Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя, в якому просив визначити для нього додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] у м. Торез Донецької області померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилась недоотримана пенсія. Позивачу відмовлено у відкритті спадщини, оскільки свідоцтво про смерть та довідка не відповідають вимогам чинного законодавств, тому останній вимушений був звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті. Крім того, проживає на тимчасово окупованій території, у зв'язку з чим вважає причини пропуску строку поважними, а тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач до судового засіданні не з'явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, при цьому указувала, що, оскільки спадкове майно складається із не отриманої [PERSON] пенсії, а також позивач здійснював поховання своєї матері, то саме Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя є належним відповідачем у справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя є неналежним відповідачем в указаній справі, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 вересня 1961 року, [PERSON] є сином [PERSON] Даних про те, що [PERSON] у встановленому законом порядку звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини до матеріалів справи не долучені, при цьому клопотань про їх витребування від сторін не надходило. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається від часу відкриття спадщини. Положеннями статті 1272 цього Кодексу передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У той же час, ч. ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. З огляду на зміст наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що у разі пропуску спадкоємцем строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, за згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину, такий може подати заяву про прийняття спадщини за місцем її відкриття, у разі ж відсутності такої згоди або ж відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, за наявності поважних причин, суд може визначити спадкоємцю додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У той же час, за наявності обставин, які б давали підстави для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути заявлений до спадкоємців, у разі, якщо такі зверталися у встановлений строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину, а у разі їх відсутності, до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачем пред'явлено позов до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя, який, з огляду на викладене вище, не може бути належним відповідачем у справі, оскільки між ним та відповідачем у цій справі відсутні будь-які матеріально-правові відносини. У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Порядок заміни неналежного відповідача належним врегульовано у ст. 33 ЦПК України. Проте така заміна відповідача за містом ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 33 ЦПК України можлива лише у разі заявлення позивачем відповідного клопотання про таку заміну, однак таких під час розгляду справи позивачем та його представником не заявлялося, хоча суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, з метою сприяння здійсненню прав сторін, попереджував про наслідки не вчинення таких процесуальних дій. З огляду на викладене, оскільки позивачем не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме з тих підстав, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. При цьому, суд наголошує, що така відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача права на пред'явлення позову про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини до належного відповідача.

Outcome: dismissed