Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення дії, яка порушує право та зобов'язання не чинити перешкоди неповнолітній дитині користуватись квартирою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року за [PERSON] визнано право користуватись жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Вказана квартира відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON][PERSON] обмежує право [PERSON] користуватися квартирою, в квартирі чотири кімнати, на двох дверях до кімнат встановив замки, зачинив дві кімнати і користується ними особисто, ключі від кімнат не дає. Внаслідок зазначених дій [PERSON] не може користуватися всією квартирою, що визначено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року. В позовних вимогах просила суд зобов'язати [PERSON] припинити дії, які порушують право [PERSON], [INFO] користуватись жилим приміщенням квартири [ADDRESS], для чого зобов'язати [PERSON] зняти замки з дверей кімнат квартири; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON], [INFO] у користуванні всіма кімнатами квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та просив у задоволенні відмовити. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на [ADDRESS], вселено [PERSON] в [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року визнано за [PERSON], [INFO] право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], рішення набрало законної сили (а.с. 6-8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кут» № 34 від 24 жовтня 2013 року виданій [PERSON] в тому, що проживають та зареєстровані станом на 23 травня 2013 року: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 46). В судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що ним було встановлено замки на вхідних дверях до двох житлових кімнат в квартирі [ADDRESS], але оскільки дитина має окрему облаштовану кімнату, а тому вважає що необхідності доступу до інших кімнат не потребує. Однак, суд не може погодитися з доводами відповідача, оскільки є рішення суду, яким визнано право [PERSON] користуватися жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], а не окремими кімнатами. Сам відповідач вказував на те, що ним фактично було обмежено доступ до двох кімнат та встановлено замки. В матеріалах справи містяться фотокопії, які вказують на те, що відповідач створював умови, якими обмежував доступ до жилих кімнат в квартирі (а.с. 47, 48) та зазначав, що доньці не було необхідності у користуванні іншими кімнатами. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Так, згідно ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право користування - це юридично забезпечена можливість отримання з майна корисних властивостей. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права членів сім'ї на користування жилим приміщенням (квартирою) є похідними від права власності цього жилого приміщення (квартири). Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що відповідач створює умови, які порушують право [PERSON] користуватись жилими приміщеннями квартири [ADDRESS], яке встановлено рішенням суду, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в сумі 115,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved