Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якій прохає суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 3304 гривні, з яких 824 гривні 20 копійок на відшкодування збитків, 828 гривень на відшкодування пені та 1652 гривні 20 копійок на відшкодування моральної шкоди, а також 3000 гривень витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 1-4). Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Для отримання банківських послуг він оформив у відповідача картковий рахунок та отримав платіжну картку, строк дії якої сплив у травні 2018 року. До закінчення строку платіжної картки він звернувся до відповідача з метою отримання нової, у чому йому було відмовлено із посиланням на відсутність пластика для виготовлення таких карток. Тому до 23 червня 2018 року в нього була відсутня платіжна картка. Для отримання готівки він змушений був звернутися до відділення банку, долаючи шлях у 350 метрів, на що він витратив 55 хвилин свого робочого часу, вартість якого, відповідно до його майнової декларації за 2017 рік, він оцінює у 464 гривень 20 копійок, що є, на його думку, упущеною вигодою. Крім того, після отримання грошових коштів у сумі 30000 гривень у касі банку з нього утримано комісію у розмірі 360 гривень. Вважає це спричиненням йому майнової шкоди, яку оцінює у 824 гривні 20 копійок. 23 червня 2018 року у день надання йому нової картки, банком списано 1200 гривень за обслуговування з його особового рахунку, не зважаючи на те, що банком не надавалися йому послуги протягом майже трьох тижнів. Через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків він порахував пеню, яка складає 828 гривень. Зазначеними діями відповідача йому було завдано також моральної шкоди, яка виразилася у частковій втраті позивачем віри у банківську систему України, що спричинило стан фрустрації та легкої депресії. Розмір моральної шкоди він оцінює у розмірі, який дорівнює розміру матеріальної шкоди, що сумарно складає 1652 гривні 20 копійок. Для надання йому правничої допомоги він уклав договір із адвокатом, внаслідок чого поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 3000 гривень, які також прохає стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 08 жовтня 2018 року на 14 годину (а.с. 20). 25 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не визнала позовні вимоги та прохала відмовити у їх задоволенні, посилаючись на наступне. 26 квітня 2008 року між [PERSON] та банком укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, на виконання якого йому видано картку на його ім`я зі строком дії до 30 травня 2018 року, на ім`я його дружини [PERSON] зі строком дії до 30 травня 2018 року, та на ім`я його доньки [PERSON] - до 30 листопада 2020 року. Всі ці картки є картками вказаного карткового рахунку. Відповідно до умов договору, картка, яка видана першою, є основною, останні - додатковими. У разі спливу строку дії основної картки, наступна картка отримує статус основної і так далі. Отже, на момент закінчення строку дії картки позивача, строк дії картки на ім`я його доньки не сплив та вона активно нею користувалася. Тому, доводи позивача є безпідставними, оскільки позивач самостійно обрав спосіб отримання готівки з його карткового рахунку шляхом звернення до каси банку. Відповідно до договору, банк зобов`язався надати клієнту у користування картку протягом п`яти днів з моменту укладення договору та надання клієнтом всіх необхідних документів за умови сплати ним винагороди банку. Позивач звернувся із письмовою заявою на отримання карток 23 червня 2018 року і в той же день їх отримав. Крім того, позивач зазначає у позові відстань від його офісу до відділення банку у 170 метрів, яку він мав здолати, щоб прийти до банку та отримати картку, тоді як у заяві банку він зазначав про відстань у 350 метрів. Списання банком з картки позивача суми комісії у 1200 гривень відбулося відповідно до тарифів для фізичних осіб, зазначених у договорі. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди є голослівними та ні чим не підтвердженими. З урахуванням цього, вважає заявлені позивачем вимоги надуманими, безпідставними та такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (а.с. 24-26). 03 жовтня 2018 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій не погодився із доводами представниці відповідача, посилаючись на те, що банк за умовами договору зобов`язаний виготовити картку на його ім`я, а посилання відповідача на те, що у нього була можливість використати карту доньки є безпідставною, оскільки донька мешкає та здійснює адвокатську діяльність у м. Києві. Крім того, він звернувся до банку не 23 червня 2018 року, а заздалегідь, оскільки знає, що банківська картка виготовляється у м. Києві та вже потім направляється до відповідного відділення банка, а отримав цю картку він лише 23 червня 2018 року. Про зазначення у позові відстані від його офісу до відділення банку у 170 метрів мав на увазі відстань в один бік, тоді як у заяві банку він писав 350 метрів з урахуванням відстані в обидва боки. Щодо визначення суми доходу, то відповідно до вимог Податкового кодексу України, вона визначається за результатами минулого року. Посилання представника відповідача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «C. and C. v UK» є безглуздим, оскільки предметом розгляду цієї справи є застосування тілесних покарань у державних школах Шотландії. З приводу стягнення коштів на професійну правничу допомогу зазначив, що, не зважаючи на те, що він сам є адвокатом, це жодним чином не перешкоджає йому користуватися послугами адвоката у справах, де він особисто бере участь. З цих підстав прохає задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 49-51). 16 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про здійснення розподілу судових витрат, в якій прохає стягнути з відповідача на відшкодування витрат з надання правничої допомоги 5000 гривень та компенсацію за втрачений заробіток у розмірі 1013 гривень 71 копійку (а.с. 97-98). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, пославшись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що він приходив до банку, де при наданні заяви на видачу нової картки, працівниця банку запропонувала йому залишити незаповненим місце із датою звернення, запевнивши, що картку буде виготовлено у самий короткий термін. Він погодився на цю пропозицію, і, як наслідок, отримав проволочки у часі із виготовлення пластикової картки банку, а також неможливість документально довести той факт, що дата, яка є у його письмовій заяві про виготовлення нової картки - 23 червня 2018 року, не відповідає дійсності. Він прохав суд витребувати, як доказ, відеозапис відвідування ним банку 05 червня 2018 року, однак не дивлячись на те, що суд задовольнив його вимоги, відповідач не виконав ухвалу суду про витребування доказів, зазначивши, що за той час відеозапису не збережено. Через це змушений доводити правомірність своїх вимог на підставі тих доказів, які є у його розпорядженні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та прохала відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Наголошувала на тому, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів тому, що він звертався до банку раніше, до 23 червня 2018 року, а відтак, його пояснення є лише його домислами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, наданими сторонами письмовими доказами, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом відповідача, оскільки 26 квітня 2008 року ним укладено із ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 30-31). На виконання цього договору позивачу видано платіжні картки, а саме: на його ім`я зі строком дії до 30 травня 2018 року, на ім`я його дружини [PERSON] зі строком дії до 30 травня 2018 року та на ім`я його доньки [PERSON] - до 30 листопада 2020 року. Строк дії картки [PERSON] сплив 30 травня 2018 року. Із заявою про видачу нової картки він звернувся до банку 23 червня 2019 року (а.с. 40) та вже 27 червня 2019 отримав нову картку (а.с. 44), тобто через чотири дні з часу звернення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормою ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підпунктом 4.4 Договору про відкриття та обслуговування рахунку з видачею платіжної картки № [NUMBER] від 26 квітня 2008 року встановлено, що банк зобов`язується відкрити [PERSON] картковий рахунок та надати у користування картку протягом п`яти банківських днів з дати підписання цього договору, надання клієнтом документів, визначених п.п. 4.2.1 цього договору. Підпункт 4.2.1, в свою чергу, встановлює, що клієнт зобов`язується для відкриття карткового рахунку надати, зокрема, заяву. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони перебувають між собою у договірних правовідносинах на підставі укладеного договору про відкриття карткового рахунку. Договором встановлено, що для отримання картки позивач повинен звернутися до банку із заявою та іншими документами, після чого протягом п`яти банківських днів йому буде видана платіжна картка. 30 травня 2018 року у позивача закінчився строк дії його картки. Він звернувся до банку із заявою 23 червня 2018 року для отримання нової картки, яку фактично отримав 27 червня 2018 року. Позивач зазначає, що звернувся до банку значно раніше, оскільки знає, що на виготовлення картки потрібен час і вона виготовляється у м. Києві, а не у м. Дніпрі, однак жодних доказів такого звернення суду не надав. Внаслідок недоведеності з боку позивача самого факту звернення до банку раніше, ніж 23 червня 2018 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки банком картка йому видана у той строк, що передбачений договором. На виконання приписів ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати на рахунок Держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed