Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.09.2018 року близько 15-15 годин на автошляху Оріхів-Пологи відбулось зіткнення автомобіля ЗАЗ 11022, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілю марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого позивач як пасажир автомобіля ЗАЗ 11022, реєстраційний номер [NUMBER] отримала тілесні ушкодження. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.11.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В зв`язку з отриманням позивачем тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, на проведення лікування позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 10979,07 грн. Крім цього, подія ДТП спричинила для позивача фізичний біль, стан стійкої емоціональної напруги, відчуття тривоги, та нервові переживання. Порушено нормальний ритм життя. Позивач вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження та до теперішнього часу вона обмежена у русі, не може їздити на велосипеді, оскільки їй складно втримати рівновагу. Стан здоров`я позивача до теперішнього часу не нормалізувався, остаточно не поліпшився. З моменту події і до цього часу відповідач не відшкодував завдані їй збитки. Все це знову і знову змушує позивача переживати. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 10979,07 грн. та моральну шкоду в розмірі 65000,00 грн. Ухвалою суду від 11.02.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , ПрАТ Страхова група «ТАС» та Моторно-транспортне бюро України. 03.04.2019 року позивачем було уточнено позовну заяву та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ Страхова група «ТАС». В уточнених позовних вимогах позивач просила стягнути з ПрАТ Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі 10979,07 грн. та моральну шкоду в розмірі 548,95 грн., та стягнути [PERSON] моральну шкоду в розмірі 64451,05 грн. Ухвалою суду від 25.04.2019 року прийнято відмову позивача від позовних вимог до ПрАТ Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, провадження у справі в цій частині закрито. 25.04.2019 року ухвалою суду призначено у справі судову автотехнічну експертизу, провадження у справі зупинено. 28.05.2019 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 03.09.2019 року задоволено клопотання експерта, надано для проведення експертизи додаткові вихідні дані, провадження у справі зупинено. 07.11.2019 року до суду надійшов висновок експерта та ухвалою суду від 08.11.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 05.12.2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили стягнути з відповідача понесену моральну шкоду в заявленому розмірі. Позивач також додала, що раніше ніколи не була в дорожньо-транспортних пригодах, тому зазнала значного стресу під час ДТП. Вона постійно згадує про цю подію. У неї з`явився страх перед автомобілями, вона боїться сама виходити з дому та не може їздити на велосипеді. Відповідач обіцяв надати матеріальну допомогу, однак до цього часу жодної допомоги не надав. Крім цього зазначила, що через отримані травми під час ДТП, вона не змогла в повній мірі доглядати за своєю матір`ю, яка невдовзі після цього померла. Зазначене також принесло їй значні моральні страждання. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що третьою особою [PERSON] також було порушено правила дорожнього руху, так як він в день ДТП виїхав на своєму автомобілі без укладеного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Без вказаного полісу експлуатація транспортних засобів заборонена. Тобто, якби [PERSON] не порушив в той день Правила дорожнього руху, то ДТП не могло б статися. Також вказав, що лише експертиза може підтвердити розмір завданої моральної шкоди. Третя особа [PERSON] підтримав позовну заяву. Від представника Моторно-транспортного страхового бюро України надійшли пояснення, згідно до яких він просить розглядати справу без його участі, вважає, що відповідальність за завдану шкоду має нести [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 13.09.2018 року близько 15-15 годин на автошляху Оріхів-Пологи відбулось зіткнення автомобіля ЗАЗ 11022, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілю марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого позивач як пасажир автомобіля ЗАЗ 11022, реєстраційний номер [NUMBER] отримала тілесні ушкодження. Згідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4422, [PERSON] з 14.09.2018 року по 05.10.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, вестибуло-атактичний синдром. Після виписки рекомендовано спостереження невролога та сімейного лікаря, та призначено подальше лікування. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.11.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» з 16.04.2018 року до 15.04.2019 року згідно з полісом. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого встановлено у розмірі 200 000,00 грн. 23.01.2019 року позивач звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, яке їй було сплачене в розмірі 10998,88 грн. матеріальної шкоди та 548,95 грн. моральної шкоди. Висновком експерта від 29.10.2019 року не надано відповіді на питання, чи перебували дії [PERSON] з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, на інші питання надані відповіді за версіями кожного учасника ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відтак, суд вважає встановленими й такими, що не підлягають окремому доказуванню, обставини вчинення [PERSON] винуватих та протиправних діянь, встановлених постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.11.2018 року у справі № 323/3060/18, а також факт завдання шкоди цими діяннями та причинний зв`язок між ними та настанням такої шкоди. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З наведеної норми випливає, що відшкодування моральної шкоди страховиком відбувається лише за умови ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілого, який заявляє таку вимогу. Згідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком сплачено позивачу моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування моральної шкоди, якого вона вважає недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, одержаною нею від страховика. Отже, виходячи з аналізу вищевикладених норм закону, враховуючи, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду. З урахуванням зазначеного суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу відсутності обов`язку відповідача щодо відшкодування шкоди. Крім цього, доводи представника відповідача щодо порушення третьою особою [PERSON] . Правил дорожнього руху, так як він в день ДТП виїхав на своєму автомобілі без укладеного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, суд також вважає необґрунтованими, оскільки дане порушення не може перебувати у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням зазначеного суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу відсутності доказів розміру понесеної моральної шкоди, оскільки сума понесеної моральної шкоди може бути визначена судом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнала сильного фізичного болю та через нанесені їй травми проходила лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Наслідками отриманої травми продовжують створювати небажаний психологічний та фізичний дискомфорт. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані її здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та визначити до відшкодування позивачу розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 25000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. Згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач згідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від справи судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial