Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 13 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 27575,97 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 04 лютого 2015 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача Далія С.О., надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік. Договір був укладений у формі заяви та отримано кредитну картку. Згідно змісту вказаної заяви [PERSON] ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»). Судом також встановлено, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, останній допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а тому станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 27575,97 грн., яка складається з наступного: 6766,40 грн. - заборгованість за кредитом, 14419,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4600,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1289,33 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п.9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до договору сторонами не зазначено строк дії карти, розмір щомісячних платежів, порядок сплати. Крім того, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів надання нової картки з іншим строком дії. Договір між сторонами укладався 13 серпня 2007 року на строк дії картки. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем [PERSON] здійснено 30 жовтня 2007 року. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed