Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив встановити факт родинних відносин позивача та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , як двоюрідних братів та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він є рідним сином відповідача - [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] був рідним сином [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В свою чергу, відповідач [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що свідчить про те, що позивач [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братами. Однак, позивачу, який виявився єдиною особою - спадкоємцем двоюрідного брата, під час вирішення питання про прийняття спадщини після померлого [PERSON] державним нотаріусом Третьої ДДНК 30.01.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Позивач та його представник - адвокат Соловей В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ступакова В.І. відзиву на позову заяву не надавала, позов визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Вислухавши сторони, свідків, пояснення відповідача, допитаного як свідка відповідно до ст.92 ЦПК України, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ч. 5 п. 9 Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1996 року, виданого згідно розпорядженням № 576 від 05.12.1996 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Відповідно до технічного паспорту на зазначену квартиру, вона складається з: 3-х кімнат жилою площею 35,2 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -11.4 кв .м, 2-а кімната - 7.9 кв.м, 3-я кімната - 15.9 кв.м, кухні площею 7,7 кв.м, ванної кімнати 2.7 кв.м, вбиральні 1.2 кв.м, коридору 11.1 кв.м, вбудованої шафи 1.2 кв.м, з обладнаним балконом 0,9 кв.м, лоджією 1,4 кв.м, загальною площею 61.4 кв.м. (а.с.30-31). Після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.16), [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (був зареєстрований за тією ж адресою), прийняв спадщину у вигляді зазначеної квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, однак доказів реєстрації права власності на зазначену частку квартири, належної [PERSON] матеріали справи не містять. Також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Дніпра, у віці 58 років, про що складено відповідний запис №565 відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.03.2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.21). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказана квартира, у відповідності до правової позиції Верховного Суду від 14.08.2019 у справі 523/3522/16-ц. У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Встановлено, що [PERSON] за життя не розпорядився належним йому майном шляхом складання заповіту, спадкування здійснюється за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст.1258 ЦК України). Згідно зі ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі до шостого ступеня спорідненості включно, утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. У відповідності з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 30 січня 2018 року позивач звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з питанням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте Постановою від 30 січня 2019 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного брата [PERSON] , у зв`язку з тим, що заявником не надано доказів, що підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та [PERSON] , (а.с.103), оскільки за запитами державного нотаріуса надійшли відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області про відсутність актових записів про народження рідного дядька спадкодавця - [PERSON] та матері спадкодавця [PERSON] (а.с. 97 - зворот, 98). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.1957 р., позивач - [PERSON] , народився [INFO] у місті Дніпропетровську, його батьками є відповідач - [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.1959 р., померлий спадкодавець [PERSON] , народився [INFO] у місті Дніпропетровську, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно відомостей з архіву Красногвардійського ВРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідно до актового запису про шлюб від 06.07.1958 р. № 812, померла громадянка [PERSON] під час укладення шлюбу з [PERSON] , здійснила зміну дівочого прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.25). Згідно довідки № 181/02-12 від 07.08.2018 року, виданої Преображенською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі №3 за 1944-1946 роки села Платонівка Лозоватської сільської ради, Щорського району (теперішня назва - Криничанський район) в господарстві № 5, з 1930 року проживала сім`я загиблого на війні 1941-1945 років [PERSON] , за адресою: с. Платонівка, Щорського району, склад якої: [PERSON] , 1908 року народження, дружина; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , 1933 року народження, син. Окрім того, згідно запису в погосподарській книзі № 13 за 1950-1952 роки господарство [ADDRESS] , проживаючі: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1933 року народження, вибули з домогосподарства в 1948 році в м. Дніпропетровськ. Тобто зазначеними документами у їх сукупності підтверджується та обставина, що загиблий на війні [PERSON] був рідним батьком відповідача та [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , 1908 року народження є рідною матір`ю відповідача та [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, відповідач [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою (а.с.21). Зазначені обставини підтверджують той факт, що спадкодавець [PERSON] та позивач по справі [PERSON] були двоюрідними братами. Окрім того, позивачем було надано суду копії фотографій спільного відпочинку позивача та відповідача зі спадкодавцем та іншими членами сім`ї в різні періоди часу, як на підтвердження факту родинних відносин та постійного спілкування, які суд визнає належним доказом у справі (а.с.32-36). Зазначені обставини також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, відповідач [PERSON] , допитаний як свідок відповідно до вимог ст.92 ЦПК України, пояснив суду, що у нього була рідна сестра [PERSON] , а [PERSON] , відповідно, рідний племінник. [PERSON] народився разом з сестрою у селищі Платонівка Криничанського району Дніпропетровської області. Крім того, обставини того, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] були між собою двоюрідними братами, а [PERSON] рідним братом [PERSON] , також підтвердили допитані в судовому засіданні, кожний окремо, свідки [PERSON] - дружина позивача [PERSON] ; свідок [PERSON] та свідок [PERSON] - сини позивача [PERSON] . З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками. Данні про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами в частині вимог щодо встановлення факту родинних відносин. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] та приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту підлягають задоволенню. Що стосується вимог позовної заяви про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що окрім позивача, жодна інша особа із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріуса не зверталася, право позивача на спадкове майно не оспорювала, окрім того, згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.01.2019 року, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав не надання позивачем доказів наявності родинних відносин, а не у зв`язку з відсутністю тих чи інших правовстановлюючих документів на майно, що в свою чергу свідчить про передчасність вимог позову в цій частині. Одночасно суд зауважує, що визнання позову в судовому засіданні представником відповідача, та врахування ч.1 ст.82 ЦПК України, як однієї з підстав звільнення від доказування, суд не визнає обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки має обґрунтований сумнів щодо добровільності їх визнання та в розумінні з передчасність заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial