Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович про визнання рішення недійсним. В обґрунтування позову зазначав, що 25.09.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11221788000 від 25.09.2014 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки № 11221788000/з від 25.09.2007 року, договір іпотеки №11046769000/з від 26.09.2006 року. 12.12.2011 року укладено договір факторингу №1, згідно якого банк передає, а ТОВ «Кей-Колект» приймає право вимоги по кредитним договорам, що укладалися банком. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за всіма договорами забезпечення п.1.4. договору факторинга. Таким чином, іпотеко держателем за договором іпотеки став відповідач. Третя особа 28.07.2015 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав на підставі якого право власності на майно- однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] перейшло до відповідача. Третя особа 04.08.2015 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав на підставі якого право власності на майно- однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] перейшло до відповідача. Позивач вважає, що відповідач не направив йому повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, державна реєстрація нерухомого майна проведена не за місцем його знаходження, заявник не надав нотаріусу завірену копію письмової вимоги, нотаріусом проігноровані вимоги щодо проведення реєстрації за місцем знаходження майна, тому просить суд визнати рішення від 28.07.2015 року (номер запису про право власності 10773107) про державну реєстрацію прав нерухомого майна, а саме однокімнатної квартира за адресою: [ADDRESS], недійсним. Визнати рішення від 04.08.2015 року (номер запису про право власності 10666200) про державну реєстрацію прав нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] недійсним. У судове засідання позивач [PERSON] вдруге не з'явився, повідомлений належним чином, від позивача до суду подано заяву про розгляд його позову без участі позивача. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» не з'явилося, про час та місце слухання справи повідомлено належним чином, заяв про відкладення слухання справи не надало. У судове засідання третя особа приватний нотаріус Суперфін Б.М. не з'явився , про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, суду надана заява про розгляд справи за відсутністю третьої особи і заперечення проти позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних , або оспорюваних прав , свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Звертаючись до суду із позовом, позивач свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач не направив йому письмового повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, ТОВ «Кей-Колект» не надав нотаріусу завірену копію письмової вимоги. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач у цивільному процесі - це особа, на захист суб'єктивних прав якої порушено цивільну справу. Відповідач - це особа, яка за заявою позивача або іншого ініціатора процесу залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обов'язку щодо поновлення суб'єктивного права позивача, яке зазнало посягання. Процесуальні права сторін - це встановлені та гарантовані законом можливості вибору поведінки щодо участі у суді при розгляді та вирішенні цивільної справи, які забезпечують отримання захисту своїх суб'єктивних прав, які зазнали посягання або існує ймовірність такого. У відповідності до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом із тим, позов пред'явлено [PERSON] до ТОВ «Кей-колект», однак у судовому засіданні не встановлено і позивачем не зазначено, які саме відповідачем порушено права позивача, чи взагалі права позивача є порушеними, оскільки з цього приводу позов жодного посилання не містить, отже, позивачем не доведено підстав для звернення до суду із вказаним позовом до ТОВ «Кей-Колект», позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача ТОВ «Кей-Колект», як цього вимагає ст.60 ЦПК України а відтак, позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. Окрім того, позов [PERSON] також обґрунтований незаконністю реєстрації права власності на однокімнатні квартири за адресою: [ADDRESS] і за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект», оскільки на думку позивача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, виконуючи функції державного реєстратора незаконно зареєстрував право власності на квартиру за ТОВ «Кей- Колект» . Однак, звертаючись до суду із позовом до ТОВ «Кей-Колект» [PERSON] за предметом позову фактично оскаржує рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Суперфіна Б.М., однак не обґрунтовуючи жодного порушення своїх прав вказаним рішенням державного реєстратора позивається до ТОВ «Кей - Колект», який за визначеним предметом позову не є належним відповідачем. Тобто, позивач визначився, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, тому необхідно відмовити в позові до неналежного відповідача по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. ТОВ «Кей-Колект» не є належними відповідачем за даною позовною вимогою, оскільки не доведено, що він вчиняв неправомірні дії, якими були б порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, при цьому державний реєстратор не залучався до участі у справі в якості відповідача. Як роз'яснено у п. 5 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року ПВССУ, державний нотаріус згідно із Законом № 3425-XII не є суб'єктом владних повноважень чи юридичною особою. Слід звернути увагу суддів на те, що у зв'язку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід пам'ятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів». При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Із зазначеного слід зробити висновок, що як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань. В той же час позивач розпорядився своїми процесуальними правами на свій розсуд, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, проте клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача не подавав. Таким чином, враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦПК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов'язок щодо роз'яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений до неналежного відповідача у справі, оскільки відповідачами в цій справі має бути державний реєстратор, у зв'язку з чим зазначена обставина виключає можливість вирішення питання про задоволення позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача з врахуванням юрисдикційності даного позову. З врахуванням вищенаведеного, враховуючи безпідставність звернення з такою вимогою до відповідача суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у позові, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed