Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 18 лютого 2015 року [PERSON], у присутності свідків під розписку взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 61 675 грн. 08 коп. та зобов'язався їх повернути не пізніше 31 травня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] видав письмову розписку. [PERSON] у визначений у борговій розписці строк, а саме до 31 травня 2015 року не повернув суму отриманих грошових коштів та на даний час ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 61675 грн. 08 коп. та понесені судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача повідомлений належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки у поданій суду заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 18 лютого 2015 року взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 61 675 грн. 08 коп. та зобов'язався їх повернути до 31 травня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] у присутності двох свідків [PERSON] і [PERSON] видав письмову розписку від 18 лютого 2015 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе за договором позики зобов'язань та у встановлений договором строк не повернув отримані кошти, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у розмірі 61 675 грн. 08 коп.. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved