Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: встановити факт його постійного проживання з померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на: - земельну ділянку, кадастровий номер 3222485901:01:044:5098, площею 0,0798 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок житловою площею 63,11 кв.м, загальною площею 121,83 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 3222485901:01:044:5098, площею 0,0798 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] ; - будівельні матеріали й конструкції, з яких побудовано приміщення другого поверху будинкуза адресою: [ADDRESS] , а саме: житлова кімната площею 11,2 кв.м, житлова кімната площею 10,1 кв.м, коридор площею 13,1 кв.м, житлова кімната площею 24,8 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . Позивач вказував, що після смерті його бабусі відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, кадастровий номер 3222485901:01:044:5098, площею 0,0798 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , на якій і розташована вищезазначена садиба. Позивач вказував, що відповідно до рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.02.2003 № 77 «Про впорядкування нумерації будинків та земельних ділянок по [ADDRESS] (права сторона) с. Петропавлівська Борщагівка» нумерацію домоволодіння, власником якого являлась померла гр. [PERSON] , було змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Крім того, позивач зауважував, що відповідно до згаданого вище договору дарування померла бабуся позивача [PERSON] отримала в дар незакінчений будівництвом, збудований на 82% житловий будинок, який має бути збудований з житловою площею 63,11 кв.м, загальною площею 121,83 кв.м, який в подальшому був добудований обдарованою та зданий в експлуатацію. У подальшому у даному будинку померлою було добудовано другий поверх, що складається відповідно до технічного паспорту від 28.02.2019 з наступних приміщень: житлова кімната площею 11,2 кв.м, житлова кімната площею 10,1 кв.м, коридор площею 13,1 кв.м, житлова кімната площею 24,8 кв.м станом на 28.02.2019 загальна площа житлового будинку складала вже 182,9 кв.м, житловою площею 90,1 кв. м. Зі слів позивача, будинок вже разом з новозбудованим другим поверхом так і не був зданий в експлуатацію у зв`язку зі смертю [PERSON] , тому в цій частині майна спадщина після смерті бабусі відкрилась лише на будівельні матеріали і конструкції, з яких побудовано вище згадані приміщення другого поверху спадкового будинку. За життя, 08.10.2013 , померла склала на позивача заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. за реєстровим № 3029 та відповідно до якого вона заповіла все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також на все, на що вона за законом буде мати право, - своєму онуку, позивачу. Позивач вказував, що він прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавицею. З метою отримання на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину позивач у липні 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кузьменко С.І. з відповідною заявою. 23.07.2019 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кузьменко С.І. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що на момент смерті спадкодавця остання була зареєстрована за однією адресою, спадкоємець за іншою, у зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] є неможливим, оскільки спадкоємець пропустив строк у шість місяців для прийняття спадщини, що передбачений ст. 1270 ЦК України. Позивач зазначив, що його пояснення про те, що відповідно до ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину, так як на момент смерті його бабусі постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , не були прийняті нотаріусом до уваги у зв`язку з тим, що він не зміг надати доказів на підтвердження цього, адже на момент смерті він офіційно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а бабуся - за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилався на те, що, так як виникнення у нього права на спадкування залежить від доведення факту його постійного проживання зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини і в його паспорті та в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутня інформація про реєстрацію за останнім зареєстрованим місцем проживання померлої бабусі, він змушений звернутися з даною позовною заявою до суду для встановлення вказаного факту та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді від 06.08.2020 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.12.2020 було зобов`язано Київський обласний державний нотаріальний архів надати суду належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що була заведена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кузьменко Світланою Іванівною, діяльність якої припинено. Ухвалою суду від 26.01.2021 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання 17.03.2021 не з`явились, представник позивача подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та її участі. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач свого представника в судове засідання 17.03.2021 не направив. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини неявки свого представника та позицію щодо позову суду не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть. Після смерті баби позивача відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку, кадастровий номер 3222485901:01:044:5098, площею 0,0798 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , на якій і розташована вищезазначена садиба, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору дарування від 29.04.1996, посвідченого секретарем виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за реєстровим № 162, будинкової книги (відмітки про прийняття будинку в експлуатацію), довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 20.09.2019 № 1597, державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 16-ї сесії ХХІІІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів від 26.01.2001, а також роздруківкою інформації з Державного земельного кадастру. Із наявних в матеріалах справи роздруківок інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до цього реєстру дані про реєстрацію права власності за померлою [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не внесено, що вказує на те, що спірне спадкове майно не відчужувалось після набуття прав на нього спадкодавцем позивача. Відповідно до довідки виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26.07.2019 № 1028 вбачається, що згідно з рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.02.2003 № 77 «Про впорядкування нумерації будинків та земельних ділянок по [ADDRESS] (права сторона) с. Петропавлівська Борщагівка» нумерацію домоволодіння, власником якого являлась померла гр. [PERSON] , було змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Зі змісту згаданого вище договору дарування померла бабуся позивача [PERSON] отримала в дар незакінчений будівництвом, збудований на 82% житловий будинок, який має бути збудований з житловою площею 63,11 кв.м, загальною площею 121,83 кв.м, який в подальшому був добудований обдарованою та зданий в експлуатацію, що підтверджується відміткою в будинковій книзі на спірний спадковий житловий будинок за підписом голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради. З технічного паспорту на спірний спадковий житловий будинок від 28.02.2019 вбачається, що у даному будинку було добудовано другий поверх, що складається з наступних приміщень: житлова кімната площею 11,2 кв.м, житлова кімната площею 10,1 кв.м, коридор площею 13,1 кв.м, житлова кімната площею 24,8 кв.м, станом на 28.02.2019 загальна площа житлового будинку складала вже 182,9 кв.м, житловою площею 90,1 кв. м, що також підтверджується вже згаданою довідкою КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області». Доказів того, що спірний спадковий житловий будинок вже разом з новозбудованим другим поверхом був зданий в експлуатацію суду надано не було, тому не введена в експлуатацію частина цього будинку розглядається лише як будівельні матеріали і конструкції, з яких побудовано вище згадані приміщення другого поверху спадкового будинку. За життя, 08.10.2013, спадкодавиця позивача склала на його ім`я заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. за реєстровим № 3029 та відповідно до якого вона заповіла все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також на все, на що вона за законом буде мати право, - своєму онуку, [PERSON] , [INFO] . Позивач прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавицею, що підтверджується довідками виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.05.2020 № 388 та від 08.08.2019 № 1072, в яких зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала без реєстрації в [ADDRESS] , з 2000 року по день смерті, а її онук - [PERSON] дійсно проживав з померлою бабусею з 10.12.1999 і до дня її смерті. З метою отримання на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину позивач у липні 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кузьменко С.І. з відповідною заявою. 23.07.2019 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кузьменко С.І. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що на момент смерті спадкодавця остання була зареєстрована за однією адресою, спадкоємець за іншою, у зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] є неможливим, оскільки спадкоємець пропустив строк у шість місяців для прийняття спадщини, що передбачений ст. 1270 ЦК України. Доказів існування інших спадкоємців у померлої [PERSON] , в тому числі з матеріалів спадкової справи № 2/2019, копії яких було надано на ухвалу суду про забезпечення доказів, судом встановлено не було. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та рекомендації Верховного Суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного Суду України суд приходить до наступних висновків. З огляду на інформацію, дану виконавчим органом відповідача, позивач на момент смерті своєї спадкодавиці [PERSON] , померлої [INFO] , постійно з нею проживав, тому суд задовольняє вимогу позивача про встановлення факту його постійного проживання з його спадкодавицею на момент її смерті. Судом було встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину після її смерті прийняв, на момент смерті спадкодавиці їй належало спірне майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 3222485901:01:044:5098, площею 0,0798 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS], розміщений на ній житловий будинок житловою площею 63,11 кв.м, загальною площею 121,83 кв.м, з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, за цією ж адресою, а також з огляду на п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» будівельні матеріали й конструкції, з яких побудовано приміщення другого поверху цього будинку: житлова кімната площею 11,2 кв.м, житлова кімната площею 10,1 кв.м, коридор площею 13,1 кв.м, житлова кімната площею 24,8 кв.м. Так як нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у позасудовому порядку вирішити питання щодо визнання права власності за позивачем на спірне майно у порядку спадкування за заповітом наразі не можливо. А отже, вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне спадкове майно також підлягають задоволенню, тому суд задовольняє позов у повному обсязі. З урахуванням викладеного й

Outcome: approved