Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з квітня 2015 року по січень 2017 року вона перебувала у близьких стосунках з відповідачем [PERSON] [INFO] року у неї народилася донька [PERSON]. [PERSON] стверджувала, що відповідач [PERSON] є батьком дитини, проте відмовився офіційно визнати її своєю донькою і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, а тому реєстрація народження дитини була проведена згідно з декларуванням матері дитини. Позивач зазначила, що відповідач заперечує факт свого батьківства, починаючи з січня 2017 року припинив будь-яке спілкування з нею та малолітньою [PERSON], від утримання та виховання доньки ухиляється. З цих підстав [PERSON] просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов свого довірителя підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5. Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 23 травня 2001 року №32/5/101 затверджено Інструкцію про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України (далі - Інструкція). Цією Інструкцією встановлено порядок реєстрації народження та визначення походження дитини, яка народилась у громадян України за кордоном. П. 1.5. Інструкції передбачено, якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентними органами держави перебування, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не провадиться. [INFO] року у м. Уккель Королівства Бельгії [PERSON] народила доньку [PERSON]. Реєстрацію народження дитини було здійснено компетентними органами Королівства Бельгії (а. с. 13-14, 15). За положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Ч. 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свідоцтві про народження [PERSON] матір'ю дитини вказана [PERSON] Оскільки на час народження доньки її мати у шлюбі не перебувала, відомості про батька в актовому записі про народження - відсутні. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] є батьком її дитини - [PERSON], однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства та цього факту не визнає. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. При цьому позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. У ході розгляду справи ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у справі призначено судово-генетичну експертизу для з'ясування чи є кровне споріднення між малолітньою [PERSON] та відповідачем [PERSON], проведення якої доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На відбір зразків крові, призначений експертною установою на 10 серпня 2018 року та 17 серпня 2018 року, відповідач [PERSON] не з'явився та про причини неявки не повідомив. За наведених підстав експертна установа повернула матеріали справи без виконання ухвали про проведення експертизи. Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи у справі про визнання батьківства, судово-генетична експертиза у цій справі не проведена не з вини позивача, відповідно до норми ст. 109 ЦПК України суд визнає факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, тобто факт батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON]. Як встановлено судом, на даний час малолітня [PERSON] мешкає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомості, що на час розгляду справи у нього є інші діти, окрім [PERSON], у суду відсутні. Відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов [PERSON] пред'явлено 22 серпня 2017 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов [PERSON] задовольнити, визнати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 640,00 грн та присуджує з відповідача судовий збір у сумі 640,00 грн в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 126, 128, 130, 135, 180, 182, 183, 191, 199, 201 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved