Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

у січні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO], РОНКПП [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу, процентів у розмірі 238265 (двісті тридцять вісім тисяч двісті шістдесят п'ять швейцарських франків) 97 сантимів та судовий збір у розмірі 91544 (дев'яносто одну тисячу п'ятсот сорок чотири гривні) 54 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.07.2006 між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту №11021927000 згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 136000 швейцарських франків 00 сантимів, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26.07.2017 та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 8,99% річних, однак всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушила взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місця розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 111). Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 25.09.2018 представником подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.07.2006 від ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір надання споживчого кредиту №11021927000 відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 136000 швейцарських франків, а [PERSON] зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплачувати протягом перших 30 календарних днів проценти за користування кредитом у розмірі 8,99% річних (а.с. 16-28) У зв'язку із неналежним виконанням умов зобов'язання у відповідача станом на 26.12.2016 виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 238265 швейцарських франків, які складаються із: 105042 швейцарських франків 08 сантимів; 133233 швейцарських франків 89сантимів (а.с. 35-52). Одночасно встановлено, що 31.12.2009 позивач пред'явив до відповідача вимогу вих. №135-27/735 у зв'язку із порушенням і погашенням заборгованості, але станом на 30.02.2010 вимога банку не була виконаною (а.с. 107). Водночас зі змісту позовних вимог вбачається, що на підставі умов кредитного договору позивач має право змінювати термін повернення кредиту та вимагати його дострокового повернення і відповідно до змісту повідомлення банком змінено термін повернення грошових коштів на 31-й день з дня отримання вимоги у випадку неповернення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Так, у своїй постанові від 16.05.2018 у справі №520/7786/14-ц Верховний суд виклав наступну правову позицію. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Пунктом 4.9. кредитного договору сторони погодили умови дострокового повернення кредитних коштів, процентів та сплату штрафних санкцій. Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику 31.12.2009 вимогу про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів (процентів і штрафних санкцій). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після строку, зазначеного у вимозі. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 6-2251цс16. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у січні 2017 р., пропустивши таким чином трирічний строк позовної давності, який сплинув 01.01.2011. Судом вважається доведеним і сплив позовної давності до вимог по виконанню зобовязань по кредитному договору, враховуючи, що позов поданий до суду 03.01.2017, тобто більш ніж три роки після закінчення дії кредитного договору та спливу терміну дії кредитних зобов'язань у позивача, що є підставою для відмови у позовних вимогах стосовно стягнення заборгованості з відповідача. У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved