Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ «Полтава-банк» звернулось до суду з позовом, у якому зазначало, що 26.12.07 року банк надав [PERSON] споживчий кредит за умовами укладеного кредитного договору №105 від 26.12.07 року на придбання автомобіля Citroen C3 в ДП «Автоінвестстрой-Кременчук» на суму 81 000,00 грн. зі строком погашення кредиту до 26.12.14 року та сплатою 13% річних та кредитне супроводження у розмірі 0,5% щомісячно на суму залишку заборгованості. У забезпечення повернення кредитних коштів, вищевказаний автомобіль було передано відповідачкою у заставу банку за умовами договору застави від 26.12.07 року. Станом на 21.01.14 року позичальник неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором та має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 28 951 грн., простроченим відсоткам - 3 853,09 грн., комісії за кредитне супроводження - 3 427,66 грн., крім того, банком нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 37 613,14 грн. Протягом 2013 року [PERSON] неодноразово направлялись вимоги про дострокове повернення кредиту, які позичальником залишені без виконання. Остаточно просило стягнути з [PERSON] 28 951,00 грн. борг за тілом кредиту, 3 853,09 грн. борг з несплачених відсотків, 3 427,66 грн. комісійної винагороди за кредитне супроводження, 306,95 грн. інфляційних витрат, 2 855,73 грн., що становить 3% річних від суми заборгованості та 22 304,43 грн. пені. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 7 травня 2014 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованість за кредитним договором №105 від 26.12.07 року у розмірі 36 231,75 грн., інфляційні витрати - 306,95 грн., 3% річних - 2 855,73 грн., та пеню - 22 304,43 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Полтава-банк» судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 617 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 7 травня 2014 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Із справи вбачається, що 26.12.07 року між Полтавським АБ «Полтава-банк», правонаступником якого є ПАТ «Полтава-банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №105, за умовами якого останньою отримано кредит у сумі 81 000 грн. строком на 84 місяці по 26.12.14 року зі сплатою 13% річних та кредитне супроводження у розмірі 0,5% щомісячно від суми залишку заборгованості по кредиту. У відповідності до умов п. 1.2. кредитного договору, залишок заборгованості за кредитом позичальник погашає щомісячно згідно графіку, сплата процентів та комісій проводиться позичальником щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Графік оплати кредитної заборгованості визначає сплату чергових платежів до 25 числа кожного місяця (а.с. 4). Останній платіж у погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 892 грн. [PERSON] був сплачений 19.07.12 року, що вбачається з виписки по особовому рахунку останньої (а.с. 40) та жодною зі сторін не заперечується. Згідно з наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 26.12.07 року №105 станом на 21.01.14 року складає 36 231 грн. 75 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 28 951 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 3 853 грн. 09 коп., комісія за кредитне супроводження - 3 427 грн. 66 коп. Розмір заборгованості є належним чином доведеним, та відповідачкою не спростований. Банк також просив стягнути з [PERSON] інфляційні витрати у розмірі 306 грн. 95 коп. та 3% річних - 3 855 грн. 73 коп., й неустойку у вигляді пені у розмірі 22 304 грн. 43 коп. За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачкою неналежно виконуються взяті на себе зобов'язань щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків та комісії, правомірно стягнув виниклу заборгованість за кредитним договором. Слід зазначити, що місцевий суд помилково вказав у мотивувальній частині рішення про здійснення позичальником останнього платежу за кредитним договором у січня 2013 року, тоді як з виписки по особистому рахунку вбачається (а.с. 40), що останній платіж було сплачено у липні 2012 року. У свою чергу, невірне встановлення даної обставини, з яким пов'язується виникнення у банку права на пред'явлення позову, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та комісійній винагороді, ураховуючи, що звернення банку до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за кожним з чергових платежів має місце у межах строків позовної давності. Між тим, дійшовши правильного висновку про стягнення пені у межах річного строку позовної давності, суд першої інстанції невірно визначив період, за який підлягає стягненню неустойка. З огляду на положення ст. 258 ЦК України, строк позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Банк звернувся до суду з даним позовом 30.01.14 року та просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 21.01.14 року та суму дострокового погашення кредиту, наданого [PERSON] до 26.12.14 року. Оскільки строк позовної давності за основним зобов'язанням не пропущений, тому позивач має право на стягнення пені за рік, що передує дню звернення до суду з позовом, у межах заявлених позовних вимог, тобто, з 30.01.13 року по 21.01.14 року, що згідно наданого банком розрахунку пені, становить 21 964 грн. 15 коп. Посилання [PERSON] у доводах апеляційної скарги на відсутність у справі доказів отримання нею грошових коштів є безпідставним, ураховуючи, що чинність кредитного договору з цих підстав нею не оскаржувалась. Крім того, з огляду на п. п. 1.1., 2.2. кредитного договору, споживчий кредит надався позичальнику на придбання автомобіля Citroen C3 у ДП «Автоінвестстрой-Кременчук» шляхом безготівкового перерахування банком коштів в оплату за автомобіль на рахунок останнього №26000050429500 в АКІБ «УкрСибБанк». У подальшому, між сторонами було укладено договір застави №128 від 26.12.07 року та вищевказаний автомобіль [PERSON] передано у заставу Полтавського АБ «Полтава-банк» (правонаступник - ПАТ «Полтава-банк»). Таким чином, убачається, що кредит надавався відповідачці шляхом безготівкового перерахунку позивачем коштів до магазину на придбання товару. Твердження [PERSON], що значний розмір стягнутої з неї судом пені необхідно зменшити до «розумних розмірів» не береться апеляційним судом до уваги, враховуючи те, що розмір пені не перевищує загального розміру заборгованості за кредитним договором та [PERSON] не наведено обставин, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, що мають істотне значення та які б давали підстави для зменшення розмірі пені. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає зміні у частині задоволення позовних вимог банку про стягнення пені та вирішення питання судових витрат.

Outcome: partial