overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 07 липня 2009 року з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти: Крістіна, [INFO], та Кирил, [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже більше 4 років вони проживають окремо і в них втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає неможливим подальше збереження сімї і не бажає цього, тому просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб Виконкомом Вільшанської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 3 (а.с. 5). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сімю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 12 жовтня 2003 року з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти: Анжела, [INFO], та Костянтин, [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В них втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає неможливим подальше збереження сімї і не бажає цього, тому просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 34 (а.с. 3). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сімю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 17 липня 2005 року з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу є неповнолітня донька Анна, 19.10.2011 року. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже більше 3 років вони проживають окремо і в них втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає неможливим подальше збереження сімї і не бажає цього, тому просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб виконкомом Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 25 (а.с. 6). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини протягом трьх років не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сімю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 28.04.2001 року він зареєструвала шлюб з відповідачем у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 595. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя і роль подружжя в сім'ї. Сторони припинили цікавитися інтересами один одного, повністю втратили взаємопорозуміння та їх погляди на життя та плани на майбутнє не співпадають. Також позивач зазначив, що вони припинили подружні відносини, більше пів року не проживають разом, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідач стала чужою для нього людиною. Спору щодо поділу спільно нажитого майна не мають. Оскільки шлюб існує лише формально, з примиренням позивач не згоден та подальше збереження шлюбу протирічить його інтересам, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між ними. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та залишити за ним судові витрати. Відповідач позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Просила залишити їй шлюбне прізвище. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-АМ № 059000 від 28.04.2001 року, виданого міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що 28.04.2001 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 595 (а.с. 5). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 150315, виданого 26.12.2001 року міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області (а.с. 4). Встановлено судом і те, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони більше ніж пів року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сімї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку окрім нього зареєстрована його невістка [PERSON], яка в жовтні 2012 року вибула на інше місце проживання. В зв'язку з необхідністю оформлення субсидії на оплату комунальних послуг, він змушений звертатися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Свідки [PERSON], [PERSON] в своїх показаннях, повідомили, що [PERSON] виїхала за кордон та з 2012 року не проживає у житловому будинку [ADDRESS] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.04.2009 року (а.с. 4) та копією Витягу про реєстрацію права власності від 05.05.2009 року (а.с. 5). Згідно з повідомленням Баранівського РС УДМС України в Житомирській області від 01.09.2015 року відповідно до адресно-довідкової картотеки [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачка була членом сім'ї позивача та не проживала у вказаному будинку понад один рік, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до до [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. В обгрунтування своїх вимог зазначав, що квартира [ADDRESS] приватизована у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить йому і відповідачам на праві спільної сумісної власності. Частки співвласників у даній квартирі не визначені та це позбавляє його можливості розпорядитися своєю часткою на власний розсуд, а тому він вирішив звернутись в суд. З огляду на такі обставини просить постановити рішення, яким визнати за ним та за відповідачами право власності по 1/3 (одній третій) ідеальній частині приватизованої квартири [ADDRESS] за кожним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечили та вважають, що ідеальні частки всіх співвласників в спірній квартирі є рівними. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 04 березня 2008 року на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 04 березня 2008 року №399-Ж-Ш, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачам - його матері [PERSON] і сестрі [PERSON]. В зазначеній квартирі зареєстровані сторони по справі та малолітня донька позивача [PERSON], [INFO]. Фактично в цій квартирі, як випливає з пояснень сторін, проживає сім'я позивача [PERSON] та його сестра [PERSON] Виходячи з принципу рівності прав суб'єктів права спільної сумісної власності, суд вважає, що ідеальні частки сторін у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] є рівними і становлять по 1/3 частині. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін в судовому засіданні та долученими до справи копіями свідоцтва про право власності на квартиру, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він 19 січня 1994 року уклав шлюб з відповідачем. Від спільного проживання в них народилися дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося по причині несумісності їх характерів, відмінності поглядів на життя, неможливості дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем. У звязку із чим протягом останнього року вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними є неможливим. Шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, яка належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявок суд не повідомила. У відповідності до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 1994 року. Від шлюбу в них народилися дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сторін не склалося по причині несумісності їх характерів, відмінності поглядів на життя, неможливості дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем. Протягом останнього року вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Звязок між подружжям втрачений, примирення між ними виключається. Шлюб існує формально. Сторонам надавався строк для примирення. Примирення між ними не досягнуто. Позивач після спливу наданого строку наполягає на розірванні шлюбу. Дані обставини підтверджуються: поясненнями позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №141824 виданим 27 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ №252893 виданим 27 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилався на те, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 1985 року, подружжя має дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї вказував різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до неможливості подальшого спільного проживання та припинення шлюбних відносин близько 6 місяців тому. Зазначив, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечить його інтересам, тому просив шлюб розірвати. В судовому засіданні та у направленій до суду після надання строку на примирення заяві (а.с.22) позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні після надання строку на примирення позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу погодилася. Повідомила, що змінювати своє прізвище на дошлюбне не бажає. Під час судового розгляду судом встановлено, що сторони 8 вересня 1985 року зареєстрували шлюб у Вирішальненській сільській раді Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 21 (а.с.4). Згідно свідоцтв про народження сторони мають повнолітнього сина [PERSON], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7). На даний час сімя фактично розпалася, сторони більше ніж півроку не підтримують шлюбних відносин, проживають за різними адресами, надання судом строку для примирення до позитивного результату не призвело, отже сім'ю зберегти неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Оскільки відповідачкою не заявлено про бажання скористатися своїм правом на відновлення дошлюбного прізвища, що передбачено ст.113 СК України, суд вважає що підстав для зміни її прізвища на дошлюбне немає В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому вказував, що 14 жовтня 1994 року його мати майдан Єфросінія Іванівна склала заповіт, яким заповіла все майно в рівних частках позивачеві та його сестрі відповідачці по справі. Позивач вважає заповіт недійсним, оскільки він є єдиним сином померлої, а також з тих підстав, що померла була неписьменною особою та заповіт був складений без присутності свідків. Тому, уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просив суд визнати заповіт недійсним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у позові, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту складеного 14.10.1994р. недійсним. 17.06.2008р. [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання цього ж заповіту частково недійсним. Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 23 липня 2008 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину спірного майна. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2008р. Відповідачем заявлена заява про пропуск позивачем строків позовної давності, однак позивач не просить суд поновити йому строк позовної давності. \~ \~ \~ \~Враховуючи той факт, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з позовом, у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed