Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом. Зазначивши, що 24.01.2009 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у них не склалося. Протягом чотирьох років сторони проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Уточнивши позовні вимоги позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Будо-Літківської сільської ради Лугинського району Житомирської області 24.01.2009 року, актовий запис № 2. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Понесені нею витрати по сплаті судового збору просить стягнути з відповідача. 17.08.2020 року ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області вказану позовну заяву залишено без руху і надано позивачеві строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить наступного висновку. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що між сторонами 24.01.2009 року був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Будо-Літківської сільської ради Лугинського району Житомирської області 24.01.2009 року, актовий запис № 2 (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 5, 6). Подружні відносини між позивачкою та відповідачем припинені, шлюб існує формально. Протягом чотирьох років сторони проживають окремо. У позивача відсутній намір продовжувати шлюб та зберегти сім`ю. Статтею 56 CК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у позивачки було прізвище « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням з позивачем. Право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] » або відновити своє дошлюбне прізвище позивачці гарантує держава. Отже, позивач вправі вирішувати, яким прізвищем надалі іменуватися. За таких обставин вимога позивачки про залишення їй прізвища « [PERSON] » підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 840 грн. 80 коп., який був нею сплачений відповідно до квитанції № 0.0.1795479737.1 від 10.08.2020 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved