Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У січні 2016р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 08 вересня 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №669-013/ФКВ-08, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 60200,00доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,60% річних, з кінцевим строком повернення до 07 вересня 2015р. 08 вересня 2008р. в забезпечення виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №669-013/ZФПОР -08 від 08 вересня 2008р.,згідно умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1369818,33грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 20547,27грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання (а.с.62). Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.54-55,56-57,58-59,60-61). Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 25-29, 31-32, 36-37). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015р. №181 та наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015р. №328 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.33, 34). Відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» №1-Л від 05 жовтня 2015р., [PERSON] з 05 жовтня 2015року приступив до виконання обовязків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (а.с.35). Відповідно ч.1 ст. 3 до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Згідно п.1 ч.3 ст. 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, таким чином має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Матеріалами справи встановлено, що 08 вересня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №669-013/ФКВ-08, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 60200,00доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,60% річних, з кінцевим строком повернення до 07 вересня 2015р. (а.с.7-15). 08 вересня 2008р. в забезпечення виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №669-013/ZФПОР -08 від 08 вересня 2008р.,згідно умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р.(а.с. 16). Через невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р., станом на 22 грудня 2015р. склалася заборгованість відповідачів перед ПАТ «Дельта Банк»в розмірі 1369818,33грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту 1093278,92грн.; - відсотки 264556,87грн.; - заборгованість за комісіями 11989,54грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №669-013/ФКВ-08 від 08 вересня 2008р.(а.с. 24). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобовязань ухиляються. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк, як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку в повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Умовами п.п. 3, 4. договору поруки №669-013/ZФПОР -08 від 08 вересня 2008р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Тому, позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника, так і від поручителів. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 20547,27грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved