Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд винести судове рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради з 15.02.2018 року перебуває дитина [PERSON], [INFO], як такий, що знаходиться у складних життєвих обставинах, схильний до бродяжництва. Дитина навчалася у Полтавській ЗОШ №34, а з другого півріччя переведений на навчання до Полтавської школи-інтернату №2 (6-й клас), для забезпечення належного контролю за навчанням та поведінкою, унеможливленням пропусків занять без поважних причин. Причиною переводу дитини до інтернатного закладу стало непорозуміння матері дитини з вчителями. Визнаючи девіантну поведінку сина, [PERSON] звинувачувала педколектив в упередженому ставленні до неї та дитини. Хлопчик часто проявляв свою нетактовність, нестриманість, хвастливість, схильність до суперечок та насмішок, часто був агресивним до молодшої сестри, схильний до крадіжок та бродяжництва, не реагував на зауваження вчителів, ігнорував вимоги та поради. З родиною та дитиною спеціалістами служби у справах дітей проводилась відповідна робота, направлена на підвищення батьківського потенціалу матері, але це не допомогло знайти матері спільну мову з сином, належно впливати на нього та контролювати навчальний процес і поведінку під час проведення дозвілля та канікул, мати не користується у сина авторитетом. За поданням органу опіки та піклування [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ознаками ст.184 КУпАП. Мати неодноразово писала заяви до поліції про розшук сина, який періодично тікав з дому у невідомому напрямку за період літніх канікул 2018 року. 24.07.2018 року [PERSON] знову звернулася із заявою до відділу поліції про розшук сина, якого безрезультатно шукала кілька днів. Проведені службою у справах дітей заходи виховного характеру не допомогли матері. Обстеження умов проживання родини показали, що квартира перебуває в належному стані. В сім'ї виховується ще одна дитина, яка перенесла операцію на серці та потребує посиленої уваги. [PERSON], одинока мати, надала службі у справах дітей свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки не може справлятися зі своїми обов'язками, не може нести відповідальність за сина, за збереження його життя та здоров'я. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовну заяву. Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 10.09.2018 року вих. №16-19/14639, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17, 18). Згідно з розпорядженням керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави №2147 від 27.09.2018 року цивільну справу №554/6412/18 у зв'язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 року про звільнення судді [PERSON] за наслідками повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями та відповідно до протоколу від 01.10.2018 року передано для подальшого розгляду судді Троцькій А.І. (а.с.19, 20). 01 жовтня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.21-22). 04 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.45). Представник позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив при прийнятті рішення максимально врахувати інтереси дитини (а.с.73). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради з 15.02.2018 року перебуває дитина [PERSON], [INFO] Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 13.03.2007 року, вбачається, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), про що Книзі реєстрації народжень 13.03.2007 року зроблено відповідний актовий запис №265, відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України (а.с.6, 7). Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №253 від 15.01.2018 року разом із [PERSON] за вищевказаною адресою проживають дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно з характеристикою на учня 5-В класу [PERSON], [INFO], складеною 04.12.2017 року Комунальним закладом «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №34 Полтавської міської ради Полтавської області», вбачається, що останній навчався у даному закладі з першого класу, за роки навчання проявив себе як невихований, недисциплінований та неорганізований учень, має середній рівень навчальних досягнень, схильний до правопорушень. Батьки хочуть приділяти увагу вихованню та навчанню сина, але постійно спираються на свою зайнятість на роботі, тому хлопець після школи займається своїми справами. Серед іншого, вказано, що учні класу та їх батьки щодня скаржаться на поведінку [PERSON], постійно просять посприяти у вирішенні проблем, але мати не бажає нічого чути, слухає лише брехливі версії сина та ображає нецензурно лайкою дітей, батьків та класного керівника (а.с.10). У матеріалах справи наявна копія заяви на ім'я директора ЗОШ №34 вх.№2101-24 від 05.03.2018 року від батьків учнів 5-В класу ЗОШ №34 м.Полтави, у якій останні доводили до відома рішення батьківських зборів щодо вирішення питання безпеки своїх дітей, пов'язаних з поведінкою учня [PERSON] (а.с.15). Позивачем також долучено до позовної заяви копію листа Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області №1039/115/101-04-6 від 13.02.2018 року, у якому повідомлено про те, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки по вихованню сина [PERSON], мати виховного впливу на сина не має. Протягом поточного року до Полтавського ВП тричі надходили повідомлення зі школи щодо неналежної поведінки за участю [PERSON] та в ході проведення перевірки працівниками ювенальної превенції Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області виявлені факти неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON], яка протягом січня-лютого 2018 року тричі притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.184 КУпАП (а.с.4). Згідно з копією письмових пояснень [PERSON] остання вказує, що її син став зовсім некерований, постійно тікає з дому, відмовляється спілкуватися з бабусею, характер у сина складний, та мати не може справлятися з сином, у зв'язку з чим вважала єдиним виходом - позбавлення її батьківських прав відносно сина, на що висловила свою згоду (а.с.12). Крім того, як вбачається зі звернення служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 25.07.2018 року №02.1-24/206 до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, за зверненням матері [PERSON] вживались заходи щодо розшуку малолітньої дитини [PERSON], який 7 днів був відсутній вдома (а.с.13, 14). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] внаслідок властивих її дитині рис характеру та поведінки, не може справлятися зі своїми обов'язками по вихованню дитини, не може нести відповідальність за сина, за збереження його життя та здоров'я, у зв'язку з чим надала свою згоду на позбавлення її батьківських прав. Разом із тим, у позовній заяві позивач вказує, що дитина [PERSON] навчався у Полтавській ЗОШ №34, а з другого півріччя переведений на навчання до Полтавської школи-інтернату №2 (6-й клас), для забезпечення належного контролю за навчанням та поведінкою, унеможливленням пропусків занять без поважних причин (а.с.1). Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування, виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно сина, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №278 від 11.12.2018 року, вбачається, що доцільно позбавити гр.[PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.42). Висновок складено та ґрунтується на поясненнях матері дитини, наданих до служби у справах дітей у зв'язку з втечею дитини з дому, листування у зв'язку з даною подією за відповідний період, характеристик та матеріалів поданого позову тощо. Інших доказів та обґрунтування щодо підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідно до переліку, встановленого ст.164 СК України, не зазначено. Проте вказані у висновку документи у їх сукупності не свідчать саме про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому при складанні висновку сама матір [PERSON] не була присутньою на засіданні вказаного виконавчого органу ради. Позивач зазначає у позові, що дитина знаходиться у складних життєвих обставинах, схильна до бродяжництва, проте відсутні будь-які відомості про те, що саме батьки дитини вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Крім того, безумовно, не є підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав у розумінні ст.164 СК України непорозуміння матері та дитини з вчителями з приводу можливої девіантної поведінки її сина, про що зазначає позивач у позовній заяві. Натомість, із позову вбачається, що одинока матір [PERSON], незважаючи на негативну характеристику її сина за місцем навчання та неналежну поведінку, здійснює заходи щодо пошуку спільної мови з сином, не полишала спроб впливати на його поведінку та навчальний процес, виховання, переживає та піклується за долю сина, його життя та здоров'я, що на думку суду, свідчить про передчасність пред'явлення даного позову та невжиття з боку відповідних служб всіх достатніх заходів для забезпечення прав та інтересів дитини, а також збереження сім'ї. Разом із тим, суд враховує ту обставину, що [PERSON] має на утриманні також малолітню дочку [PERSON], [INFO], яку виховує самостійно та забезпечує її належний розвиток та виховання. Окрім того, матеріали справи не містять негативної характеристики, докази винної поведінки [PERSON] та умисного ухилення її від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Щодо відмови [PERSON] від дитини яка зазначена відповідачем в поясненнях наданих до ОВС, то суд не приймає їх до уваги як доказ підтвердження її добровільної згоди на позбавлення батьківських прав, оскільки заяву було подано на розшук дитини, а не в межах процедури позбавлення батьківських прав, без роз'яснення відповідних наслідків. Не заслуговує на увагу і твердження позивача про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, і ці обставини не можуть слугувати самостійною підставою для позбавлення батьківських прав у розумінні ст.164 СК України та достатнім підтвердженням доводів позивача щодо ухилення від виконання матір'ю своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, не є необґрунтованими доводи позивача щодо неодноразового притягнення відповідача до відповідальності за нормами КУпАП, оскільки належних і допустимих доказів з цього приводу позивачем до суду не надано. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України. У випадку коли особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини. У свою чергу відповідач має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Під час розгляду справи безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками суду не надано. Вказані обставини не дають суду достатніх підстав для висновку про винну поведінку відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також не виключають можливість зміни її поведінки на кращу сторону. При цьому також суд бере до уваги, що раніше до відповідача [PERSON] не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, при цьому з цих питань остання пояснень не надавала. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Судом не виявлено позитивного результату у долі дитини, який має настати після позбавлення матері батьківських прав. . Позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини та захисту її прав. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові №631/2406/15-ц від 13.03.2019 року. Беручи до уваги викладене, виходячи з інтересів дітей, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed