Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 16.04.2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10000,00 грн. на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 42942,77 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 15519,87 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 22125,82 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2776,00 грн.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн.; процентної складової штрафу - 2021,08 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року (справа № 334/7573/15-ц, провадження №2/334/306/16) позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] подав заяву про перегляд вказаного рішення, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 04.05.2017 року воно було скасовано. В подальшому позовні вимоги було уточнено, та Банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 31.07.2015 року у розмірі 40027,97 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом - 15519,87 грн.; заборгованості по відсоткам - 22125,82 грн., заборгованості по штрафним санкціям - 2382,28 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з [PERSON] уточнену суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 429,43 грн. Відповідачем у встановлені ст. 178 ЦПК України строки було подано відзив. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили, застосувавши строки позовної давності, відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення, вважають одночасне стягнення пені та штрафів незаконними, а тому стягненню підлягає пеня і тільки за один рік. Також зазначили, що з позовом Банк звернувся 26.08.2015 року, а тому розмір пені та комісії за період з 26.08.2014 року до 26.08.2015 року складає лише 550,00 грн. Крім того, додали, що Анкета-заява, яка була підписана [PERSON] не містить жодного посилання на сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування взагалі відсутня. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.04.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 16.04.2010 року Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно Довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.08.2017 року, [PERSON] по кредитному договору б/н від 16.04.2010 року отримав дві картки: [NUMBER] та [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до останнього дня січня 2014 року. Згідно долученої до позову виписки по вказаним кредитним карткам, Позичальнику спочатку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн., який 22.03.2012 року було збільшено до 16000,00 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування кредиту. Згідно з п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на сайті банку, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно п.2.1.1.7.6. при порушенні Клієнтом строків погашення по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт повинен сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісії. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно д ост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зобов`язання щодо надання коштів банком виконані, проте [PERSON] взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2015 року виникла заборгованість по сплаті кредиту. Відповідач востаннє здійснив погашення кредитної заборгованості через термінал 21.07.2012 року на суму 1100,00 грн. Згідно розрахунку та виписки по рахунку, останнє погашення заборгованості за договором відбулось 27.08.2012 року на суму 867,50 грн. У випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, яка є обов`язковою для судів. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що право Банку щодо звернення до відповідача з вимогою про сплату виниклої заборгованості виникло починаючи з 31.08.2012 року, а тому при зверненні з вказаним позовом до суду Банком не був порушений строк позовної давності, оскільки відповідний позов було подано 26.08.2015 року. З Розрахунку заборгованості станом на 31.07.2015 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по тілу кредиту склала 15519,87 грн., на яку за період з 31.08.2012 по 31.07.2015 року (1065 днів) нараховуються відсотки. Згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою та Довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами в місяць становить 2,5%, (30% річних відповідно), яка нараховується на залишок загальної заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. З огляду на вищевказане, з урахуванням розміру заборгованості по тілу кредиту, періоду нарахування відсотків з 31.08.2012 року по 31.07.2015 року (1065 днів), заборгованість по відсоткам, яка належить до стягнення з відповідача складає 19585,68 грн. (на поточну заборгованість 5811,80 грн. + на прострочену заборгованість з розрахунку 30% річних 13773,88 грн.). Врегулювання питання, яке стосуються нарахування пені за несвоєчасність виконання кредитного зобов`язання, віднесено до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовуються позовна давність в один рік, а тому за порушення [PERSON] свого зобов`язання перед Банком з останнього повинно бути стягнено пеню за період з 31.08.2014 року по 31.07.2015 року (дата, на яку здійснено уточнений розрахунок заборгованості) у розмірі 550,00 грн., що визнавалось відповідачем та не заперечувалось представником Банку. Позивач просить стягнути також з відповідача за неналежне виконання умов кредитного договору штрафи: 500,00 грн. фіксованої частини та 5% від суми заборгованості, які розраховуються наступним чином: загальний розмір заборгованості (15519,87 грн. (тіло кредиту) +13773,88 грн. (нараховані відсотки)) + 500,00 грн./ 5% = 1464,68 грн. Суд дійшов висновку про безпідставність одночасного стягнення з позичальника пені та штрафів з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову в частині стягнення штрафу слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № б/н від 16.04.2010 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» (банк), надав відповідачу [PERSON] кредит. Відповідач в порушення норм закону і умов кредитного договору не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та штрафів по ньому, а тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту у сумі 15519,87 грн., відсотків у сумі 19585,68 грн., пені у сумі 550,00 грн., у загальному розмірі 35655,55 грн., відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наведених вище підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 341,23 грн.

Outcome: partial