Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнювала. На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона отримала спадщину після смерті своєї сестри, [PERSON], у вигляді двох земельних ділянок переданих для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованих на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288, площею 6,9771га та з кадастровим номером 1422755300:08:000:0287, площею 6,6718 га. Вказані земельні ділянки спадкодавцем були передані в оренду відповідачу, однак договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 у неї відсутній. В порушення вимог та умов договору оренди землі, відповідач не сплачує орендну плату за користування земельними ділянками. Тому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422755300:08:000:0287 за період 2014-2015 роки з відсотками, пенею у розмірі 21317,57 грн. та збитки у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 у розмірі 15133,94 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не зясував належним чином фактичних обставин справи; не надав належного правового обґрунтування та оцінки наданим нею доказам, а саме відповіді Красноармійської ОДПІ Головного Управління ДФС у Донецькій області де вказано, що відповідач включив у 2014-2016 роках до площ, які оподатковуються фіксованим сільськогосподарським податком площу земельної ділянки більшу ніж зазначено в договорі оренди землі. Крім того вказувала, що судом не враховано, що відповідно до вимог чинного законодавства зазначений в договорі розмір орендної плати розмір орендної плати повинен переглядатися та становити 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити її вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності в порядку спадкування після [PERSON], належить земельна ділянка за кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 площею 6,9771, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області, та земельна ділянка в кадастровим номером 1422755300:08:000:0287 площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 05.05.2016 року. 18.04.2008р. між МПП «Фіалка» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки відповідно якого спадкодавець надала в оренду відповідачу на 10 років, тобто до 18.04.2018 року, в строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером 1422755300:08:000:0287 площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області. Вказаний договір зареєстровано у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №040816000059 від 06.05.2008 року. Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі від 16.05.2008 року, який підписано сторонами за договором. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Відповідно до п.9 Договору орендна плата за земельну ділянку становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 1178,28 грн., яку вносять один раз на рік, до 30 грудня. Та визначено, що сторони домовились проте, що із орендної плати будуть утримуватись податки, обовязкові збори та платежі, що підлягають сплаті з доходів фізичної особи відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 5 цього договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 78 552,35 грн. (з урахуванням коефіцієнту 2, 623). Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1.0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249. Відповідно до Постанови КМУ № 1185 від 31 жовтня 2011 року для ріллі у 2011 році додатково використовується коефіцієнт індексації у розмірі 1, 756. При розгляді справи встановлено, що 07.12.2016 року відповідачем в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою, кадастровий номер 1422755300:08:000:0287 за 2014, 2015 роки з урахуванням податків, обовязкових зборів та платежів які підлягають сплаті з доходів фізичної особи, було виплачено позивачу 3097,72 та 4614,80 грн. відповідно. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами. За таких обставин, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки за кадастровим номером 1422755300:08:000:0287 площею 6,6718 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності визначеної в п.9 Договору розміру орендної плати (1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки) вимогам чинного законодавства оскільки відповідно до ч.2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 від 02 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, запроваджена плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Указ Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» яким внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, набрав чинності з дня його опублікування, тобто після укладення сторонами договору оренди землі. Оскільки в тексті указу відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, то він має рекомендаційний характер і не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди укладеного до набрання ним чинності та підвищення розміру орендної плати до 3 %. Таким чином, змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направленням власником земельної ділянки в період 2014-2015 роки на адресу відповідача відповідного повідомлення та досягнення сторонами згоди щодо зміни умов договору. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо застосування відповідальності за порушення строків виконання грошового зобовязання та пені, оскільки з матеріалів справи убачається, що вперше відповідача повідомлено про перехід до позивач прав та обовязків орендодавця лише у червні 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами [PERSON] на адресу відповідача та поштовими повідомленнями про їх отримання. Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду в цієї частині ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає. Проте відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність між сторонами договірних відносин щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача плати за користування землею. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Під час розгляду справи [PERSON] у порядку передбаченому ст. 31 ч.2 ЦПК України змінила заявлені нею позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 та як на підставу своїх вимог посилалась на ст. 22 ЦК України. Проте суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та не надав наведеним позивачем підставам позову відповідної правової оцінки. Оскільки судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, то рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача. Апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивача листи Покровської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 21654/10/05-06-12-02 від 16.11.2016 р. та №3823/10/0516-12-02 від 10.03.2017 року відповідно до яких у 2014-2015 роках до складу площ, що оподатковуються сільгоспподатком включено 15,00 га земельного паю орендодавця [PERSON], та у 2016 році до складу площ, що оподатковуються сільгоспподатком включено земельну ділянку площею 13,3418 га з кадастровим номером1422755300:08:000:0287. Таким чином, зазначені в листах земельні ділянки не відповідають по площі а ні площі земельної ділянки з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288, а ні загальній сумі площ двох земельних ділянок належних позивачу. Відповідно до листа Міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області інформація щодо укладання та реєстрації договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 площею 6,9771 га відсутня. За положеннями ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, передбачених цим кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, апеляційним судом роз'яснено позивачу обов'язок надати докази на підтвердження зазначених ним обставин, проте позивачем не надано належних доказів щодо фактичного користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 площею 6,9771 га. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1422755300:08:000:0288 у розмірі 15133,94 грн. відсутні, оскільки позивачем відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не доведено факту заподіяння такої шкоди. Тобто позовні вимоги є необґрунтованими. Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду в частині позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою підлягає скасуванню з ухваленням нового по про відмову у їх задоволенні.

Outcome: partial