Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що йому вказана квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2010 року. Вказував, що відповідач є його тіткою та з 19.08.2011 року була зареєстрована у вказаній квартирі та мешкала у ній до червня 2015 року.. Зазначив, що на початку червня 2015 року відповідач зібрала всі свої речі та виїхала до Російської Федерації у с. Ваніно Хабаровського краю, де з липня 2015 року зареєструвалась там та мешкає, однак з реєстраційного обліку у його квартирі не знімається, що перешкоджає позивачу здійснювати користування належним йому майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявку суду не повідомила. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що їм достеменно відомо, що відповідач більше року тому виїхала до Росії та по теперішній час не повернулась, її речей у квартирі позивача немає, будь-яких перешкод у проживанні відповідача [PERSON] не чинив. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2010 року (а.с.6). За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом досліджено, що відповідач зареєстрована за зазначеною в позовній заяві адресою. Так, відповідно до відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області та довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 05.08.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.08.2011 року (а.с.7,16). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що відсутні договірні відносин між власником і особою, яка чинить перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири; квартира перебуває у володінні власника; з боку третьої особи протиправними діями вчиняються перешкоди щодо нормального користування чи розпорядження власником своїм майном. Припинення права власності особи на будинок припиняє його право на користування цим будинком. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірній квартирі, що на теперішній час належить позивачу, вже більше року, її речей за зазначеною адресою не має, що підтверджується актами обстеження від 18.08.2016 року (а.с.12). Відповідно до копії довідки від 25.09.2015 року, виданої ТОВ «Межмуніціпальна житлово-побутова організація збору платежів за житлово-комунальні послуги» Ванінського муніципального району Хабаровського краю вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрована з 07.07.2015 року по теперішній час у с. Ваніно Хабаровського краю у [ADDRESS] (а.с.11). Доказів зворотного відповідач суду не надав. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органа реєстрації по новому місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутнім або померлим), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативним актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, то вбачається, що положення ст.7 цього Закону належать до застосування до всіх правовідносин, виникнення, зміна та припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У зв'язку із вищезазначеним, підстав для вирішення у судовому порядку питання про зняття відповідача з реєстрації є зайвим. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то на користь держави, з огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] підлягає стягнення сума судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial