Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У серпні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - позивач 1) , [PERSON] (надалі - позивач 2), [PERSON] (надалі - позивач 3) до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з квартири та зняття з реєстрації. Позивачі вказують, що 03.06.1998 між позивачем 1, яка діяла від власного імені і від імені на той час неповнолітніх дітей, позивача 2 та позивача 3 та [PERSON] укладено договір купівлі продажу, за умовами якого позивачі в рівних долях придбали квартиру [ADDRESS] . 30.08.2008 між позивачем 2 та відповідачем укладено шлюб та в подальшому [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . [INFO] у подружжя народився син, [PERSON] . 20.06.2017 рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації не один рік, її речі та документи в квартирі відсутні, а також у зв`язку з тим, що реєстрація відповідача в квартирі позивачів заважає їм вільно на власний розсуд розпоряджатися власністю, позивачі змушені звертатись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачі не з`явилися, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представником позивачів подано заяву про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, однак конверт з судовою повісткою про виклик повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 03.06.1998 відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 56-57), сторонами якого виступили [PERSON] , яка діяла від власного імені та від імені її на той час ще неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , позивачі в рівних частках набули у власність квартиру [ADDRESS] . 30 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області складено відповідний актовий запис за № 201, відповідно до якого зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2017 (а.с. 58,60-61). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що 27 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис за № 2931. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивачі вказують, що 07 травня 2009 року [PERSON] була зареєстрована у вищевказаній квартирі на її прохання, оскільки їй була потрібна київська прописка з метою обрання депутатом або в місті Києві, або в Київській області та не один рік не проживає в квартирі, що підтверджується наступними доказами: Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 24 січня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] ; Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 14 березня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] ; Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 16 травня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] ; Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 25 липня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (далі - Акт від 25.07.2018 року8), відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] ; Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 19 вересня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] ; Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 26 грудня 2018 року, який складено головою ЖК «Трикотажник-4» [PERSON] , за участі свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого проведено обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] та в ході обстеження виявлено, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] . В тому числі, позивачами до позову надано копію відзиву [PERSON] на позов в рамках цивільної справи № 753/14870/18 [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому Відповідач вказує, що за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, а також з вказаного відзиву вбачається, що [PERSON] не має жодного відношення до Квартири. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Тобто, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У подібних правовідносинах слід застосовувати частину другу ст. 406 ЦК України «припинення сервітуту». Право на проживання колишнього члена сім`ї розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення. Такі по суті висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (753/481/15-ц) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 695/2427/16-ц, провадження № 61-29520св18 (ЄДРСРУ № 85032630), від 09 жовтня 2019 року по справі № 523/12186/13-ц, провадження № 61-17372св18 (ЄДРСРУ № 85075275). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, але зареєстрований, чим порушує право власності позивачів, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивачі обмежені у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved