Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У серпні 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу [PERSON] належить нежитлове приміщення загальною площею 172,6 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , ІІ підвал, літ. А-5. Концерном «Міські теплові мережі» у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року відпущено теплову енергію на вказане нежитлове приміщення, оплата за отримані послуги відповідачем здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 9675,53 грн., на яку позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 321,53 грн. та 3% річних у розмірі 130,13 грн., яку просять стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Від представника позивача - Нікітіна А.В., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачем надавались послуги з надання теплової енергії у нежитлове приміщення загальною площею 172,6 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , ІІ підвал, літ. А-5. Зазначене нежитлове приміщення належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 472, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. 22.02.2012 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 118062863 від 22.03.2018 року (а.с.32-34). Позивачем було направлено на адресу відповідача рахунки за поставлену теплову енергію за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, відповідач заперечень до нарахувань зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії концерну «Міські теплові мережі» не надала. У зв`язку з відсутністю укладеного договору, облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунків за спожиту теплову енергію заборгованість відповідача за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року складає 9675,53 грн. (а.с.35). Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобов`язана сплатити позивачу 3% річних від суми заборгованості у розмірі 130,13 грн., нарахованих за період порушення грошового зобов`язання, та суму інфляційних витрат у розмірі 321,53 грн. (а.с.36, 37). На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved