Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У серпні 2020 року на адресу суду надійшов вищевказаний позов. Позовна заява вмотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30 березня 2018 року позивач є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку з квітня 2018 року проживає колишній співмешканець позивача [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не сплачує комунальні послуги, систематично вчиняє сварки, застосовує до неї фізичну силу та створює неможливі умови для проживання. Проте, добровільно виселитись з належного позивачу будинку відповідач відмовляється. А тому позивач просить суд виселити відповідача з житлового будинку, що знаходить за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 19 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав поданий позов та просив суд його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріли справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №444 (а.с.6-9). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції у Київській області. В графі батько записаний [PERSON] , у графі мати [PERSON] (а.с.20). З відповіді Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області вбачається, що від [PERSON] надходили звернення з приводу її конфліктів з співмешканцем у період з 2017 року по 2019 рік (а.с.14). Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). ( Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.92 ) Судом встановлено, що відповідач в спірному житловому будинку не зареєстрований. З довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Водночас, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих суду доказів. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач проживає в зазначеному в позові житловому будинку [ADDRESS] суду надано не було. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed