Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У січні 2016 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені органом опіки та піклування позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], 2007 року народження. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 126 СК України. Мати дитини рішенням суду від 22.04.2015 р. позбавлення батьківських прав. 27.09.2014 р. малолітня [PERSON] була доставлена до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» на підставі акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину. Після проведеного курсу лікування, дитину було переведено до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вона перебуває до теперішнього часу. [PERSON] не підтримує родинний зв'язок з донькою, не надає матеріальної допомоги на її утримання, місце його проживання на теперішній час невідоме. За весь час перебування дитини у центрі реабілітації, батько жодного разу не відвідував дитину, не телефонував, не цікавився станом її здоров'я, матеріально не допомагав. У зв'язку із тим, що граничний термін перебування дитини в центрі реабілітації закінчився, існує потреба у визначені її статусу та подальшого влаштування до державного закладу або встановлення опіки. З урахуванням викладеного та посилаючись на вимоги ст. 164 СК України, представник позивача просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку із тим, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації, місце його проживання зареєстроване на території вказаної держави, суд ухвалою від 09.03.2016 р. доручив компетентному суду Російської Федерації вручити відповідачеві пакет документів та провести його допит. Але, судове доручення не було виконано у зв'язку із тим, що [PERSON] не проживає за адресою місця реєстрації, його місце проживання на теперішній час компетентним судом встановлено не було. Так, з документів, наданих Інтинським міським судом Республіки Комі вбачається, що за адресою місця реєстрації, а саме - [ADDRESS], [PERSON] не проживає (а.с. 81, 87). За адресою, зазначеною відповідачем під час реєстрації в Україні народження дитини: [ADDRESS], [PERSON] також не проживає, оскільки будинок за вказаною адресою було знесено (а.с. 84). Вирішуючи питання про проведення судового розгляду у відсутності відповідача, суд виходив з таких обставин. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Також суд у даному випадку суд керувався інтересами малолітньої дитини - [PERSON], 2007 року народження, яка на теперішній час перебуває в центрі реабілітації, її статус не визначено, а граничний термін перебування у центрі сплив. Вислухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, який вважав за необхідне позбавити [PERSON] батьківських право стосовно малолітньої донки, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району з таких підстав. Під час розгляду справи встановлено, що батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], номер актового запису 127 від 22.03.2007 року Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 126 СК України - на підставі спільної заяви матері та батька дитини (а.с. 4, 44, 45-46). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідальність щодо виховання, навчання та розвитку дитини покладається на кожного із батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 даного Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи встановлено, що 27.09.2014 р. малолітня [PERSON] була доставлена до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» на підставі акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину. Про вказані обставини було повідомлено службу у справах дітей, шляхом надіслання повідомлення про дитину, позбавлену батьківського піклування (а.с. 10). Після проведеного курсу лікування [PERSON] було переведено до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де вона і перебуває до теперішнього часу. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2015 р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно трьох дітей: [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2008 року народження (а.с. 65-68). З повідомлення Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації» від 10.12.2015 р. убачається, що [PERSON], [INFO] перебуває у вказаному закладі з 06.11.2014 р. За час перебування дитини у закладі її батько не телефонував, не приїздив, не цікавився станом її здоров'я, умовами проживання та виховання доньки, матеріальної допомоги не надавав (а.с. 11). Враховуючи викладене, доводи представника позивача щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до висновку № 01-14/12 від 06.01.2016 р. орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаного висновку орган опіки та піклування зазначив, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вихованням доньки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно дитини батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує (а.с. 2). Суд вважає за необхідне взяти вказаний висновок органу опіки та піклування до уваги під час вирішення цього спору, оскільки він підтверджується іншими доказами, зібраними під час розгляду справи та складений на підставі повного та всебічного дослідження ступеня участі відповідача у вихованні та утриманні неповнолітньої доньки. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, виступаючи перш за все на захист інтересів дитини, дійшов висновку про необхідність застосування до [PERSON], як батька дитини, такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, оскільки він близько двох років не спілкується з дитиною, місце його знаходження на теперішній час невідомо. За час перебування дитини у закладах охорони здоров'я та реабілітації батько не телефонував, не приїздив, не цікавився станом здоров'я, умовами проживання та виховання [PERSON], матеріальної допомоги не надавав.

Outcome: approved