Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Буленка О.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від них. Позов мотивовано тим, що починаючи з 01.03.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . 17.10.2015 року згідно з рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, та після шлюбу син став проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] Позивач зазначає, що фактично з моменту розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості нормального спілкування зі своїм сином. Намагання позивача врегулювати спір мирним шляхом, а також шляхом переговорів і мирних поступок призводять лише до конфліктів, вважає, що його права як батька є порушеними, а тому вимушений звернутися до суду із даним позовом. На підставі викладеного, а також доводів, зазначених у позовній заяві, просить суд зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] ; визначити наступні способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : особисте спілкування, побачення кожну суботу та неділю з 12.00 год. до 20.00 год. за місцем навчання або за місцем його проживання, перебування; зобов`язати відповідача за два дні до дня зустрічі позивача із сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини; вирішити питання щодо судових витрат по справі. 08 серпня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с.17-18). Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 17.08.2018 року вих. №16-19/16046, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19, 25). 29.08.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому з вимогами позивача частково не погоджується, але по суті позову не заперечувала проти того, щоб батько спілкувався з сином і ніколи щодо цього не заперечувала. Зазначає, що, навпаки, сам батько не має бажання виконувати свої батьківські обов`язки (виховувати, забезпечувати, проводити разом час). Водночас, твердження позивача про те, що він постійно намагається спілкуватись із дитиною, а відповідач створює йому в цьому перешкоди, на думку відповідача, не відповідають дійсності, позивач жодним чином дані факти не доводить, не надав жодного доказу, який підтвердив би факт перешкоджання у спілкуванні батька з сином. Крім того, батько протягом останніх двох років не цікавиться своєю дитиною, про що свідчить заборгованість по аліментам, яка станом на 01.06.2018 року складає 194490,70 грн., відомості з дитячого садочка та від дитячого психолога. Також позивач просить спілкуватись з дитиною кожну суботу та неділю з 12:00 до 22:00 год., але, на думку відповідача даний графік порушує її права як матері, оскільки позбавляє можливості проводити з дитиною час на вихідних, планувати спільний час разом тощо. Тому вважає, що позов поданий до суду з грубими порушеннями норм цивільного процесуального закону, а вимоги в частині перешкоджання відповідачем у спілкуванні з дитиною є надуманими та безпідставними, які не підтверджуються жодними доказами, стосовно призначення графіку спілкування з дитиною позивачем не заперечує, оскільки він є батьком дитини і має на це право, але вважає, що графік відвідувань, запропонований позивачем не відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим така вимога не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні частини позовних вимог щодо зобов' за безпідставністю (а.с.37-43). 11 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.55). 11 березня 2019 року ухвалою суду доручено Службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради надати висновок щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.100-101). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Костенко В.О. позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Позивач наголошував, що відповідач чинить перешкоди в його спілкуванні з сином з 2015 року. Вiдповiдач [PERSON] позов не визнала. У судовому засіданні зазначила, що мати ніколи не перешкоджала тому, щоб позивач брав участь у вихованні та спілкувався з дитиною. Однак небажання самого батька налагодити стосунки та спілкуватися із сином протягом тривалого часу ускладнюють ситуацію та суперечать інтересам дитини на даному етапі їх відносин. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківського району у м. Полтаві в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, а також надав висновок щодо визначення порядку участі гр.. [PERSON] у вихованні та спілкуванні зі своїм сином (а.с.123, 124). Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Вiдповiдно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст.153 СК України. За приписами ст.157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] (а.с.5-10), та [PERSON] , [INFO] (а.с.49) є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 30.10.2014 року (а.с.13). Згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2015 року шлюб, зареєстрований 01 березня 2013 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №151, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; місце проживання дитини визначено з матір`ю; вирішено питання про судові витрати по справі (а.с.11-12). Відповідно до рішень Октябрського районного суду м.Полтави від 02.10.2015 року та від 10.10.2018 року вирішено питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 31.03.2017 року, після реєстрації шлюбу з [PERSON] відповідач по справі [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №294 (а.с.44, 50). Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено у судовому засіданні, дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка є відповідачем по справі, мати постійно займається навчанням і вихованням сина та приділяє сину достатньо уваги, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті та вихованні сина (а.с.12, 47, 48). Разом із тим, відповідачем надано до суду копію довідки-розрахунку про те, що за позивачем станом на 01.06.2018 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 194490,70 грн. (а.с.46). Також згідно з психологічною характеристикою на дитину [PERSON] , наданої дитячим практичним психологом [PERSON] від 20.08.2018 року, вбачається, що дитина з 3-х річного віку проживає з матір`ю та нерідним батьком, зі слів матері, дитини майже півроку не бачилась зі своїм рідним батьком; для психологічного здоров`я дитини рекомендовані зустрічі з батьком, на початковому етапі, які повинні проводитись в присутності матері, оскільки батько тривалий час не спілкувався з дитиною, не знає його звичок, режиму та способу життя (а.с.47). Судом встановлено, що на час звернення до суду сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, можливість укладення якого передбачена ч.4 ст.157 СК України та у якому б могли бути встановлені права та обов`язки батьків, між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Згідно з поясненнями позивача та відповідача, наданих ними в судовому засіданні, вони не заперечують щодо зустрічей батька з сином, участі його у вихованні та спілкуванні з сином з урахуванням висновку органу опіки та піклування, рекомендацій дитячого психолога, та за участю матері. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] станом на 09.08.2018 року згідно з характеристикою, наданою Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області, має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , за час проживання за даною адресою зарекомендував себе з посередньої сторони, алкогольними напоями не зловживає, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, не контактує, громадський порядок не порушує, проживає самостійно, характеризується з позитивної сторони своїми сусідами, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.129). Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання свої обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини,стан її здоров`я та інші обставини що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного із батьків,зловживання ним алкогольними або наркотичними засобами. Під час судового розгляду, на виконання ухвали суду виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, надав висновок щодо вирішення спору між батьками про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконкому № 90 від 23.04.2019 року, відповідно до якого визначив можливий порядок спілкування позивача з дитиною таким чином, а саме за попередньою узгодженістю з матір`ю дитини та враховуючи бажання дитини: першої та третьої суботи місяця з 11:00 до 18:00 год. у присутності матері, з урахуванням тренувань по карате, яке триває з 13:30 до 15:00 год. з правом відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи погодні умови, турбуючись про стан його здоров`я та не порушуючи при цьому режиму дня дитини; спілкування з сином у день його народження та під час Різдвяних та Новорічних свят (а.с.124). Проаналізувавши встановленні обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказаний порядок спілкування позивача з дитиною є найбільш доцільнішим і відповідає інтересам дитини, виходячи з його віку, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню. Також суд враховує, що відповідач не заперечує щодо встановлення саме такого порядку участі у спілкуванні з дитиною. При цьому, з урахуванням стану здоров`я позивача, віку дитини, суд вважає, що виключно в інтересах дитини, зустрічі повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] . Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.12 цього ж закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини [PERSON] , його вік, стан здоров`я позивача та характеризуючі його матеріали (а.с.5-10, 14, 129), суд приходить до висновку про встановлення часу та способу участі [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] , згідно з наданим висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради як органу опіки та піклування, а саме: за попередньою узгодженістю з матір`ю дитини та враховуючи бажання дитини: першої та третьої суботи місяця з 11:00 до 18:00 год. у присутності матері, з урахуванням тренувань по карате, яке триває з 13:30 до 15:00 год. з правом відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи погодні умови, турбуючись про стан його здоров`я та не порушуючи при цьому режиму дня дитини; спілкування з сином у день його народження та під час Різдвяних та Новорічних свят. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, то в цій частині позову суд вважає відмовити, оскільки позивачем не доведено належними і допустимим доказами факту створення перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дитиною та виконання ним своїх батьківських обов`язків. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, позивач на стягненні на його користь судових витрат з відповідача у судовому засіданні не наполягав. На підставі викладеного та

Outcome: partial