна якої першої черги за законом є її дочка [PERSON]. [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 13), спадкоємцями на спадщину якого на час її відкриття були неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 15, 17) та мати спадкодавця - [PERSON]., [INFO] (а.с. 18, 19). Згідно ст. 535 ЦК неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (у тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов»язкова частка). Відповідно до ст. 549 ЦК дії, що свідчать про прийняття спадщини , зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини , повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], її дочка, як єдиний спадкоємець першої черги за законом [PERSON] протягом шести місяців прийняла спадщину, так як фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки як до часу відкриття спадщини, так і після її відкриття проживала і продовжила проживати у спірній квартирі. При цьому, суд не погоджується з твердженнями [PERSON] та її представника, адвоката [PERSON], що [PERSON] набула права власності на спадщину після смерті [PERSON], так як цю спадщину прийняв її батько [PERSON], оскільки останній являвся до спадкодавця внуком, тоді як на час відкриття спадщини була живою спадкоємець першої черги, дочка спадкодавця - [PERSON] Судом також встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадщину фактично прийняли його дочка [PERSON]. та мати [PERSON]. При цьому, суд дійшов такого висновку, зважаючи на те, що на момент смерті [PERSON] його дочка, [PERSON]., була неповнолітньою та вважається такою, що прийняла спадщину, а мати [PERSON], [INFO], була у непрацездатному віці та на день відкриття спадщини проживала і продовжила проживати у спірній квартирі. За змістом розділу VП ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об»єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Таким чином, судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] її спадщину, до складу якої входить ? частини спірної квартири та після смерті спадкодавця [PERSON] частину його спадщини, до складу якої входить 1/8 частини спірної квартири прийняла їх спадкоємець, відповідно дочка до першого спадкодавця, мати - до другого, [PERSON], а всього в порядку успадкування за законом набула права на 3/8 частини квартири. На іншу 1/8 частини квартири після смерті спадкодавця [PERSON] набула права його дочка [PERSON]. При цьому, як [PERSON], так і [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі не отримали і не зверталися за їх отриманням. Вирішуючи спір про поділ спадщини між спадкодавцями, тобто сторонами у справі [PERSON] і [PERSON], після смерті спадкодавця [PERSON], яка відповідно до [PERSON] є матір»ю, стосовно відповідачки [PERSON] - бабою по батьківській лінії, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статей 1217, 1261 ЦК спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм фактичне подання особою в передбачений законом строк заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини свідчить про прийняття нею спадщини (ст. ст. 1268, 1269 ЦК України). Як уже зазначалося вище, судами встановлено такі факти. [INFO] в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON], яка була власником ? частини квартири [ADDRESS] та набула права на 3/8 частини цієї квартири в порядку успадкування за законом, що становить 5/8 частини спірної квартири. Спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] її син (а.с.20); [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) Т.С. її внука, батько якої, відповідно син спадкодавця, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13). Спадкоємець [PERSON] у передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак фактично спадщину не прийняв у зв»язку з виникненням спору (а.с. 38, 52). Крім того, нотаріусом 18.12.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] в зв»язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 70). Рішенням Томашпільського районного суду від 29.01.2015 року [PERSON] в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с. 93-94). При цьому, суд своє рішення мотивував тим, що як убачається з матеріалів справи, а саме із копії паспорта [PERSON] остання проживає в [ADDRESS], тобто на час відкриття спадщини позивачка проживала разом із [PERSON] (а.с. 94). Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями [PERSON], її представника, адвоката [PERSON], що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені рішенням суду від 29.01.2015 року обставини, а саме, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] відповідачка у даній справі [PERSON] проживала разом із спадкодавцем, мають для суду приюдиційне значення, оскільки такий висновок суду спростовується доказами дослідженими у даній справі. За змістом пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справ обставини не мають приюдиційного значення, якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін. Як убачається з довідки №493 від 05.09.2014 року виданої виконкомом Вапнярської селищної ради на ім»я [PERSON], що на час смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] не проживала (а.с.39). Ця обставина стверджується і заявою Вапнярської селищної ради №302 від 21.05.2014 року згідно якої Вапнярська селищна рада не визнає позовні вимоги [PERSON] до Вапнярської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON], оскільки селищній раді стало відомо, що спадкоємцем останнього є дочка [PERSON], яка довгий час не проживала в смт. Вапнярка. В зв»язку з цим селищна рада просила суд не брати до уваги свою довідку за №41 від 21.01.2014 року щодо коло спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 24). Крім того, в судовому засіданні [PERSON] не спросутвала тверджень [PERSON], що на момент смерті [PERSON] вона не проживала у спірній квартирі, навпаки, підтвердила той факт, що хоча вона й прописана у спірній квартирі, фактично проживає з своєю сім»єю за іншою адресою. Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] в установленому законом порядку шляхом подання заяви до нотаріальної контори прийняв [PERSON], в свою чергу рішенняи суду від 29.01.2015 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених вище обставин, суд уважає позовні вимоги [PERSON] частково обгрунтованими, які підлягають частковому задоволенню, а саме повинно бути відмовлено у визнанні права власності на частину спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], оскільки в силу ст. 535 ЦК УРСР 1963 року [PERSON]. має право на обов»язкову частку спадщини, яка на час відкриття спадщини після смерті батька була неповнолітньою особою, для прийняття спадщини не повинна була вчиняти будь-яких дій; її бездіяльність (так як вона не заявила про відмову від спадщини впродовж строків, установлених ст. 549 ЦК УРСР) є юридичним фактом і свідчить про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок сторін.

Outcome: partial