Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У серпні 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] в якому позивачка просить суд стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за договором позики від у розмірі 11700 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн. та сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн. В позові вказано, 09 травня 2017 року [PERSON] дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 16700 (шістнадцять тисяч сімсот) грн. Відповідачка зобов`язалась повернути кошти щомісячними платежами по 400 грн. Однак, до теперішнього часу не повернула борг в повному обсязі. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, на звернення позивачки про повернення коштів ніяким чином не відреагувала. Ухвалою Василівського районного суду від 13 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, також надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного виходить, що підставою для пред`явлення вимоги позикодавцем до позичальників про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобов`язання. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що09 травня 2017 року [PERSON] дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 16700 (шістнадцять тисяч сімсот) грн. Суду надана розписка написана власноруч відповідачкою [PERSON] від 09 травня 2017 року, у якій остання зазначає, що отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 16500 грн. (а.с.10). Відповідачка [PERSON] не повернула борг в повному обсязі. На вимоги позивача повернути борг [PERSON] ухиляється від виконання взятого не себе зобов`язання. Статтею 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Приймаючи до уваги, що розписка, що підтверджує боргові зобов`язання відповідачки [PERSON] знаходиться у позивачки [PERSON] , доказів повернення грошових коштів в ході судового розгляду справи не добуто, до теперішнього часу сума боргу відповідачкою не повернута, на неодноразові звернення позивачки відповідачка від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому суд приходить до висновку, що боргові зобов`язання, визначені у розписці від 09 травня 2017 року відповідачкою [PERSON] не припинені, сума грошових зобов`язань відповідачкою не сплачена, до теперішнього часу сума боргу за договором позики позивачці [PERSON] не повернута, тому сума боргу 11700 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2020 року між адвокатом Кара Р.Т. та громадянкою [PERSON] укладено договір про надання адвокатських послуг та надання правничої допомоги. Адвокат Кара Р.Т. надавала правничу допомогу позивачці. До позовної заяви додано Орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які позивачка [PERSON] очікує понести у зв`язку із розглядом справи відповідно до ст.133 ЦПК України. Відповідно до Розрахунку обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги позивачці [PERSON] від 07 серпня 2020 року, Акту виконаних робіт від 07 серпня 2020 року, Квитанцій від 07 серпня 2020 року на суму 700 грн., позивачка [PERSON] понесла витрати на правничу допомогу, що надавалася адвокатом Кара Р.Т.., всього у розмірі 700 грн. Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки від відповідачки [PERSON] не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд стягує у повному обсязі понесені позивачкою витрати на правничу допомогу. Витрати позивача по оплаті судового збору при подачі позовної заяви у розмірі 840,80 грн. необхідно покласти на відповідачку.

Outcome: approved