Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У січні 2020 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири, яка є спільним сумісним майном подружжям. Позов вмотивований тим, що з 27 лютого 1998 року по 15 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними, за спільні кошти подружжя набуто у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано на [PERSON] . Після розірвання шлюбу, відповідач разом з двома дітьми лишилась проживати у спірній квартирі. За останній час між сторонами виникла суперечка щодо користування та проживання квартирою, оскільки відповідач не визнає його прав на це майно та не пускає до нього. Зважаючи на вказане позивач звернувся до суду для вирішення спору та, посилаючись на вимоги ст. 60, 68, 69 Сімейного кодексу України, просить визнати право власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 29 січня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився. Проте, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали дійшов до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2009 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. З рішення слідує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.02.1998 року (а.с. 8). Реєстрацію розірвання шлюбу в Бориспільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було здійснено 15 листопада 2013 року. Наведене підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис № 114 (а.с.7). Від шлюбу у сторін народились два сина [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 09 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05 листопада 1999 року Червонозаводським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харків (а.с. 56, 58). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2006 року квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] . Набута на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 11.04.2006 року, №269 (а.с.9). Згідно положень ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час перебування у шлюбі, [PERSON] набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. п. 23, 24 >Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю, оскільки вона набута в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Доказів протилежного суду не надано. Відтак, доводи позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах Закону та підлягають задоволенню. Суд вважає за можливе і необхідне поділити спільно набуте майно подружжя, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на нього в розмірі Ѕ частки. На підставі викладеного та

Outcome: approved