overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що домоволодіння №68 по вул. Сафоновій у місті Дніпрі належить їй на праві приватної власності. У вказаному домоволодінні зареєстровані: власник [PERSON], її брат [PERSON], брат [PERSON], сестра [PERSON], племінниця [PERSON], племінник [PERSON], син [PERSON], брат [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідачі з 2000 року в домоволодінні не проживають, за комунальні послуги не сплачують, жилою площею домоволодіння не користуються. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилою площею домоволодіння №68 по вул. Сафоновій у місті Дніпрі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічних викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.2016 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивачу на праві особистою приватної власності належить домоволодіння №68 по вул. Сафоновій у місті Дніпрі. Відповідно до довідки про склад сімї №175952 від 22.05.2016, виданою головою квартального комітету №7 в домоволодінні зареєстровані: власник - [PERSON], її брат - [PERSON], брат - [PERSON], сестра - [PERSON], племінниця - [PERSON], племінник - [PERSON], син - [PERSON], брат - [PERSON]. З 2000 року відповідачі в домоволодінні не проживають, жилою площею не користуються, за комунальні послуги не сплачують. Вказана обставина підтверджується актом від 24.07.2016 року, складеним представником квартального комітету №7 та показами свідків [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідачі з 2000 року не проживають в домоволодінні №68 по вул. Сафоновій у місті Дніпрі, суд вважає їх такими, що втратили право користування жилою площею цього домоволодіння.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, управління-реєстраційна служба відділ формування та ведення реєстру територіальної громади, про зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що домоволодіння №34 по вул. Береговій у місті Дніпрі належить йому на праві приватної власності. У вказаному домоволодінні зареєстрований його онук, [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач з 2006 року в домоволодінні не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилою площею домоволодіння №34 по вул. Береговій у місті Дніпрі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічних викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2001 року видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивачу на праві особистою приватної власності належить домоволодіння №34 по вул. Береговій у місті Дніпрі. В домоволодінні зареєстрований онук позивача, [PERSON], проте з 2006 року, він в домоволодінні не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується актом від 08.08.2016 року, складеним головою квартального комітету №13 Амур-Нижньодніпровської районною у м. Дніпропетровську ради та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач з 2006 року не проживає в домоволодінні №34 по вул. Береговій у місті Дніпрі, суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього домоволодіння.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, заінтересована особа: Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що вона звернулася до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з приводу призначення їй пенсії за вислугу років, проте Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську повідомило, що в трудовій книжці є виправлення в прізвищі заявника та це виправлення зроблено некоректно, а тому [PERSON] необхідно підтвердити факт належності їй трудової книжки. Заявник зазначає, що виправлення в її прізвищі, зроблене у трудовій книжці, позбавляє її можливості підтвердити трудовий стаж, у звязку з чим Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відмовляє у призначені та нарахуванні пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки БТ-І №2200519, від 19.04.1978 виданої на імя «(Олейник) [PERSON] (Ивановна) Михайловна». В судове засідання [PERSON] не зявилася, направленим до суду листом просила розглядати справу у її відсутність, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду заяви був належним чином повідомлений. Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 1978 року була заведена трудова книжка на імя «Олейник Наталья Ивановна». Починаючи з 26 липня 1977 року заявник працювала продавцем в крамниці № 7 обєднаної дирекції магазинів культурно-побутових товарів» де було видано їй трудову книжку. При оформлені трудової книжки були допущені виправлення прізвища з Олейник на Хомич, в імені замість літери «І» записано літеру «Ь» та виправлено по-батькові з «Івановна» на «Михайловна». У звязку з даними виправленнями у трудовій книжці, [PERSON] позбавлена можливості підтвердити свій трудовий стаж, у звязку з чим не має змоги отримати пенсію відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення належності право установлювальних документів особі, прізвище, імя, по батькові , місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки, від встановлення факту належності трудової книжці [PERSON] залежить виникнення її цивільних прав та обовязків, суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, заінтересована особа: Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що вона звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з приводу призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров'я. Проте Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську повідомило, що у трудовій книжці є виправлення в написі прізвища та це виправлення зроблено некоректно, а тому [PERSON] необхідно підтвердити належності їй трудової книжки. Заявник зазначає, що некоректно зроблено виправлення в написі прізвища у трудовій книжці, позбавляє її можливості підтвердити трудовий стаж, у зв'язку з чим Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відмовляє у призначені та нарахуванні пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER], від 11.08.1977 виданої на ім'я «[PERSON]». В судове засідання [PERSON] не з'явився, направленим до суду листом просила розглядати справу у її відсутність, просила її заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду заяви був належним чином повідомлений. Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 1977 року російською мовою була заведена трудова книжка на ім'я «[PERSON]». З 1982 по 1990 років заявниця працювала на підприємстві вузлова поліклініка ст. в Амур-Нижньодніпровськ вузол. 09.03.1982 року поліклінікою, де працювала заявниця, в трудовій книжці була зроблена запис про зміну прізвища з «[PERSON]». 23.05.1984 року поліклінікою знову зроблено запис про зміну прізвища з «[PERSON]». В трудовій книжці, запис про зміну прізвище на титульному аркуші зроблено некоректно, допущене виправлення у написанні прізвища. У зв'язку з допущеною помилкою у трудовій книжці, [PERSON] позбавлена можливості підтвердити свій трудовий стаж, у зв'язку з чим не має змоги отримати пенсію відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення належності право установлювальних документів особі, прізвище, ім'я, по батькові , місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки, від встановлення факту належності трудової книжці [PERSON] залежить виникнення її цивільних прав та обов'язків, суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, вона успадкувала після померлої матері, [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після померлої [PERSON] 73/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] Інша частина домоволодіння 27/100 частини належала на праві власності її тітці, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданого відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів [NUMBER] від 10.09.1982 року, записаного в реєстрову книгу №408-30. Після померлої [INFO] [PERSON] спадщина не відкривалася, із заявою про прийняття спадщини родичі не зверталися. Таким чином, після померлої [PERSON] на 27/100 частини домоволодіння спадкові права не оформлялися. Так, як позивач з 08.12.1974 року зареєстрована у вказаному домоволодінні та на протязі більше 10 років безперервно володіє та користуються 27/100 частини домоволодінням, просить визнати за нею право власності на 27/100 частини домоволодінням [ADDRESS] за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 27/100 частини домоволодіння будинку [ADDRESS] Після смерті [PERSON] спадщина не відкривалася, спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Починаючи з 1997 року [PERSON] відкрито та безперервно користується 27/100 частини домоволодіння [ADDRESS], сплачує за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Так, як [PERSON] більше 10 років володіє 27/100 частини домоволодінням [ADDRESS] та безперервно користується цим майном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проте спільне життя у них не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на її утриманні, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дітей не виконує, добровільно допомогу не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України, стягнути з відповідача на свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачи позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судовому засідані позивач та її представник надали аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві та наполягали на задоволення своїх позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив призначити стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини (по 1/6 частин на кожну дитину), оскільки має малу заробітну плату. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 11 червня 2005 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на утриманні матері, відповідач працює, має дохід, свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дітей не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини по (1/6 частини для кожної дитини) від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проте спільне життя у них не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на її утриманні, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дітей не виконує, добровільно допомогу не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України, стягнути з відповідача на свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини по (1/6 частини на кожну дитину) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з з дня подачи позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на утриманні матері, відповідач працює, має дохід, свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дітей не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини по (1/6 частини для кожної дитини) від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У серпні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проте спільне життя у них не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на її утриманні, відповідач свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання дітей не виконує, добровільно допомогу не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України, стягнути з відповідача на свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини по (1/6 частини на кожну дитину) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з з дня подачи позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічних викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, його представник позовні вимоги визнав частково та просив призначити розмір сплати аліментів 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, посилаючись на те, що у його довірителя на утриманні перебуває його батько, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та мати, яка є інвалидом ІІ групи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 2002 року позивачка та відповідач перебували у шлюбі від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, діти знаходиться на утриманні матері, відповідач працює, має дохід, свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання дітей не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини по (1/6 частини для кожної дитини) від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved