overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2012 року він зареєстрував шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 64. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказав, що сімейні стосунки з дружиною зіпсовані, між ними втрачено почуття взаєморозуміння та поваги один до одного, через що виникали сварки та скандали, що негативно впливає на виховання дитини. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просив його шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11.04.2012 року. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 08.05.2012 Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 17.11.2012 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 349. Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини припинились з липня 2015 року, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя і сімейні обовязки, що призвело до втрати почуття кохання, поваги та взаєморозуміння. Просив шлюб розірвати, на примирення не згоден. Позивач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив винести заочне рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.03.2018 року ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Встановлено, що 17.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 349, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 17.11.2012 року серії І-НО №292422. Дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в своїй заяви зазначає, що між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки, спільні інтереси, а тому суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини припинені, між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 18 грудня 1997 року він зареєстрував шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 509. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказав, що у теперішній час однією родиною з [PERSON] не проживають, у звязку із різними поглядами на подружнє життя, постійними сварками та конфліктами. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просив його шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 18 грудня 1997 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 509, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 18.12.1997 року. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 28.10.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 27.07.2002 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 409. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З листопада 2017 року подружні відносини між сторонами припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя і сімейні обовязки, що призвело до втрати почуття кохання, поваги та взаєморозуміння. Просив шлюб розірвати. Позивач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Відповідачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просилоа залишити їй прізвище «Широких». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Встановлено, що 27.07.2002 року сторони зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 409, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 15.07.2003 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки шлюбні відносини припинені, між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до Лівобережного обєднаного Управління пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо оформлення йому пенсії у звязку з виникненням права на вихід на пенсію за віком. У підтвердження свого трудового стажу він надав трудову книжку, однак, у звязку із наявністю в ній помилки, це не виявляється можливим. Так, у трудовій книжці [PERSON] його датою народження зазначено 23.09.1958 року, замість правильного 23.01.1958 року. Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявника можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудової книжки серії КТ-І № 0642885 від 20.10.1980 року. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із паспорту громадянина України серія ВЕ № 710740, виданого 12.03.2002 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився 23 січня 1958 року в місті Щецін, Польща. Той же факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-ЩЗ № 030720 від 24.02.1958 року, виданого консульством СРСР в Щеціні. Також в військовому квітку серії ВО № 148334, виданому 14.09.1981 року Шяуляйським ОМВК м.Шяуляй Літовської СРР, датою народження [PERSON] вказано 23 січня 1958 року. Разом з тим, у трудовій книжці серія КТ-І № 0642825 від 20.10.1980 року, виданій на імя [PERSON], його датою народження вказано 23 вересня 1958 року. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організація, яка видала трудову книжку не має можливості внести до неї виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки заявнику.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вимог зазначив, що 19 грудня 2016 року помер його рідний дядько [PERSON], який на момент смерті проживав у місті Маріуполі. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Спадщину він прийняв, подавши відповідну заяву 26 грудня 2016 року. Проте, на сьогодення він випробовує труднощі у оформленні спадщини через неможливість підтвердити родинний звязок із померлим, оскільки у наданий нотаріусу документах є розбіжності у написанні імен осіб. Просив встановити, що він є рідним племінником померлого [PERSON] Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою заявлені вимоги підтримав. Представник зацікавленої особи Маріупольської міської ради [PERSON], діюча на підставі довіреності, також у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Вирішення справи покладала на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 293, ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-НО № 973761, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділі ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області від 27.12.2016, [PERSON] помер 19 грудня 2016 року, про що вчинено актовий запис № 2045. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЧЭ № 170749, виданого повторно Райбюро РАЦС с. Вулканешти Вулканештського району від 18.09.1949, [PERSON] народився 07 грудня 1929 року у с. Вулканешти Вулканештського району, про що вчинено актовий запис № 124. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-ЧЭ № 438962, виданого Бюро ЗАГС Вулканештського району від 09.08.1962, заявник [PERSON] народився 02 липня 1962 року, про що вчинено актовий запис № 210. Батьками зазначені: батьком - [PERSON], матірю [PERSON]. З архівної виписки з запису акту про народження вбачається, що батько заявника [PERSON] народився 05 вересня 1934 року у с. Вулканешти. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Зазначені докази у своїй сукупності не викликають сумнівів щодо достовірності викладених заявником [PERSON] обставин та дають змогу свідчити про те, що батько заявника, [PERSON], та померлий [PERSON], походять від одного батька, [PERSON]. При цьому розбіжності у написанні імен Дмитро-Димитрій та похідних від них по батькові у наданих документах є наслідком невірного перекладу з румунської мови. Таким чином суд вважає встановленим в ході розгляду справи, що заявник [PERSON] є рідним племінником [PERSON], який помер 19 грудня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 березня 2014 року, з посиланням на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, останніми не вдалося побудувати сім»ю, з травня 2015 року сторони проживають окремо. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 01 червня 2018 року сторонам згідно клопотання відповідача [PERSON] наданий строк для примирення тривалістю п»ять місяців. У судовому засіданні позивач [PERSON], участь якого забезпечена в режимі відеоконференції в порядку ст.212 ЦПК України, позов підтримав, пояснивши, що сім»я фактично припинила своє існування, примирення не можливе. Відповідно до заяви від 30 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] позов визнає, строк для примирення просить не надавати, просить розглянути справу за відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2014 року, останні є батьками [PERSON], [INFO],\~ між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та несумісні характери, що суперечить інтересам позивача і є підставою для неможливості подальшого життя подружжя і збереження шлюбу, при цьому суд враховує, що норми сімейного законодавства не наділяють судові інстанції можливістю примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою. Заходи суду щодо примирення сторін не дали позитивного результату, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечення з цього приводу відповідача відсутні, клопотання останніх про надання строку для примирення не надходили. \~ \~ \~ \~Законними підставами для розірвання шлюбу є ст.ст.105, 110, 112 СК України, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким просив суд розірвати шлюб, який був укладений 17.10.2009 року між ними, і зареєстрований виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а/з про шлюб № 112 . Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач подала письмову заяву про визнання позову, просила справу розглядати у свою відсутність. При таких обставинах рішення ухвалюється у підготовчому засіданні. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Сторони уклали шлюб 17.10.2009 року. Від цього шлюбу народжений син- [PERSON] - [INFO] Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved