Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23 квітня 1985 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між ними відсутні взаєморозуміння, різні характери, розбіжності життєвих інтересів, що привело до втрати почуття поваги та любові. З квітня 2014 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Крім того, зазначили, що судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, яке не відбулося, а тому вони наполягають на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки вважає, що можливо зберегти сім'єю. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, підтримавши надані письмові заперечення. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1985 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №398. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно, про що зазначив в судовому засіданні та настоював на розірванні шлюбу позивач. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved