Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2016 року. У період шлюбу [INFO] року у них народився син. Весь час позивачка проживає з матір'ю відповідача в її квартирі, дитина проживає разом з нею. Вона самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. До народження сина відповідач почав зникати з дому, не ночувати дома і не пояснювати свою поведінку. У 2013 зник з дому, у зв'язку з чим позивачка зверталась до ВКР Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про розшук. Після чого відповідач на деякий час з'явився, але з 2014 року відповідач знову перестав проживати з сім'єю, ніякого інтересу до життя дитини не проявляв, станом здоров'я дитини та її матеріальним станом не цікавився. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Крім того, поновлення спілкування сина з відповідачем може негативно позначитися на психологічному стані дитини, нанести йому психологічну травму, у зв'язку з чим позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], оскільки батько свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, однак конверт з судовою повісткою про виклик повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні підтримала наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони зареєстрували шлюбу 12.10.2006 року (а.с.5). В період зареєстрованого шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 4). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб № 75 від 22.08.2017 р. виданої ЖБК «Метробудівник-3, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають, але не зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з довідки-характеристики на дитину, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 779 Дарницького району м. Києва, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний заклад з 2016 року. Мати дитини [PERSON] приділяє увагу вихованню сина, завжди цікавиться його успіхами, здійснює оплату за перебування дитини у дошкільному закладі. Приводить до садка і забирає дитину мати або бабуся. Батько дитини в садочок жодного разу не з'являвся. Вихователі групи, де перебуває дитина, з батьком дитини не знайомі. Дитина про батька не згадує. Жодних батьківських зборів, відкритих занять, розважальних закладів за участі дитини батько дитини не відвідував (а.с. 11). Згідно довідки виданої о/у ВКР Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] від 25.11.2013 р. [PERSON] зверталась до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про розшук чоловіка [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки він невідомо де проживає, з дитиною не спілкується, не цікавиться життям і здоров'ям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] Згідно висновку органу опіки та піклування №101-893/03 від 30.01.2018 р., з метою захисту майбутнього та інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 29-30) Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі по 2000,00 грн. на утримання дитини щомісяця на користь позивачки з 28.08.2017 року - дня подачі позову до суду і до їх повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 640,00 грн. понесених нею витрат при зверненні до суду у вигляді судового збору.

Outcome: approved