Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У січні 2014 року TOB «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на підставі договорів іпотеки на приміщення кафе, склад Б-1, літній майданчик, які знаходяться в [ADDRESS], що належать [PERSON] та [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року у сумі 1657589,08 грн та за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року у сумі 9141755,47 грн. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року в сумі 1657589,08 грн, що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 39926,32 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 319131 грн; суми несплачених відсотків за користування кредитом 4671,58 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 37339 грн; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1301119,08 грн, звернув стягнення на підставі договору іпотеки першої черги № РСМЬ-001/185/2006 від 01.03.2006 року на заставлене майно - приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], з яких 1/2 частини приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м., та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м., літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м, належить на праві власності [PERSON], та 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та 1/2 частину складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, що належить на [PERSON], на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з врахуванням суми 43165 доларів США 12 центів, стягнутої рішенням Деснянського районного суму м. Чернігова від 14.04.2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року в сумі 9141755,47 грн, що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 233553,49 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 1866793,04 грн; суми несплачених відсотків за користування кредитом 12407,84 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку 99175,86 грн; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 7175786,57 грн. звернув стягнення на підставі договору іпотеки другої черги № РМ-SMEN00/025/2008/1 від 04.09.2008 року на заставлене майно - приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], з яких 1/2 частини приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, що належить [PERSON], на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з врахуванням суми заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року в сумі 245961 доларів США 34 центі та 59833,53 грн стягнутої згідно рішення Деснянського районного суму м. Чернігова від 14.04.2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, суд стягнув з [PERSON] судові витрати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 229,40 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що рішенням суду на нього покладено відповідальність в потрійному розмірі: заборгованість за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року; погашення заборгованості у новій сумі станом на 15.11.2013 року і звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, апелянт зазначає, що не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, так як об'єкт іпотеки знаходиться в спільній власності, без виділення частки [PERSON] в натурі та реєстрації її права власності. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] полягають у тому, що вона не є боржником за даними правовідносинами і може нести відповідальність як майновий поручитель виключно в межах вартості предмета іпотеки, а не солідарно на всю суму. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст.ст.74, 76 ЦПК України. Клопотання представника [PERSON] про відкладення розгляду справи суд відхилив як безпідставне. Представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.03.2006 року між АКБ «Райфайзенбанк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № СМ-001/185/2006 на суму 80000 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом строком до 26.02.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 01.03.2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №РСМL-001/185/2006 на приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м в [ADDRESS]. 04.09.2008 року сторони за цим кредитним договором уклали додатковий договір № 1, яким виклали п.1.9.1. кредитного договору щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині в новій редакції. Додатковими договорами № 1 від 19.01.2009 року та № 2 від 27.07.2009 року до кредитного договору № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року були внесені зміни щодо графіку платежів, порядку нарахування процентів, права дострокового повернення кредиту та наслідків порушення умов виконання договору. 04.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником АКБ «Райфайзенбанк Аваль» (а.с.113), та [PERSON] був укладений кредитний договір № СМ-SMEN00/025/2008 на суму 235000 доларів США зі сплатою 4,5 % річних за користування кредитом строком до 04.09.2023 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 04.09.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №РМ-SMEN00/025/2008/1 про передачу в іпотеку приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик загальною площею 39,6 кв.м, в [ADDRESS]. Додатковими договорами № 1 від 02.02.2009 року та № 2 від 30.07.2009 року були внесені зміни до кредитного договору № СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року щодо графіку погашення, порядку нарахування процентів, наслідків порушення умов виконання договору. 24.12.2010 року між TOB «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.113), був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» продав права вимоги за винагороду щодо сплати [PERSON] загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти на суму боргу, всі штрафні санкції, за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року у розмірі 44597,90 доларів США і за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року у розмірі 93614,60 (а.с.107) 245961,34 доларів США. TOB «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю, 24.12.2010 року уклали також договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки [PERSON] Через невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON], який є поручителем за кредитним договором № СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року, про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами і рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року позов був задоволений та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість станом на 27.08.2010 року за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року в розмірі 43165 доларів США 12 центів, яка складалась з: заборгованості за кредитом у сумі 39926,32 доларів США і заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3238,80 доларів США, а також стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року в розмірі 245961 долар США 34 центи, яка складалась з: заборгованості за кредитом у розмірі 233553,49 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12407,85 доларів США, та стягнуто пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 59833,53 грн, а в задоволенні решти вимог було відмовлено. Зазначене рішення суду перебуває на виконанні з 01.02.2012 року, але за повідомленням Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ жодних утримань проведено не було. Через накладення арешту на предмет іпотеки державним виконавцем, [PERSON] звернулась з позовом про визнання за нею права власності на ? частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та на ? частин складу -Б-1, загальною площею 19,4 кв.м,в [ADDRESS], і рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24.09.2012 року, позов було задоволено. У зв'язку з тим, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року є невиконаним на час звернення до суду і [PERSON] продовжує порушувати зобов'язання та за період з 27.08.2010 року по 15.11.2013 року продовжила утворюватись заборгованість, то ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило звернути стягнення на підставі договору іпотеки першої черги №РСМL-001/185/2006 від 01.03.2006 року на розташовану в [ADDRESS], 1/2 частину приміщення кафе, 1/2 частину складу Б-1, та літній майданчик, що належать на праві власності [PERSON], та на 1/2 частину приміщення кафе і 1/2 частину складу Б-1, що належать [PERSON], на погашення заборгованості в сумі 1657589,08 грн за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 39926,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 319131 грн, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у сумі 4671,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 37339 грн, і пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1301119,08 грн, а також звернути стягнення на підставі договору іпотеки другої черги іпотеки №РМ-SMEN00/025/2008/1 від 04.09.2008 року на розташовану в [ADDRESS], 1/2 частину приміщення кафе, 1/2 частину складу Б-1, та літній майданчик, що належать на праві власності [PERSON], та на 1/2 частину приміщення кафе і 1/2 частину складу Б-1, що належать [PERSON] на погашення заборгованості в сумі 9141755,47 грн за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 233553,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 1866793,04 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 12407,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 99175,86 грн, і пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 7175786,57 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами, дає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в незалежності від існування нового власника на частину предмета іпотеки, з урахуванням сум боргу, які були стягнуті раніше рішенням суду. Апеляційний суд погоджується з висновком суду про можливість звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки, так як він відповідає обставинам справи та положенням ст.33 Закону України «Про іпотеку», але в частині визначення суми заборгованості апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства У разі порушення умов договору, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст..3,4 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами, TOB «ОТП Факторинг Україна» скористалось правом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 27.08.2010 року. Проте, за повідомленням виконавчої служби, утримань на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року не було. Ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яке не виконано, не позбавляє кредитора права звернення до суду з позовом про задоволення своїх вимог у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Твердження [PERSON] про те, що це є подвійним стягненням, безпідставні, оскільки, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язань і кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, будуть зараховані на погашення заборгованості. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених умовами договору, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст..526, 599 ЦК України. Після 27.08.2010 року і до 15.11.2013 року [PERSON] продовжував порушувати умови кредитних договорів. Пунктом 4.1.1. кредитного договору № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року передбачене нарахування боржнику пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені строки. Кредитний договір №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року має теж п.4.1.1. аналогічного змісту. За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю, TOB «ОТП Факторинг Україна» були продані права вимоги щодо сплати [PERSON] загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти на суму боргу, всі штрафні санкції. Таким чином, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені строки за період з 27.08.2010 року і до 15.11.2013 року TOB «ОТП Факторинг Україна» була нарахована [PERSON] пеня за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року в розмірі 1301119,08 грн, а за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року нарахована пеня в розмірі 7175786,57 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості, інших нарахувань за вказаний період не було. Оскільки, відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України, ст..3,4 ЦПК України, позивач самостійно обирає спосіб судового захисту свого порушеного майнового права, і тому він не позбавлений права на вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за заборгованістю за інший період. За умовами ст.2 договору іпотеки №РСМL-001/185/2006 від 01.03.2006 року, ст.2 договору іпотеки №РМ-SMEN00/025/2008/1 від 04.09.2008 року, договору купівлі-продажу кредитного портфелю і договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року, зобов'язання по сплаті пені за порушення зобов'язань за кредитними договорами теж забезпечені іпотекою і тому вимоги позивача про звернення стягнення на заборгованість по сплаті пені за період після рішення суду на предмет іпотеки теж є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Твердження [PERSON] і [PERSON] про те, що не може бути звернуто стягнення в порядку іпотеки на майно, яке не належить іпотекодавцю, яке перебуває в спільній власності без виділу частки в натурі і без реєстрації права власності, спростовуються положеннями ст.23 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.36 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати , що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа. До якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як убачається з матеріалів справи і договорів іпотеки, [PERSON] передав в іпотеку об'єкти нерухомості, що належать йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.08.2002 року виконкомом Чернігівської міськради, і які знаходяться за адресою: [ADDRESS], та складаються: з приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, склад Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, літній майданчик, загальною площею 39,6 кв.м. За договором іпотеки від 01.03.2006 року сторони оцінили вартість іпотеки у 193793 грн, а за договором іпотеки від 04.09.2008 року вартість іпотечного майна була визначена у 2036716 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24.09.2012 року, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, та на 1/2 частину складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м, що знаходяться в [ADDRESS], і був знятий арешт з зазначеного майна. Зважаючи на вказане рішення суду, у власності [PERSON] залишилась 1/2 частина приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, 1/2 частина складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м і літній майданчик, загальною площею 39,6 кв.м, а до власності [PERSON] стало належати 1/2 частина приміщення кафе, загальною площею 129,9 кв.м, і 1/2 частину складу Б-1, загальною площею 19,4 кв.м. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на [PERSON] може бути покладено обов'язок виконання зобов'язань за кредитними договорами, оскільки у зв'язку з переходом до неї права власності на 1/2 частину предмета іпотеки, вона набула статус іпотекодавця та має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», суд у своєму рішенні повинен зазначити не тільки опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, а й визначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. При цьому, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні висновки суду по суті розглянутих вимог, на що зверталась увага судів в п.13 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року. Визначаючи загальний розмір вимог, апеляційний суд виходить з положень ст.11 ЦПК України, яка передбачає розгляд справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року з [PERSON] була стягнута заборгованість станом на 27.08.2010 року за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року в розмірі заборгованості за кредитом у сумі 39926,32 доларів США і заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3238,80 доларів США, а всього 43165 доларів США 12 центів. Як убачається з позовних вимог, за кредитним договором від 01.03.2006 року, до суми заборгованості включена заборгованість, що складається з суми залишку заборгованості 39926,32 долари США, яка стягнута рішенням суду, і суми несплачених відсотків за користування кредитом 4671,58 долари США, з яких за рішенням суду стягнуто лише 3238,80 доларів США. З наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам за кредитним договором від 01.03.2006 року, вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4671,58 долари США визначена за період з 27.03.2006 року по 26.03.2010 року, тобто за той період, який досліджувався Деснянським районним судом м. Чернігова при розгляді справи за позовом про стягнення заборгованості станом на 27.08.2010 року. В тій справі, суд визначився, що сума заборгованості по процентам за користування кредитом становить 3238,80 доларів США і, в силу ст.61 ЦПК України, апеляційний суд визначає розмір заборгованості по процентам за користування кредитом від 01.03.2006 року в сумі 3238,80 доларів США. Також рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року була стягнута за кредитним договором від 04.09.2008 року заборгованість за кредитом у сумі 233553,49 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 12407,85 доларів США та стягнута пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 59833,53 грн. При зверненні з даним позовом, позивач зазначив складову заборгованості залишок заборгованості за кредитом у сумі 233553,49 доларів США та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 12407,85 доларів США, а стягнута судом пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 59833,53 грн в позовних вимогах не зазначалась. Крім того, кредитні кошти за договорами надавались в доларах США. Відповідач не заперечував законності надання кредиту саме в доларах США. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2011 року заборгованість була стягнута в доларах США. Проте, в своїх позовних вимогах позивач наполягає на визначенні суми заборгованості в національній валюті гривні і для перерахунку еквівалентності просить застосувати офіційний курс НБУ на день проведення розрахунку 7,99 (а.с. 85 т.1). Виходячи з положень ст.11 ЦПК України, заявлених вимог і права позивача в даному випадку самому обирати валюту розрахунку, апеляційний суд визначає, що за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року розмір стягнутої заборгованості становить 345023 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 319131 грн і заборгованості по процентам за користування кредитом 25892 грн. За кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року розмір стягнутої заборгованості становить 1965968,90 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 1866793,04 грн і заборгованості по процентам за користування кредитом 99175,86 грн. Крім заборгованості, вже стягнутої судовим рішенням, позивач вказав і пеню за прострочення виконання зобов'язань, яка виникла у період з 27.08.2010 року по 15.11.2013 року, за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року у сумі 1301119,08 грн і за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року у сумі 7175786,57 грн. Беручи до уваги положення ч.3 ст.551 ЦК України, розмір заборгованості за кредитними договорами (345023 грн і 1866793,04 грн), вартість іпотечного майна, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за кредитним договором від 01.03.2006 року до 300000 грн, а за кредитним договором від 04.09.2008 року до 500000 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № СМ-001/185/2006 від 01.03.2006 року становить 645023 грн, а за кредитним договором №СМ-SMEN00/025/2008 від 04.09.2008 року становить 2465968,90 грн. За таких обставин, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин і положень чинного законодавства, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру вимог, що підлягають сплаті з вартості предмета іпотеки. В іншій частині висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення в тій частині відсутні.

Outcome: partial