Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 191 796 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 26.02.2014 року [PERSON] позичила у нього кошти в розмірі 3 500 доларів США, на підтвердження чого було складено розписку. Відповідач зобов'язалась повернути кошти до 25.05.2014 року, однак в зазначений строк [PERSON] кошти не повернула, лише 28.04.2017 року матір відповідача - [PERSON] перерахувала позивачу в рахунок погашення заборгованості 500 доларів США. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою повернення коштів, однак відповідач борг не повернула, що змусило позивача звернутись до суду із зазначеним позовом. Оскільки [PERSON] не виконала боргові зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 3 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 січня 2018 року становить 85 320 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 10 559 грн. та інфляційні витрати в розмірі 95 917 грн. Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона коштів у позивача в борг не брала. Відповідач під тиском написала боргову розписку. Як їй відомо її матір - [PERSON] співпрацювала з [PERSON] і була винна йому гроші, зазначений факт підтверджується сплатою часткового боргу її матір'ю, яка перерахувала [PERSON] 500 доларів США. В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у відзиві на позов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача, кошти в борг від [PERSON] в розмірі 3 500 доларів США отримала саме [PERSON], а не її дочка [PERSON] Розписка про отримання в борг коштів у позивача була складена її дочкою [PERSON] пізніше. [PERSON] перебувала з позивачем у господарських відносинах й кошти були взяті [PERSON] в борг з метою придбання каркасів для виготовлення іграшок. Між нею та [PERSON] була домовленість про повернення коштів по 200 доларів США в місяць, вона цю домовленість виконувала та повернула позивачу спочатку 2 100 доларів США, а згодом ще 420 доларів США вона повернула позивачу у якості процентів. Свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом відповідача, йому відомо, що вищезазначена розписка була складена у відділі поліції. Зі слів матері [PERSON] відомо, що кошти в борг у позивача отримала саме [PERSON] Свідок особисто не бачив момент передачі коштів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колегою [PERSON] Вона була присутня коли [PERSON] отримувала від [PERSON] кошти в розмірі 3 000 доларів США. При отриманні коштів [PERSON] присутня не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом [PERSON] та був присутній при передачі позивачем коштів [PERSON] в розмірі 3 500 доларів США, на підтвердження чого поставив свій підпис у розписці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній при складенні розписки і передачі позивачем коштів [PERSON] в розмірі 3 500 доларів США, які отримала відповідач, про що поставив свій підпис у розписці. Заслухавши у судовому засідання пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг 3 500 доларів США, про що складено розписку. Згідно змісту розписки [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] суму борг на протязі трьох місяців (а.с. 83). 23.01.2016 року Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області розглянуто звернення [PERSON] з приводу неповернення йому боргу в розмірі 3 500 доларів США [PERSON] та [PERSON] та винесено висновок. Із зазначеного висновку вбачається, що [PERSON] підтвердила, що дійсно отримала кошти від [PERSON] та після повернення її матері [PERSON] з Російської Федерації має намір поступово повернути суму боргу (а.с.18). 28.04.2017 року матір відповідача - [PERSON] перерахувала позивачу в рахунок погашення заборгованості за договором позики 500 доларів США (а.с. 20). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідно з статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається зі змісту статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором . Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Склавши розписку, [PERSON] підтвердила факт отримання нею у борг від відповідача грошових коштів в розмірі 3 500 доларів США. Суд не приймає до уваги пояснення свідків про те, що кошти в борг отримала не відповідач, а її матір [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником. Належних та допустимих доказів того, що розписка була складена під впливом обману чи насильства відповідачем не надано. Повернення матір`ю відповідача - [PERSON] частини боргу позивачу в розмірі 500 доларів США, не спростовує змісту складеної розписки та наявності грошових зобов'язань між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як слідує із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконала умов договору позики, укладеного між сторонам, не повернула позивачу борг в обумовлений сторонами строк, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику. Таким чином, невиконання відповідачем договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику, а тому відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати

Outcome: approved