Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

у січні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений ПНКМНО Гамаль І.М. 28.09.2018 року за № 5338, про стягнення грошових коштів за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. перебуває виконавчий напис, вчинений ПНКМНО Гамаль І.М. 28.09.2018 року за № 5338. З вказаним виконавчим написом вона не згодна, так як вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, так як заборгованість банком створена штучно, грошових коштів вона у банку не отримувала, а з дня виникнення у банку права вимоги минув термін, що перевищує три роки. В подальшому, змінивши підстави позову, позивач вказала на те, що виконавчий напис здійснено на підставі договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки, що за своїм характером не є кредитним, виконавчий напис було вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки подані документи не підтверджують безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, напис вчинено поза межами трирічного строку. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати виконавчий напис, вчинений ПНКМНО Гамаль І.М. 28.09.2018 року за № 5338, про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 28.01.2019 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.03.2019 року (а.с. 43-44). 27.03.2019 року підготовче засідання відкладено на 24.04.2019 року. Ухвалою від 24.04.2019 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 28.08.2019 року (а.с. 108). В судовому засіданні 28.08.2019 року позивач та представник позивача вимоги позову та його обґрунтування підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав пояснення, в котрих просив у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та недоведеністю (а.с. 87-90). Третя особа - ПНКМНО Гамаль І.М. надала пояснення, в яких просила у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю та безпідставністю. Зазначила, що оспорюваний виконавчий напис здійснений нею у повній відповідності до вимог законодавства України, а під час вчинення виконавчого напису нею як нотаріусом не встановлювались права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевірялась наявність необхідних документів, як того вимагає закон (а.с. 82). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Судом установлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. перебуває виконавчий напис, вчинений ПНКМНО Гамаль І.М . 28.09.2018 року за № 5338, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] від 06.10.2004 року в розмірі 28 549,21 доларів США, що станом на 30.05.2018 року згідно офіційного курсу НБУ склало 745 134,38 грн. (а.с. 12-13). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як установлено судом, нотаріусом вчинено виконавчий напис без належного дослідження документів, визначених у Переліку, що підтверджують безспірність заборгованості, наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Зокрема, матеріали справи не містять будь - яких доказів в підтвердження того, що відповідачем АТ «Укрсоцбанк» направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь - які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у зв`язку з чим, остання була позбавлена права оскарження вимог АТ «Укрсоцбанк», або ж виконання її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від Банку первинні бухгалтерські документи, розрахунки щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, є безспірним. Також нотаріусом не з`ясовано чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту. Період стягнення у виконавчому написі зазначено період з 06.10.2004 року по 30.05.2018 року, що значно більше ніж три роки. Судом встановлено, що позивачем було укладено з ПАТ «Укрсоцбанк» Договір про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] в жовтні 2004 року. Строк дії виданої їй картки 1 рік. 27.06.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до Договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] , за умовами якої банк відкриває позивачу рахунок в доларах США, надає картку типу Gold строком дії місяців й ПІН-код до неї та зобов`язується надавати кошти у тимчасове користування. [PERSON] пояснила, що ніколи карткою не користувалась, грошові кошти не знімала, а згодом, взагалі її загубила. В 2008-2009 роках їй у телефонному режимі було повідомлено про зняття коштів з її картки, однак, вона повідомила працівника банку про те, що не має цього відношення, грошових коштів не знімала, ними не розпоряджалась. З вказаного моменту більше жодних повідомлень вона від банку не отримувала. Тому, на думку суду, вчинення нотаріусом виконавчого напису за цим договором через десять років є підставою вважати, що нотаріусом не перевірено не лише безспірність заборгованості, а й строк вчинення нотаріальної дії, а тому суд надходить до висновку про те, що виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України, відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved