Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У серпні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила поділити набуту у шлюбі з відповідачем квартиру № 137 в будинку № 54 по пр.. Миру у м. Миколаєві та виділити їй 2/3 частки , а відповідачу 1/3 частку. Зазначила в його обґрунтування, що шлюб з відповідачем зареєстрований 12 вересня 2008 р., подружні відносини припинені, квартира куплена на її імя згідно нотаріального договору від 19 листопада 2015 р. і є їх спільною власністю, добровільно поділити спільне майно відповідач не бажає. Вважає необхідне виділити їй 2/3 частки квартири, оскільки більша частина коштів, за які придбана квартира, а саме 93\~872 грн. з вартості квартири 114\~202 грн., належали особисто позивачці, набуті нею в результаті продажу її майна. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на виділення їй у власність 2/3 частки спірної квартири. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2008 р., мають спільну дитину, Анну, [INFO]. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що більшість коштів на придбання спірної квартири - 93\~872 грн., належали саме їй, і отримала вона їх внаслідок продажу свого майна. Матеріали справи містять копію нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 02 листопада 2015р., з якого вбачається, що [PERSON] (до реєстрації шлюбу Тінякова) [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до даного договору, зазначена квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2006 р., (пункт 2), продаж квартири вчинився за 93872 грн. (пункт 5). Згідно копії договору купівлі-продажу від 19 листопада 2015 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно пункту 4, продаж квартири вчиняється за 114\~202 грн., за згодою другого з подружжя [PERSON] (п.10 Договору). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі зазначеного Договору купівлі-продажу. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане (постанова ВС України від 12 жовтня 2016 р. в справі 6-846цс16). Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В постанові від 18 травня 2016 р. по справі 6-1327цс15 ВС України зробив наголос, що за змістом ст. 60 СК України норми майно належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, якщо воно набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу. Позивачка довела належними доказами щодо її участі в придбанні їх спільного з відповідачем майна, а саме більшістю вкладених коштів в покупку спірної квартири. За такого факт особистої власності позивачки на грошові кошти 93872 грн. на придбання квартири суд вважає доведеним. Виходячи з ціни придбання квартири, згідно договору купівлі-продажу 114\~202 грн., та того, що купівля будинку відбулося в шлюбі за згодою відповідача та в інтересах сімї, суд вважає її позов про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до постанови ВС України від 12 жовтня 2016 р. в справі 6-846цс16 в обєкті спільного майна слід вирахувати ідеальну частину в особистій власності виходячи з обсягу особистих коштів вкладених у його набуття. З урахуванням зазначеної правової позиції та обставин справи, а саме співвідношення грошових вкладів подружжя в придбання майна (93\~872 грн. особиста власністю позивачки, решта 20\~330 грн. (114\~202 грн. 93\~872 грн. = 20\~330 грн.) вважається набутим сторонами у спільну сумісну власність в інтересах сімї та за спільні кошти, оскільки сума особистого вкладу коштів на придбання квартири відповідачем не наведена), суд вбачає можливим поділити спільно набуте майно подружжя в межах позовних вимог, виділивши позиваці 2/3 частини, а відповідачу 1/3 частки.

Outcome: approved