Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, неодноразово уточнювала його, змінювала предмет позову та збільшувала підстави позову, в результаті чого остаточно просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 477/46 від 10.04.2014 про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнати незаконним та скасувати свідоцтво за індексним № 21626236 про право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] видане [PERSON] 14.05.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращаком\~Василем Мироновичем; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращака\~Василя Мироновича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним № 13038675 від 14.05.2014 щодо реєстрації на ім'я [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 625/21 від 25.01.2015 про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнати незаконним та скасувати свідоцтво за індексним № 33792756 про право власності на земельну ділянку площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] видане [PERSON] 18.02.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Шостак Володимира Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним № 19427391 від 18.02.2015 щодо реєстрації на ім'я [PERSON] земельної ділянки площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 05.05.2015 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-633; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Грисюк Олени Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 21094689 від 05.05.2015 щодо реєстрації на ім'я [PERSON] земельної ділянки площею 0,0746 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] поділити в натурі між [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та господарські будівлі і споруди біля нього, що складають садибу (будинковолодіння), припинивши їх спільну часткову власність на будинок, який входить до складу цієї садиби (будинковолодіння); визнати за нею, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на 14/25 частин садиби (будинковолодіння) [ADDRESS] та виділити їй у власність наступні приміщення у житловому будинку цієї садиби (будинковолодіння) загальною вартістю 575 138 грн.: 1-2 площею 12,7 кв.м, 1-3 площею 28,9 кв.м, 1-1 площею 6,7 кв.м, 1-6 площею 9,3 кв.м, І площею 4,8 кв.м, 1-7 площею 6,7 кв.м, ІІІ площею 15,6 кв.м, а також наступні господарські будівлі цієї садиби (будинковолодіння) загальною вартістю 89 804 грн.: ганок вартістю 953 грн., сарай «В» вартістю 2 260 грн., погріб «під В» вартістю 30 669 грн., ворота з хвірткою «№ 1» вартістю 22 337 грн., огорожу «№ 5» вартістю 24 785 грн. та 3/4 огорожі «№ 6» вартістю 8 800 грн.; залишити [PERSON] право власності на 11/25 частин садиби (будинковолодіння) [ADDRESS] та виділити йому у власність наступні приміщення у житловому будинку цієї садиби (будинковолодіння) загальною вартістю 296 714 грн.: 1-4 площею 17,4 кв.м, 1-5 площею 11,6 кв.м, ІІ площею 21,8 кв.м, а також наступні господарські будівлі цієї садиби (будинковолодіння) загальною вартістю 226 877 грн.: балкон вартістю 4 201 грн., сарай «Б» вартістю 168 008 грн., вбиральню «Г» вартістю 16 900 грн., навіс «Д» вартістю 6 826 грн., огорожу «№ 2» вартістю 3 201 грн., огорожу «№ 3» вартістю 16 005 грн., огорожу «№ 4» вартістю 8 803 грн. та 1/4 огорожі «№ 6» вартістю 2 933 грн.; зобов'язати її, [PERSON], РНОКПП [NUMBER], за власний рахунок у житловому будинку садиби (будинковолодіння) [ADDRESS]: - ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 площею 11,6 кв.м та 1-6 площею 9,3 кв.м; - реконструювати приміщення 1-7 під санвузол; - ліквідувати дверний проріз між приміщеннями ІІ площею 21,8 кв.м та ІІІ площею 15,6 кв.м; - влаштувати сходи з приміщення 1-2 площею 12,7 кв.м в приміщення ІІІ площею 15,6 кв.м; зобов'язати [PERSON] за власний рахунок у житловому будинку садиби (будинковолодіння) [ADDRESS]: - влаштувати вхідний дверний проріз замість віконного в приміщенні 1-4 площею 17,4 кв.м; - розділити перегородкою приміщення 1-4 площею 17,4 кв.м, влаштувавши коридор, санвузол та кухню; встановити порядок користування [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою загальною площею 0,1746 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до варіанту № 1, вказаного у додатку № 1 висновку експерта додаткової судової інженерно-технічної експертизи № 8449 від 12.01.2016, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», а саме: 1) виділити [PERSON] та [PERSON] у спільне користування земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 24 (19 + 5) кв.м: - земельна ділянка площею 19 кв.м з урахуванням забудови частини спільного житлового будинку на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 35 до 32 межа проходить в східному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями ІІ та ІІІ житлового будинку - 3,07 м; від 32 до 33 межа проходить в південному напрямку по середині стіни приміщення ІІ житлового будинку - 6,3 м; від 33 до 34 межа проходить в західному напрямку по зовнішній стіні приміщення ІІ житлового будинку - 3,07 м; від 34 до 35 межа проходить в північному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями 1-3 та 1-4 житлового будинку - 6,3 м; - земельна ділянка площею 5 кв.м з урахуванням забудови частини спільного житлового будинку на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 39 до 30 межа проходить в східному напрямку по середині стіни приміщення ІІІ житлового будинку - 1,0 м; від 30 до 35 межа проходить в південному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями 1-2 та 1-5 житлового будинку - 4,47 м; від 35 до 31 межа проходить в західному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями ІІ та ІІІ житлового будинку - 1,00 м; від 31 до 39 межа проходить в північному напрямку по зовнішній стіні приміщення ІІІ житлового будинку - 4,47 м; 2) виділити [PERSON] у користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 966 кв.м, яка з урахуванням забудови власної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 1 до 11 межа проходить в східному напрямку по існуючій огорожі (поруч) - 66,65 м; від 11 до 36 межа проходить в південному напрямку по подвір'ю - 21,84 м; від 36 до 33 межа проходить в західному напрямку по подвір'ю, зовнішній південній стіні житлового будинку - 13,24 м; від 33 до 30 межа проходить в північному напрямку по середині стіни приміщення ІІ, середині спільної стіни між приміщеннями 1-2 та 1-5 - 13,84 м; від 30 до 26 межа проходить в західному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями 1-5 та 1-6, середині спільної стіни між приміщеннями 1-5 та 1-7, зовнішній стіні приміщення 1-7, подвір'ю - 28,93 м; від 26 до 22 межа проходить в південному напрямку по подвір'ю - 14,16 м, від 22 до 23 межа проходить в західному напрямку по існуючій огорожі (поруч) - 23,89 м; від 23 до 1 межа проходить в північному напрямку по існуючій огорожі (поруч) - 20,28 м; при цьому зобов'язати [PERSON] за власний кошт перенести вбиральню «Г» з частини земельної ділянки, що виділяється у користування [PERSON], на земельну ділянку, що виділяється у користування [PERSON]; 3) виділити [PERSON] у користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 756 кв.м, яка з урахуванням забудови власної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 26 до 30 межа проходить в східному напрямку по подвір'ю, зовнішній стіні приміщення 1-7, середині спільної стіни між приміщеннями 1-5 та 1-7, середині спільної стіни приміщень 1-5 та 1-6 - 28,93 м, при цьому на даній земельній ділянці встановлюється для [PERSON] земельний сервітут шириною 1 м, площею 3 кв.м для обслуговування частини житлового будинку, яка виділяється їй у власність; від 30 до 33 межа проходить в південному напрямку по середині спільної стіни між приміщеннями 1-2 та 1-5 житлового будинку, середині спільної стіни приміщень ІІ та ІІІ, середині стіни приміщення ІІ - 13,84 м; від 33 до 36 межа проходить в східному напрямку по частині зовнішньої південної стіни житлового будинку, подвір'ю - 13,24 м, при цьому на даній земельній ділянці встановлюється для [PERSON] земельний сервітут шириною 1 м, площею 5 кв.м для обслуговування частини житлового будинку, яка виділяється їй у власність; від 36 до 11 межа проходить в північному напрямку по подвір'ю - 21,84 м; від 11 до 12 межа проходить у східному напрямку по існуючій огорожі (подвір'ю) - 13,35 м; від 12 до 21 межа проходить в південному напрямку по подвір'ю, зовнішній стіні господарської споруди «Б», подвір'ю, існуючій огорожі - 32,38 м, при цьому на даній земельній ділянці встановлюється для [PERSON] земельний сервітут площею 29 кв.м для проходу та проїзду до частини житлового будинку, яка виділяється їй у власність; від 21 до 22 межа проходить в західному напрямку по існуючій огорожі (поруч) - 41,47 м; від 22 до 26 межа проходить в північному напрямку по подвір'ю - 14,16 м; вирішити питання стягнення судових витрат на її користь. Свій позов позивач обґрунтувала тим, що вона на підставі договору дарування, посвідченого 05.07.2006 державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г. за реєстровим № 3-1744, являється власником 29/50 частин житлового будинку [ADDRESS] Згідно із зазначеним договором дарування було чітко визначено, які саме приміщення та будівлі, приналежні до житлового будинку, переходять у володіння та користування позивача, а саме: житлова кімната 1-2 площею 12,7 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 28,9 кв.м, передпокій 1-1 площею 6,7 кв.м, кухня 1-6 площею 9,3 кв.м, тамбур І площею 4,8 кв.м, котельня 1-7 площею 6,7 кв.м, мансарда ІІІ площею 15,6 кв.м, ганок, 1/2 частина сараю «Б», сарай «В», погріб «під В». Співвласником іншої частини вказаного будинку - 21/50 частина - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 16.06.2005 на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 25.05.2005 за № 60/1, зареєстрованого в Києво-Святошинському БТІ 30.08.3005 в реєстрову книгу № 4, номер запису 1287, реєстраційний номер 11113778, була мати позивача [PERSON]. У ході судового розгляду [PERSON] віддарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку на підставі договору дарування, посвідченого 05.05.2015 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-633. Зі слів позивача, останнім часом у зв'язку з тим, що її стосунки з відповідачами значно погіршилися, їх спілкування носить виключно негативний характер, спільне користування нашим будинком стало неможливим. У добровільному позасудовому порядку поділити будинок в натурі співвласник будинку не погоджується, а тому у позивача виникла необхідність це вирішити шляхом звернення до суду. Також позивач зазначала, що на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2015 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» було проведено судову будівельно-технічну експертизу, з якої стало зрозуміло, що приватизацію земельних ділянок нею та попереднім співвласником спірного будинку [PERSON] було проведено без врахування прав [PERSON] на ряд приміщень та господарських будівель житлового будинку за адресою: [ADDRESS] які були закріплені у договорі дарування. Так, після такої приватизації приміщення та господарські будівлі вказаного житлового будинку, належні позивачу, стали розміщуватися на земельній ділянці [PERSON], а інші приміщення, які були залишені останній - на земельній ділянці позивача. Така ситуація, на думку позивача, не дозволяє фактично здійснити поділ спірного будинку, хоча у дійсності, у разі приведення земельних ділянок у норму, такий поділ можливий, що підтверджується змістом висновку судового експерта. [PERSON], яка не являється спеціалістом у галузі землевпорядкування, не розуміла цього, дані обставини стали їй відомі лише після ознайомлення з висновком судового експерта. З огляду на вказане, на переконання позивача, є всі підстави визнати незаконними та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про затвердження проектів землеустрою [PERSON] та [PERSON], а також свідоцтва про право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га ([PERSON].) та 0,0746 га ([PERSON].), кадастрові номери відповідно [NUMBER] та [NUMBER]. Крім того, як вже було згадано, так як стало відомо в ході розгляду даної справи, що [PERSON] віддарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку на підставі договору дарування, то слід визнати недійсним і вказаний правочин. Тобто, для скасування записів про право власності на належну відповідачу земельну ділянку спочатку на ім'я [PERSON] (попереднього власника), а потім [PERSON] (теперішнього власника) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слід скасувати відповідні рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав на вказану землю за вказаними особами. Як стверджує позивача, вище вказані дії призведуть саме до відновлення становища, яке існувало до порушення її прав та інтересів: лише за умови визнання незаконними та скасування згаданих рішень та свідоцтв, а також визнання недійсним договору дарування земельної ділянки можливо встановити правильний порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщений спірний житловий будинок, і вже по ньому проводити приватизацію земельних ділянок на ім'я співвласників будинку. Також, позивач вважала, що з урахуванням визначених експертом варіантів поділу житлового будинку, слід встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] а також виділити їй у власність визначені в ході судової експертизи приміщення та господарські будівлі. Крім того, позивач звернула увагу на те, що для повного захисту її прав слід скасувати кадастрові номери спірних земельних ділянок, щоб це в подальшому дало змогу правильно виготовити проекти землеустрою для відведення цих земельних ділянок у приватну власність сторін та завершити приватизацію з огляду на поділ спірного будинку та встановлений порядок користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розміщений. У судове засідання позивач не з'явилась, її представник звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутність та у відсутність позивача, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. [PERSON] на адресу суду надіслав клопотання, де просив суд відкласти розгляд справи в зв»язку з його перебуванням на лікарняному. Незважаючи на те, що відповідачем [PERSON] було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із перебуванням на лікарняному це не перешкоджає представнику відповідача з»явитись в судове засідання. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомляли. В судове засідання представник Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання Києво- Святошинське районне управління юстиції Київської області свого представника не направило, надіслало до суду заву де просило розглянути справу за їхньої відсутності. В судове засідання третя особа Управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області свого представника не направило, причини неявки не повідомляло. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази у їх сукупності, знаходить, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 05.07.2006 державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г. за реєстровим № 3-1744, являється власником 29/50 частин житлового будинку [ADDRESS] Її право власності на вказану частку житлового будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з даного реєстру про реєстрацію права власності за № 22978523 від 13.06.2014. Згідно із зазначеним договором дарування було чітко визначено, які саме приміщення та будівлі, приналежні до житлового будинку, переходять у володіння та користування позивача, а саме: житлова кімната 1-2 площею 12,7 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 28,9 кв.м, передпокій 1-1 площею 6,7 кв.м, кухня 1-6 площею 9,3 кв.м, тамбур І площею 4,8 кв.м, котельня 1-7 площею 6,7 кв.м, мансарда ІІІ площею 15,6 кв.м, ганок, 1/2 частина сараю «Б», сарай «В», погріб «під В». Дані приміщення зареєстровані за позивачем на праві власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вбачається з вже згаданого витягу. Співвласником іншої частини вказаного будинку - 21/50 частина - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 16.06.2005 на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 25.05.2005 за № 60/1, зареєстрованого в Києво-Святошинському БТІ 30.08.3005 в реєстрову книгу № 4, номер запису 1287, реєстраційний номер 11113778, була [PERSON]. У подальшому [PERSON] відчужила свою 21/50 частину житлового будинку [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 05.05.2015 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-631. Земельна ділянка, на якій розміщений спірний будинок була добровільно розділена між співвласниками будинку. На даний час на одну частину цієї земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1 га, що має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: [ADDRESS], на ім'я позивача державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області на підставі рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 477/46 від 10.04.2014 про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.05.2014 за індексним № 21625986. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращака\~Василя Мироновича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним № 13038675 від 14.05.2014, що підтверджується витягом з даного реєстру про реєстрацію права власності за № 21626236 від 14.05.2014. На іншу частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0746 га, що має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: [ADDRESS], на ім'я відповідача [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області на підставі рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 625/21 від 25.01.2015 про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.02.2015 за індексним № 33792756. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Шостака Володимира Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним № 19427391 від 18.02.2015, що підтверджується витягом з даного реєстру про реєстрацію права власності за № 33792756 від 03.02.2015. У подальшому [PERSON] відчужила зазначену земельну ділянку відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 05.05.2015 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-633. Право власності [PERSON] на дану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Грисюк Олени Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 21094689 від 05.05.2015. На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2015 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» було проведено судову будівельно-технічну експертизу, з якої вбачається, що приватизацію земельних ділянок [PERSON] та попереднього співвласника спірного будинку [PERSON] було проведено без врахування прав власності на частини будинку [PERSON] та [PERSON], за якими закріплено у договорі дарування ряд приміщень та господарських будівель житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Так, після такої приватизації приміщення та господарські будівлі вказаного житлового будинку, належні [PERSON] стали розміщуватися на земельній ділянці [PERSON], а інші приміщення, які були залишені останній - на земельній ділянці [PERSON] Також на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2015 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» було проведено судову будівельно-технічну експертизу та визначено варіанти розподілу спірного житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розміщений. Позивачем було обрано варіанти № 1 розподілу житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток та земельної ділянки відповідно до розподілу житлового будинку. Листом виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.05.2016 за № 243/1-17 було повідомлено суд про те, що Білогородська сільська рада погоджується з будь-яким визначеним експертом поділом будинковолодіння за адресою: [ADDRESS]. З огляду на встановлені обставини суд вважає за доцільне проаналізувати наступні норми законодавства та рекомендації Верховного Суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. За правилами ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зважаючи на ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частинами 1, 2 ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Зважаючи на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. У відповідності до позиції, висвітленої у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 будинок, який є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника (учасників) цієї власності, підлягає поділу у натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можна використати як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов. Зважаючи на позицію, викладену у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З врахуванням встановлених обставин, проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного Суду України суд приходить до висновку, що, так як позивач є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вона має повне право на виділ її частки у цьому будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Відповідачами не було доведено того, що який-небудь варіант поділу спірного будинку та встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою порушує їх права, як вже було згадано, листом виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського районного суду Київської області було погоджено всі варіанти поділу спірного майна, а тому суд вважає за можливе при поділі спірного будинку та встановленні порядку користування спірною земельною ділянкою застосувати, як того просить позивач, варіанти № 1 розподілу житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток та земельної ділянки відповідно до розподілу житлового будинку, зазначених у висновку експерта, який є наближеним до часток співвласників та не вимагає сплати компенсації. Крім того, з висновку експерта зрозуміло, що приватизацію земельних ділянок [PERSON] та попереднього співвласника спірного будинку [PERSON] було проведено без врахувань прав [PERSON] на ряд приміщень та господарських будівель житлового будинку за адресою: [ADDRESS] які чітко були закріплені у договорі дарування. Так, після такої приватизації приміщення та господарські будівлі вказаного житлового будинку, належні [PERSON], стали розміщуватися на земельній ділянці [PERSON], а інші приміщення, які були залишені останній - на земельній ділянці [PERSON] Така ситуація не дозволяє фактично здійснити поділ спірного будинку без приведення земельних ділянок у норму, що підтверджується змістом висновку судового експерта. З огляду на вказане є всі підстави визнати незаконними та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про затвердження проектів землеустрою [PERSON] та [PERSON], а також свідоцтва про право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га ([PERSON].) та 0,0746 га ([PERSON].), кадастрові номери відповідно [NUMBER] та [NUMBER]. Крім того, так як стало відомо в ході розгляду даної справи, що [PERSON] віддарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку на підставі договору дарування, посвідченого 05.05.2015 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-633, то слід відповідно до ст. 215 ЦК України визнати недійсним і вказаний правочин, як такий, що не відповідає вимогам закону, оскільки правом відчуження майна наділений лише його власник, яким [PERSON] не являлась з огляду на скасування вище згаданих рішення сільської ради та свідоцтва про право власності. Поруч із цим, з огляду на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд для скасування записів про право власності на належну відповідачу земельну ділянку спочатку на ім'я [PERSON] (попереднього власника), а потім [PERSON] (теперішнього власника) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задовольняє вимоги про скасування відповідних рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав на вказану землю за вказаними особами. Також для повного захисту прав позивача слід скасувати кадастрові номери спірних земельних ділянок, щоб це в подальшому дало змогу правильно виготовити проекти землеустрою для відведення цих земельних ділянок у приватну власність сторін та завершити приватизацію з огляду на поділ спірного будинку та встановлений порядок користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розміщений. У силу вимог ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» це можливо за умови скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Вище вказані дії, як це і передбачено п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, призведуть саме до відновлення становища, яке існувало до порушення прав та інтересів [PERSON]: лише за умови визнання незаконними та скасування згаданих рішень та свідоцтв, скасування кадастрових номерів земельних ділянок шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок, а також визнання недійсним договору дарування земельної ділянки можливо встановити правильний порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщений спірний житловий будинок, і вже по ньому проводити приватизацію земельних ділянок на ім'я співвласників будинку. А отже, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України та на наявні в матеріалах справи квитанції, що підтверджують сплату судового збору та оплату за експертні послуги, суд приходить до висновку: стягнути солідарно на користь [PERSON] з відповідачів [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 7 763 грн. 29 коп. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 12 850 грн. 00 коп., а всього - 20 613 грн. 29 коп. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 21, 182, 186, 202-204, 215, 216, 236, 319, 321, 331, 355, 356, 364, 367, 401-404 ЦК України, ст. 155 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,

Outcome: approved