Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом\~ до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 599, та стягнення аліментів, мотивуючи позов тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось та останні шість місяців вони проживають окремо, можливості зберегти сімю не має, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає. Проте питання про виплату аліментів в добровільному порядку не вирішено, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30 % від заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно з часу подачі заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто до 19.09.2031 р., мотивуючи тим, що донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, інших аліментних зобовязань у відповідача немає, стан здоровя дозволяє йому працювати та заробляти. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що подружні відносини припинено з червня 2016 р. Відповідач в судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнав. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частини 1,2 ст. 183 СК України передбачають, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 17.10.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 110879 від 17.10.2009 р. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з червня 2016 року. Питання щодо розподілу спільного майна, вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно довідки Старонекрасівської сільської ради № 1430 від 02.08.2016 року донька [PERSON] проживає з матірю та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Як вбачається з довідки № 12 від 06.07.2016 р. відповідач [PERSON] працює у ТОВ «Судноремонтне підприємство «Дунайсудносервіс», має заробітну платню: у січні 2016 р.- 2\~801,32 грн., у травні 2016 р. 3\~421,94 грн., у червні 2016 р. 3\~532,27 грн. (а.с14). Відповідач інших осіб на утриманні немає. Має задовільний стан здоровя, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову відповідачу розяснено відповідно до вимог ч.2 ст.174 ЦПК України, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 30 % від заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно з часу подачі заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто до 19.09.2031 р. Дитина після розірвання шлю буде проживати з позивачем. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати та стягнути аліменти. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved