Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У січні 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON], в обґрунтування якої позивач посилається на те, що 06 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Кредитний договір КІВ3/18, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 128\~000 (сто двадцять вісім тисяч) грн. та зобовязалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом у відповідність до [PERSON] № 1 до Договору та на умовах, визначених кредитним договором. 06 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (надалі - Поручитель) укладено Договір поруки № КІВ3/18/Р1, відповідно до умов якого останній зобовязувався перед Банком нести солідарну відповідальність з Позичальником за повне та належне виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором № КІВ3/18 від 06.10.2008 року. Однак, як зазначає позивач, [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за вказаним Кредитним договором, у звязку із чим в останньої перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 29.10.2015 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором становить 452\~632 (чотириста пятдесят дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 76 коп. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягнути солідарно із фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] вищевказану заборгованість за Кредитним договором та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року провадження в частині позовних вимог, предявлених до фізичної особи-підприємця [PERSON] закрито. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів \~справи \~вбачається, що 06 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) та фізичною-особою-підприємцем [PERSON] (далі Позичальник) укладено Кредитний договір № КІВ3/18, відповідно до п. 1.1. якого Банк зобовязався надати Позичальнику кредит у розмірі, визначеному у п. 1.2. кредитного договору, а Позичальник зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобовязання згідно з цим Договором в повному обсязі. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору сума кредиту становить 128\~000 (сто двадцять вісім тисяч) грн. Термін повернення кредиту, відсотків, винагород встановлений Графіком погашення кредиту, який є [PERSON] № 1 до договору (п. 1.3. Кредитного договору). Згідно п. 2.2.3. Кредитного договору Позичальник зобовязалася здійснювати погашення кредиту, відсотків і винагороди в дату сплати відповідно до Графіка погашення кредиту. [PERSON] № 1 до Кредитного договору № КІВ3/18 від 06.10.2008 року вбачається, що остаточною датою повернення кредиту та відсотків за користування кредитом є -15 жовтня 2013 рік. Зі змісту п. 6.1. Кредитного договору вбачається, що у випадку порушення Позичальником зобовязань за Кредитним договором, в тому числі погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом у строки, визначені Графіком погашення кредиту, Позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Матеріалами справи встановлено, що для забезпечення виконання зобовязань фізичною особою-підприємцем [PERSON] за Кредитним договором № КІВ3/18 від 06.10.2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Кредитор) та [PERSON] (далі Поручитель) 06 жовтня 2008 року укладено Договір поруки № КІВ3/18/Р1, відповідно до п. 2 якого Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обовязків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 4 Договору поруки у випадку невиконання Боржником обовязків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку невиконання Боржником якого-небудь обовязку, передбаченого п. 1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обовязку(ів) (п. 5 Договору поруки) Як передбачено п. 6 Договору поруки Поручитель зобовязаний виконати обовязок (ки), зазначений в письмовій вимозі Кредитора, впродовж 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.02.2017 рік заборгованість ФОП [PERSON] за Кредитним договором № КІВ3/18 від 06.10.2008 року становить 452\~632 (чотириста пятдесят дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 76 коп., яка складається з: -98\~133,38 грн. заборгованість за кредитом; -226 709,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -127 790,21 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Верховний Суд України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Такий же строк (три роки) звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права визначений у п. 12 договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із п. 11 договору поруки №\~КІВ3/18/Р1 від 06 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. У п. 12 цього договору поруки визначено, що сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 3 (три) роки. Згідно із п. 1.3 Кредитного договору термін повернення кредиту, процентів і винагороди відповідно до графіка погашення визначено до 15 жовтня 2013 року. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № КІВ3/18/Р1 від 06 жовтня 2008 року, здійснений 17.12.2009 року. До суду з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише у січні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. У ч. 1 ст. 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Із договору поруки вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова п. 11 договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 і ч. 1 ст. 252 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 за позовом ПАТ\~КБ\~ПриватБанк висловив правову позицію та зазначив, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ\~КБ\~«ПриватБанк» до відповідача [PERSON] як поручителя про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, у звязку із припиненням права Банку на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed