Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У серпні 2020 [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якому просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2011 на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обгрунтована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва присуджено до стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2004 р.н., у твердій грошовій сумі 700,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення витрати на утримання дочки значно зросли. Відповідач більше 13 років не контактує з дитиною, його контактні дані невідомі, тому у позасудовому порядку домовитися з відповідачем про розмір аліментів неможливо. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за адресою реєстрації місця проживання, однак у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, з будь-якими заявами до суду не звертався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2003 по 26.02.2008 (а. с. 36). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні (а. с. 7, 8). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючии з 19.10.2010 та по досягненню дитиною повноліття (а. с. 5). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Ці доводи позивача суд визнає слушними, оскільки на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів дочці сторін було 7 років, зараз вона має повних 17 років, а відтак є очевидним, що забезпечення їх фізичного існування і гармонійного розвитку потребує більше коштів, ніж майже десять років назад. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, вважає що є підстави для збільшення розміру раніше визначених судом аліментів. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З огляду на вищенаведене, а також за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191, 192 СК України, та

Outcome: approved