Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь суму авансу в розмірі 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі позову становить 5696 грн. В обґрунтування позову зазначала, що 20 вересня 2016 рокувона, маючи намір придбати у відповідача житловий будинок [ADDRESS], передала [PERSON] у рахунок майбутніх платежів за реалізацію їй даного житлового будинку передоплату (аванс) у розмірі 200 доларів США, про що останній власноручно написав їй розписку. Однак у подальшому договір купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку між ними не було укладено з вини відповідача, тому [PERSON] зобов'язаний повернути їй сплачену суму авансу в розмірі 200 доларів США, що складає 5696 грн. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 11 ЦПК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що на підставі розписки від 20 вересня 2016 року відповідач [PERSON] одержав від позивача [PERSON] грошові кошти (завдаток) у розмірі 200 доларів США за продаж їй житлового будинку [ADDRESS], документи на який він зобов'язувався зібрати протягом 14 днів. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку між сторонами у подальшому укладено не було, оскільки, як стверджує позивач, відповідач не надав усіх необхідних документів на будинок і земельну ділянку для укладення такого договору. Повернути позивачу [PERSON] сплачену нею грошову суму в розмірі 200 доларів США у рахунок майбутніх платежів відповідач [PERSON] відмовився, посилаючись на те, що ця сума є завдатком, тому вона у зв'язку з відмовою позивача купляти будинок поверненню не підлягає. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Верховний Суд України, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. У постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію та вказав на те, що правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, грошова сума в розмірі 200 доларів США, яку [PERSON] передала [PERSON], вважається авансом, який підлягає поверненню відповідачем позивачеві. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. За змістом ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 13 січня 2017 року - день подачі [PERSON] даного позову за встановленим Національним банком України офіційним курсом валют 1 долар США = 27,25 грн., грошова сума в розмірі 200 доларів США у грошовій одиниці України становить 5450 грн., а не 5696 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладений не був, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума авансу в розмірі 5450 грн., що еквівалентно 200 доларам США. Також згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial