Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 1 595 400 грн., 3% річних у сумі 106 345 грн. 43 коп. та інфляційне збільшення, яке становить 231 333 грн., а всього 1 936 260 грн. 43 коп. Зазначив, що дане рішення 16 вересня 2014 року набрало законної сили та 06 листопада 2014 року ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про стягнення суми заборгованості за рішенням від 22 листопада 2013 року. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач не виконав рішення суду, чим не виконав грошове зобов'язання перед ним, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 21.03.2012 року по 01.11.2015 року у розмірі 173 221 грн. 10 коп., інфляційне збільшення суми боргу за період з 02.03.2013 року по 01.11.2015 року у сумі 1 195 205 грн. 46 коп. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з тих же підстав просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у зв'язку з неповерненням боргу за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 1 595 400 грн., 3% річних у сумі 106 345 грн. 43 коп. та інфляційне збільшення, яке становить 231 333 грн., а всього 1 936 260 грн. 43 коп. ( а.с. 37). Постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 06 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 1 936 260 грн. 43 коп. (а.с. 11). Відповідач дане рішення суду на день подання даної позовної заяви не виконав у повному обсязі. Як зазначила представник позивача у судовому засіданні відповідач відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен відшкодувати позивачу 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 21.03.2012 року по 01.11.2015 року у розмірі 173 221 грн. 10 коп. та інфляційне збільшення суми боргу за період з 02.03.2013 року по 01.11.2015 року у сумі 1 195 205 грн. 46 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. 13 квітня 2011 року Вищим спеціалізованим судом України видано Інформаційний лист «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства», частиною 1 розділу «зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів» встановлюється: «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України)». Вдповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже з боржника підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з розрахунками, наданими позивачем та не спростованими відповідачем, за період з 21.03.2012 року по 01.11.2015 року відповідачу відповідно до вимог законодавства нараховувалися 3% річних у розмірі 173 221 грн. 10 коп. та індекс інфляції у сумі 1 195 205 грн. 46 коп. за період з 02.03.2013 року по 01.11.2015 року (а.с. 29). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України слід стягнути на користь позивача 1 368 426 грн. 56 коп., а саме: - 173 221 грн. 10 коп. - 3% річних; - 1 195 205 грн. 46 коп. - індекс інфляції. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved