Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

у січні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з відповідача завдану їй матеріальну та моральну шкоду вчиненням кримінального правопорушення, а також просила покласти на відповідача судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи. В обґрунтування позову зазначила, що 12 квітня 2015 року, між 18 год. 30 хв. та 20 год., під час святкування в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка в с.МостищеМакарівського району Київської області між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка, в ході якої [PERSON] , передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, з метою нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] різко підвівся на ноги, і тримаючи в руках сумку, спрямував нею удар у сторону [PERSON] , який отримала в голову [PERSON] . Своїми необережними діями (злочинна самовпевненість) [PERSON] спричинив [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. Дії [PERSON] кваліфікуються за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.Вказала, що кримінальне провадження за №12015110210000300 від 15квітня 2015 року по обвинуваченню[PERSON] у вчиненні злочину, передбаченогост.128 КК України з Макарівського районного суду Київської області було передано до Ірпінського міського суду Київської області, а потім до Бородянського районного суду Київської області. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності,передбаченої ст.128КК України, на підставіст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за №12015110210000300 від 15квітня 2015 року по обвинуваченню[PERSON] у вчиненні злочину, передбаченогост.128 КК України, закрито. У ході досудового слідства у кримінальному провадженні №12015110210000300 від 15квітня 2015 року по обвинуваченню[PERSON] у вчиненні злочину, передбаченогост.128 КК України, останнім було відшкодовано їй 3 000,00 грн, які було передано у присутності [PERSON] . Будь - яких інших коштів відповідачем не було відшкодовано позивачу. Позивач зазначила, що у рамках вказаного кримінального провадження нею було заявлено 10.08.2015, 31.08.2015, 13.05.2016 цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої як потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, які у подальшому уточнювалися, оскільки розмір матеріальних витрат збільшувався у зв`язку із збільшенням таких витрат, понесених на придбання лікарських засобів та медичних препаратів. Проте у рамках зазначеного кримінального провадження цивільний позов потерпілої особи не вирішувався. У позові, поданому до Голосіївського районного суду м. Києва вказала, що загальна сума понесених нею витрат за весь період лікування складає 47 606,94 грн. Такі витрати вона просить стягнути на її користь з відповідача як з винної у вчиненні кримінального правопорушення особи. 16.07.2015 фахівцем психологом [PERSON] було складено висновок експертного дослідження за №1-16/07, відповідно до якого, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 12.04.2015 [PERSON] були спричинені психологічні (моральні) страждання, орієнтовний еквівалент компенсації яких становить 330 мінімальних заробітних плат, що виходячи з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати в 1 218,00 грн станом на 01.01.2015 - компенсація заподіяної потерпілій моральної шкоди складала 401 940,00 грн. Однак, позивач вказала, що після неправомірних дій відповідача вона стала інвалідом, травмування голови з тривалим лікуванням та важким одужанням призвело до формування негативних психологічних змін (емоційна пригніченість, лабільність, плаксивість, дратівливість, вимушені реакції замикання, тощо). За весь період лікування відповідач не вибачився перед нею, хоча фактично зруйнував її життя, та не поніс відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. З урахуванням зазначеного позивач оцінила моральну шкоду, спричинену відповідачем у розмірі 1 377 090,00 грн., компенсація якої становить 330 мінімальних заробітних плат, з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 (4 173,00 грн). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2019 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач своїм право на подачу відзиву не скористався, у судове засідання не з`явився. Судова повістка, що направлялася на адресу відповідача, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ураховуючи дотримання приписів ст.128 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Беручи до уваги зазначене та відсутність заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що узгоджується із положеннями ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до положень ст.22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Судом встановлено, що 12 квітня 2015 року, між 18 год. 30 хв. та 20 год., під час святкування в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка в с.МостищеМакарівського району Київської області між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка, в ході якої [PERSON] , передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, з метою нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] різко підвівся на ноги, і тримаючи в руках сумку, спрямував нею удар у сторону [PERSON] , який отримала в голову [PERSON] . Своїми необережними діями (злочинна самовпевненість) [PERSON] спричинив [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. Дії [PERSON] кваліфікуються за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності,передбаченої ст.128КК України, на підставіст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за №12015110210000300 від 15квітня 2015року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченогост.128 КК України, закрито. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадженняі звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із змісту ухвали Бородянського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року провадження у справі було закрито, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до обвинувачення з моменту події злочину (12 квітня 2015 року) пройшло більше 3 років, і обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, тобто перебіг давності не зупинявся, а тому кримінальне провадження відносно нього підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.128 КК України. У даному кримінальному провадженні позивач [PERSON] була визнана потерпілою. Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було пред`явлено цивільний позов у рамках вказаного кримінального провадження, проте такий цивільний позов не розглядався судом. Так, загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частини другої статті 1166 ЦК України, у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Судом встановлено, що після завдання відповідачем позивачу тяжких тілесних ушкоджень, остання перебувала на стаціонарному лікуванні з подальшим проведенням операції у відділенні хірургії КМКЛШМД та лікування у післяопераційний період. Позивач періодично проходила дослідження головного мозку із застосуванням МРТ та МКТ, тривалий час купувала лікарські засоби та медичні препарати, необхідні для її лікування. У період з 15.04.2015 по 11.05.2018 [PERSON] понесла матеріальні витрати, пов`язані із проходженням лікування у розмірі 47 606,94 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій про сплату за медичні засоби та лікарські препарати, проходження медичних оглядів, МРТ, МКТ, обстеження,тощо. Такий розмір матеріального збитку підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а тому суд враховує його при визначенні розміру матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доказів на спростування такого розрахунку стороною відповідача у розпорядження суду не надано. Проте, у ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем було відшкодовано у добровільному порядку позивачу 3 000,00 грн у рахунок понесених нею витрат на лікування. Вказана обставина визнавалася позивачем. Отже, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню частково, та з урахуванням сплачених відповідачем 3 000, 00 грн, у рахунок відшкодування витрат понесених позивачем на лікуванням, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 44 606,00 грн (47 606, 00 - 3 000,00). Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, наступне. Рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012по справі № 1-5/2012 визначено, що право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях32,56,62,152 Основного Закону України. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.ч.1-4ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Як встановлено судом, позивачу завдано матеріальної шкоди внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, яка до цього часу не відшкодована,що свідчить про наявність пережитих душевних страждань позивачем, які вона зазнала у зв`язку із втратою здоров`я через протиправну поведінку відповідача, отримавши інвалідність у молодому віці. 16.07.2015 фахівцем психологом [PERSON] було складено висновок експертного дослідження за №1-16/07, відповідно до якого, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, що мало місце 12.04.2015 [PERSON] були спричинені психологічні (моральні) страждання, орієнтовний еквівалент компенсації яких становить 330 мінімальних заробітних плат, що виходячи з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати в 1 218,00 грн станом на 01.012015 - компенсація заподіяної потерпілій моральної шкоди складала 401 940,00 грн. Визначаючи розмір моральної школи, яка повинна бути відшкодована відповідачем позивачу, суд враховує висновки, викладені в експертному дослідження№1-16/07 та бере до уваги, що розмір моральної шкоди зазначений експертом як орієнтовний. При цьому, заявлену позивачем суму в 1 377 090, 00 грн. моральної шкоди, суд вважає надмірною. Таким чином, ураховуючи глибину та характер моральних страждань, які завдані позивачу, характеру майнових втрат внаслідок вчинення злочину, отримання позивачем інвалідності довічно, виходячи із принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення із відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн 00 коп. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат відносяться витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем були понесені витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 4 500,00 грн, сплачені Українському центру судових експертиз, що підтверджується рахунком від 07.07.2015 та чеком від 07.07.2015, які у силу приписів ст. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено судом частково, а тому з відповідача необхідно стягнути 960,50 грн. судового збору в дохід держави, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial