Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

у січні 2015 року ТОВ «СКС» звернулось до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики № 18 від 13 червня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтувало тим, що товариством [PERSON], який перебував у трудових відносинах із товариством, згідно договору безпроцентної позики № 18 від 13 червня 2014 року була надана грошова безпроцентна позика в розмірі 230 000,00 грн., яку останній зобов'язався повернути не пізніше 13 липня 2014 року. Однак, строк повернення позики закінчився, а відповідач свій обов'язок з повернення грошових коштів виконав частково, повернувши лише 113 884,00 грн. Тому, просило стягнути з відповідача на його користь неповернуту частину суми позики в розмірі 116 116,00 грн., 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в розмір 1 723,34 грн., інфляційні втрати в розмірі 9 557,04 грн., а також судовий збір у розмірі 1 273,97 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 22). Відповідач, який належним чином повідомлявся про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, тому суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення (а.с. 21). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «СКС» та [PERSON] виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є реальним, одностороннім, відплатним або безоплатним договором. Це значить, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов'язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Договір позики укладається як в усній так, і в письмовій формі. В ЦК України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 13 червня 2014 року між ТОВ «СКС» та [PERSON] було укладено в письмовій формі договір безпроцентної позики № 18, за умовами якого товариство передало, а [PERSON] отримав у власність гроші в розмірі 230 000,00 грн. без нарахування відсотків (а.с. 7-8, 14). Судом встановлено, що факт одержання грошей [PERSON] підтверджується видатковими касовими ордерами від 13 червня 2014 року, 14 червня 2014 року та 16 червня 2014 року (а.с. 9-11). Вказане, на думку суду, свідчить про те, що договір безпроцентної позики № 18 від 13 червня 2014 року набув чинності в установленому законом порядку. Згідно умов договору № 18 від 13 червня 2014 року відповідач зобов'язався повернути позику до 13 липня 2014 року (п. 3 договору, а.с. 7). Проте, як було встановлено судом, у встановлений договором строк [PERSON] грошові кошти частково, а саме: лише 113 884,00 грн. (а.с. 12, 13). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 614 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги ТОВ «СКС» щодо повернення суми боргу в розмірі 116 116,00 грн. знайшли своє доведення у судовому засіданні та підлягають задоволенню. В той же час, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до положень ст. ст. 1048, 625 ЦК України. При цьому судом приймаються до уваги розрахунки, проведені позивачем, тому останні, на думку суду, виходячи з того, що з боку відповідача в розпорядження суду доказів на підтвердження їх необґрунтованості, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано, можуть бути покладені в основу судового рішення. Отже, виходячи із зазначеного, позов ТОВ «СКС» і в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «СКС» слід стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved