Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00073136, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 11\~000 грн., з процентною ставкою у розмірі 15,00% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення 12 вересня 2014 року. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов вказаного договору з погашення кредитної заборгованості, сплати відсотків за користування кредитом у останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 12 серпня 2015 року становить 19\~962 грн. Дану суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача (а. с. 3-6). Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток з викликом у судове засідання на адресу його місця реєстрації (а. с. 35, 36, 42, 45-48), про причини неявки суду не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог 8\~Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення даного позову з таких підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00073136, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 11\~000 грн., з процентною ставкою у розмірі 15,00 % річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення 12 вересня 2014 року (а. с. 11-18). Також було встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором банківського обслуговування № BLaЖГА00073136 від 12 вересня 2011 року в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує належним чином, у звязку з чим станом на 12 серпня 2015 року заборгованість за вказаним договором становить 19 962 грн. та складається з: заборгованості за кредитом 3\~780,15 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом 51,18 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 16\~130,67 грн. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим представником позивача (а. с. 9-10). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами\~Цивільного кодексу України\~та умовами укладених між сторонами договорів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1\~ст. 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Згідно з ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином оцінюючі докази досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору, а саме: не виконано зобовязання з погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, зменшивши на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України суму пені до 3\~780,15 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 7611,48 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі п. 22 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial