Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

у серпні 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судовий збір по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач вселився та мешкає в неприватизованій квартирі [ADDRESS] та на підставі розпорядження Святошинської РДА у м. Києві від 12.03.2016 №161 є наймачем зазначеного жилого приміщення, разом з яким постійно мешкають члени його сім`ї, місце проживання яких зареєстроване за цією адресою. Також за вказаною адресою зареєстрований відповідач, проте він ніколи в ній не проживав, оскільки мешкає за іншою адресою: [ADDRESS] без належної реєстрації свого фактичного місця проживання, на підставі чого його речі у спірній квартирі відсутні. Крім цього, відповідач за весь період реєстрації жодним чином ніколи не брав участі в утриманні квартири, її ремонту, оплаті комунальних послуг, що також підтверджує факт не проживання. Таким чином позивач вважає, що наявні обґрунтовані підстави вважати відповідача таким, що порушує норми чинного законодавства та втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 28.08.2021 відкрито провадження у порядку загального позовного провадження (а.с. 35, 36). хвалою суду від 27.09.2021закрито підготовче засідання (а.с. 40). У порядку ст. 64 ЦПК України ухвалою суду від 27.09.2021 задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів щодо зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення (а.с. 57, 58), причини неявки суд не повідомив. Відзив позивачем не подано. Треті особи у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, проти задоволення не заперечували, оскільки через те, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, у позивача виникають труднощі із її приватизацією. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, щокожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі Ордеру №Г-274855 від 18.06.1976 позивач вселився та мешкає в неприватизовану квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). На підставі розпорядження №161 від 12.03.2016 внесено зміни в договір найму жилого приміщення на двокімнатну квартиру, жилою площею 28,30 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , в якій проживають 6 (шість) осіб (заявник, дружина, дочка, сестра, племінники), договір найму укладено з [PERSON] у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] станом: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 53). Відповідно до акту від 17.08.2021, який підписаний комісією Голови правління ОСББ «Тернопільська, 17» та мешканців багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , який складений про те, що протягом більш ніж 3 (три) [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] . У квартирі відсутні будь-які речі вказаної особи (а.с. 10). Факт не проживання відповідача у вказаному жилому приміщенні підтверджується також у заочному рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2021 (а.с. 19-21). У судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] , які являються сусідами, та зазначили, що вони знайомі із сім`єю [PERSON] , проте про відповідача їм нічого не відомо, оскільки вони з ним не знайомі, а також ніколи не бачили, щоб він мешкав у спірній квартирі. Отже, реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема, щодо реалізації свого права приватизації зазначеного жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згіднозі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким сааме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16.11.2016, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік». Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено судом, відповідач в квартирі не проживає, перешкод в користуванні йому не чинилось. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн (Дев`ятсот вісім гривень нуль копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved