Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який 23 жовтня 2017 року уточнив та остаточно просив визнати недійсним розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради від 1 листопада 2016 року № 8/105-16 про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради 1 листопада 2016 року за реєстраційним № 105Кр-16 на підставі розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради від 1 листопада 2016 року № 8/105-16, що посвідчує приватну власність [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування від 29 грудня 2016 року квартири [ADDRESS], вчинений на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 5380; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], здійснену за свідоцтвом про право власності на житло, виданим Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради 1 листопада 2016 року за реєстраційним номером 105Кр-16 на [PERSON], та за договором дарування від 29 грудня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 5380, на [PERSON]; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 2\~560 грн. В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що він на підставі обмінного ордера № 2651 від 13 липня 1985 року виданого бюро по обміну жилої площі виконкому Дніпропетровської міської Ради, зайняв жиле приміщення в м. дніпропетровську по вул. будівельників, буд, 22, кв. 44, що складається із 2-х кімнат, площею 31,1 кв.м., сімя у складі 1 чоловіка. Згідно з ордером у списку осіб, що вселяються по ордеру з правом на житлову площу, заначений він [PERSON], основний наймач. На час вселення до квартири він перебував у шлюбу з [PERSON]. 30 листопада 1981 року у них народилася донька [PERSON]. Згідно з виписко. Із рішення адміністрації і профсоюзного комітету ОЖКП «Південне» від 25 листопада 2002 року № 101 «Про зміну договорів найму жилих приміщень» змінено договір найму на двокімнатну квартиру № 44 житлового будинку 22 по вул. Будівельників, а саме: переоформленого особистий рахунок з основного квартиронаймача [PERSON] на дружину [PERSON], складом сімї 3 особи, у тому числі він та донька [PERSON] У 2002 році шлюб з [PERSON] було розірвано. У звязку зі зняттям основного квартиронаймача з реєстрації, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, визнано наймачем двокімнатної квартири [PERSON], зі складом родини 2 особи, у тому числі він. У червні 2016 року він с донькою зробили ремонт у вказаній квартирі, який триває і до тепер. Наприкінці грудня 2016 року від доньки йому стало відомо про те, що вона приватизувала на себе їхню квартиру. Дочка не доводила до його відома свої наміри приватизувати квартиру. У КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, куди він звернувся стосовно отримання інформації по його квартирі, йому стало відомо, що донька отримала свідоцтво про право власності на житло. Отже, його право на участь у приватизації займаного ним житла і набуття права власності на ? частку квартири є порушеним. Станом на дату приватизації його квартири він був зареєстрований та постійно проживав у ній разом зі своєю донькою. Приватизації квартири тільки на доньку відбулася без його згоди, у звязку з чим він позбавлений права набуття у власність /12 частки цієї квартири, а [PERSON] стала єдиним власником квартири, отримавши від органу приватизації свідоцтво про право власності на житло. Іншого житла, крім цього, в нього немає. За вказаних обставин, приватизація вказаної квартири здійснена всупереч чинному законодавству, тому незаконним є розпорядження Дніпропетровської міської ради від 01 листопада 2016 року № 8/105-16 про приватизацію квартири і видане на підставі нього свідоцтво про право власності на житло від 01 листопада 2016 року за реєстраційним номером № 105Кр-16 на імя [PERSON] З інформаційний довідок він дізнався, що [PERSON] уклала договір дарування їхньої квартири громадянці [PERSON] Договір дарування є недійсним, оскільки [PERSON] вийшла за межі здійснення, як основним наймачем. Цивільних прав при здійснення приватизації квартири, і набула одноособово право власності на квартиру. Таким чином, державна реєстрація права власності обєкта нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. будівельників[ADDRESS] здійснена приватним нотаріусом [PERSON] під час посвідчення договору дарування на нового власника [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити з раніше зазначених підстав. Представник позивача у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі з зазначених підстав у позові. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив справу розглядати без їхньої участі за наявними матеріалами. Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що на підставі обмінного ордеру № 2651 виданого 13 липня 1985 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, [PERSON] було надано дозвіл зайняти квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат (а.с. 12). На час зайняття вказаної квартири позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був укладений 11 квітня 1981 року. 30 листопада 1981 року у них народилася донька [PERSON] (а.с. 13). Рішенням адміністрації та профсоюзного комітету ОЖКП «Південне» від 25 листопада 2002 року, змінено договір найму житлового приміщення, а саме: переоформлено особистий рахунок з основного квартиронаймача [PERSON] на дружину [PERSON], складом сімї, у тому числі чоловік [PERSON], донька [PERSON] (а.с. 14). У 2002 році шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. У звязку з зняттям з реєстрації основного квартиронаймача [PERSON], [PERSON] звернулася до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради з заявою про зміну умов договору найму. Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 138/2 від 21.08.2015 року, [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] за складом сімї 2 особи, у тому числі батько [PERSON] (а.с. 16). У судовому засіданні встановлено, що у 2016 році позивачу від доньки [PERSON] стало відомо про те, що вона приватизувала на себе вищезазначену квартиру, при цьому він не давав згоди на дані дії. У судовому засіданні було встановлено, 29 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS]. До заяви нею було додано довідку про склад сімї наймача вищевказаної квартири, виданої КП «Жилсервіс-1» 27.09.2016 року, згідно з якою [PERSON] з 30.11.1981 року по 24.12.2013 року була зареєстрована у [INFO], інші особи в квартирі не зареєстровані та не проживають (а.с.85). 01 листопада 2016 року Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради видано Розпорядження № 105Кр-16, згідно з яким прохання наймача [PERSON] про передачу квартири в якій вона мешкає та яка знаходиться з адресою: м. Дніпро, вул. будівельників[ADDRESS], задоволено та передано вказану квартиру в приватну власність (а.с.82). На підставі вищезазначених документів, 01 листопада 2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер 105Кр-16 (а.с. 17). Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», (далі Закон) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. У статті 3 Закону зазначено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування). Відповідно до ч. 1, 2, 3, ст. 8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Проте, з паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], вбачається, що з 18 вересня 2001 року по сьогоднішній час він зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 25). Факт реєстрації місця проживання позивача у спірній квартирі також підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 13.01.2017 року (а.с. 22). Тобто, станом на день проведення приватизації квартири [ADDRESS] позивач був зареєстрований та постійно проживав у вказаній квартирі. Однак згоди на приватизацію не надавав. Таким чином, надані відповідачкою при здійсненні приватизації квартири довідки про склад сімї не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ст. 65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради від 1 листопада 2016 року № 8/105-16 про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON], є недійсне, оскільки воно було видане на підставі сфальсифікованих документів. Оскільки, розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради від 1 листопада 2016 року № 8/105-16 про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] визнано недійсним, та враховуючи відсутність згоди [PERSON], як члена сімї наймача на придбання займаного ними житла, свідоцтво про право власності на житло, видане Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради 1 листопада 2016 року за реєстраційним № 105Кр-16 на підставі розпорядження органу приватизації Дніпропетровської міської ради від 1 листопада 2016 року № 8/105-16, що посвідчує приватну власність [PERSON] на квартиру [ADDRESS], також необхідно визнати недійсним. Що стосується вимоги позивача стосовно визнання недійсним з моменту укладання договору дарування від 29 грудня 2016 року квартири [ADDRESS], вчинений на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 5380, то дана вимога також підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] з 29.12.2016 року на праві приватної власності належить [PERSON]. Підстава виникнення права власності договір дарування № 5380 від 29 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 23). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що укладення договору дарування житла, в якому проживає та зареєстрований позивач, порушує його права та інтереси, а саме: позбавляє права користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку, що договір дарування від 29 грудня 2016 року квартири [ADDRESS], вчинений на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 5380, необхідно визнати недійсним з моменту його укладення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], здійснена за свідоцтвом про право власності на житло, виданим Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради 1 листопада 2016 року за реєстраційним номером 105Кр-16 на [PERSON], та за договором дарування від 29 грудня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 5380, на [PERSON], підлягає скасуванню. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом встановлено, що незаконність приватизації житла та оформлення договору дарування на спірну квартиру, виникли саме з вини відповідачки [PERSON], тому, лише з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 560 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial