Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу її прізвище не змінювати. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 жовтня 1994 року. Від спільного проживання мають двоє дітей, які вже досягли повноліття. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача, який не поважає її як дружину, у звязку з чим між ними часто виникають сварки. Крім того, у них з відповідачем різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, що і призвело до розпаду сімї. Протягом останніх років вони сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, тому що відповідач безпричинно ревнує її, агресивно поводиться з нею, ображає та принижує її людську гідність навіть у присутності їхніх дітей та малолітньої внучки. У наданий судом для примирення строк відповідач знову вчиняв сімейні скандали, обвинувачував посторонню людину у існуванні між ними позашлюбних зв»язків, що робить неможливим подальше спільне проживання. Вона не бажає перебувати з відповідачем у шлюбі, хоче спокою і категорично настоює на розірванні шлюбу. Відповідач позову не визнав, на розірвання шлюбу не згідний, вважає, що все життя дбав про сім»ю, заробляв гроші виїжджаючи на сезонні роботи, а тепер став нікому не потрібний. Вважає, що у них нормальна сім»я і підстав для розірвання шлюбу нема. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка на спільне життя. Принцип добровільності є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса і саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. Поведінка сторін у судовому засіданні свідчить, що збереження шлюбу на паритетних засадах, на почуттях взаємної підтримки, любові та поваги, тобто на тому, що є морально правовою основою шлюбу на даний час є неможливим. З врахуванням фактичних взаємин подружжя суд приходить до висновку, що позивачка категорично не бажає продовжувати сімейні взаємовідносини з відповідачем, за таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу порушувало б право позивачки на добровільне перебування у шлюбі. Отже судом встановлено, що спільне проживання сторін суперечило б інтересам позивачки, а тому суд прийшов до переконання про необхідність розірвання цього шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved