Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить домоволодіння № 186 по вул. Заозерній в м. Маріуполі. У будинку зареєстрований відповідач, який з 1989 року за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація [PERSON] не дозволяє позивачу оформити субсидію, у звязку із чим він був вимушений звернутися до суду та просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 186 по вул. Заозерній в м. Маріуполі. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог [PERSON], також зазначив, що є громадянином [PERSON] Федерації та мешкає в м. Калінінград Калінінградської області. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.02.1999 року Третьою Маріупольської державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 2/317, [PERSON] належить 9/10 частини жилого будинку з надвірними побудовами к цій часині, які розташовані в м. Маріуполі по вул. Заозерній, 186, право власності на яке зареєстровано в Маріупольському БТІ 25.02.1999 року за реєстраційним № 3432. У відповідності до довідки б/н, виданої головою КСН «селище Садки-ІІ», у будинку № 186 по вул. Заозерній в м. Маріуполі зареєстрований, але фактично не мешкає з 1989 року відповідач - [PERSON] Як вбачається з паспортних даних відповідача [PERSON], він зареєстрований у Калінінградській області [PERSON] Федерації, м. Калінінград, с/т «Портовик», вул. Ломоносова. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та заперечується відповідачем, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 1989 року без поважних причин, що також підтверджується довідкою КСН «селище Садки-ІІ». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком № 186 по вул. Заозерній в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved