Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Жидачівсткої РДА, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 12.07.2013 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 21.09.2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Як до розірвання шлюбу, так і після син залишився проживати з позивачем. [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.12.2016 р. і до досягнення сином повноліття. Однак, [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків по утриманню сина, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. 09.03.2019 р. [PERSON] вдруге вийшла заміж за [PERSON] . З ними проживає син [PERSON] , який відвідує дошкільний навчальний заклад. Відповідач жодного разу не провідував сина та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування Жидачівської РДА на своєму засіданні 24.07.2019 р. надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. , [INFO] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.03.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.07.2020р. цивільну справу №456/3284/19 (провадження 2/147/139/20) відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за принципом вірогідності було розподілено судді Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А. Ухвалою суду від 30.07.2020 р. дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Натальчук О.А. та призначено підготовче засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Також просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнав, заперечень не має. Просив розглянути справу без його участі. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує. Просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.2015 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міскрайонного управління юстиції Львівської області (а.с.5). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 21.09.2017р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.07.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрий реєстраційної служби Стрийського міскрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №182, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище - [PERSON] (а.с. 10,11). 09.03.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №65. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.72). Згідно довідки №1 від 05.02.2019 р., виданої завідувачем ДНЗ «Калинонька», [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад м. Жидачева з 27.08.2018 р. Під час перебування дитини в ДНЗ батько [PERSON] не відвідував садок та сином не цікавився. На час відсутності мами, дитину приводила і забирала бабуся, п. [PERSON] . Мама, [PERSON] , активно спілкується з педагогами, постійно займається сином, керується вказівками вихователя щодо його розвитку та виховання (а.с.10). У довідці, виданої 24.06.2019 р., директором дитячого центру розвитку «Happy Time» зазначено, що [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад «Happy Time - дитячий центр розвитку» м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області з 11.02.2019 р. Під час перебування дитини в дошкільному закладі, батько (вказаний в свідоцтві про народження) [PERSON] не відвідував садок та дитиною не цікавився. Дитиною займається [PERSON] та [PERSON] , який представлений як батько дитини. [PERSON] приводять та забирають з садочка батьки ( [PERSON] та [PERSON] ), які постійно цікавляться успіхами дитини, активно спілкуються з педагогами та керуються рекомендаціями, щодо того, що можна було б покращити у вихованні сина (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов №234 від 12.03.2019 р., [PERSON] . Здійснює догляд за дитиною - малолітнім [PERSON] . Батько [PERSON] з сім`єю не проживає та не навідується, участі у вихованні дитини не бере, не виконує своїх прямих батьківських обов`язків. [PERSON] знаходиться на утриманні матері (а.с.13). Відповідно до акту №1/04-840 обстеження матеріально-побутових умов від 26.07.2019 р., [PERSON] , 1991 р.н. працює інженером з охорони праці, її заробітна плата становить 15000 грн. (а.с.14). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 18.12.2017р. у справі № 443/1970/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 18.01.2018 р. Виконавчий лист видано 01.03.2018 р. (а.с.52). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 06.11.2019 р., виданого державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області по примусовому виконанні виконавчого листа №443/1970/16-ц від 01.03.218 р., за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів (а.с.53). Орган опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]. , [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина (а.с.4). Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 10, частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Оскільки [PERSON] визнав позовні вимоги, а отже підтвердив, що дійсно вихованням дитини не цікавиться, свідомо ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідач не бажає брати участь вихованні та розвитку власного сина. Також, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд не досліджує надані [PERSON] 03.01.2020 р. докази по справі. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. , [INFO] .

Outcome: approved