Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння по вул. Л.Українки, 33, в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області, видане 05 квітня 2004 року [PERSON] сільською радою Рожнятівського району на імя її чоловіка [PERSON]. Крім цього просить визнати незаконним п. 1 рішення № 2 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Рожнятівського району від 13 січня 2004 року про оформлення права власності за [PERSON] на вищевказане будинковолодіння і скасувати його. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 26 лютого 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Після одруження, тобто з 1983 року вони проживають у житловому будинку, який знаходиться в с. Спас, по вул. Л.Українки, 33 Рожнятівського району. Даний будинок побудований в 1945 році її батьками [PERSON] та [PERSON]. Згідно записів в погосподарських книгах за 1986-2010 роки виконкому [PERSON] сільської ради Рожнятівського району вищевказане господарство належало її батькові [PERSON], який помер 07 грудня 1986 року, а після його смерті її матері [PERSON], яка померла 04 січня 2016 року. Так як господарство її батьків відносилося до суспільної групи - робітничий двір, то після смері батька [PERSON] відкрилася спадщина і вона разом з матірю як спадкоємці першої черги за законом відповідно до статей 529, 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим домоволодінням. Після смерті матері [PERSON], позивачка як спадкоємець першої черги фактично прийняла спадщину, так як постійно до дня смерті проживала разом з нею у спадковому домоволодінні. Після смерті матері [PERSON] їй стало відомо, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05 квітня 2004 року [PERSON] сільською радою Рожнятівського району є власником спадкового домоволодіння. Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №2 від 13 січня 2004 року, пунктом першим якого за [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33. Право власності на житловий будинок відповідач зареєстрував в Івано-Франківському обласному інвентаризаційному бюро за реєстраційним номером 5356090. Вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями безпідставно позбавили її права власності на спадкове майно, а тому вищезазначене рішення виконкому [PERSON] сільської ради та видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно є незаконними та підлягають скасуванню. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав до суду заву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду, заперечень проти позову не подав. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У с. Спас по вул. Л.Українки, 33, Рожнятівського району знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку «А», літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», вбиральні «Ж», колодязя «N», воріт «N1», огорожі «N2», що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданий Івано-Франківським ОБТІ 04 лютого 2004 року (а.с. 20-25). Відповідно до ст. 22 ч.1 КпШС УРСР в редакції 1969 року майно нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Вищезазначене домоволодіння належало батькам позивачки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.10), де зазначено рік побудови будинку 1944. Батько позивачки [PERSON] 06 грудня 1986 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.26). На час його смерті позивачка та її мати [PERSON] проживали разом з ним в спадковому будинку, а тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, що свідчить про прийняття ними спадщини (ч.2 ст. 548 ЦК УРСР). Мати позивачки [PERSON] померла 04 січня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.27). Після смерті матері, позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки з часу народження і по даний час проживає в [INFO], що підтверджується актом обстеження складеного секретарем та депутатами [PERSON] сільської ради 08 грудня 2017 року (а.с.51). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачка [PERSON] являється дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с.28,30). Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради №2 «Про оформлення права власності за окремими громадянами» від 13 січня 2004 року, за відповідачем [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33 в с. Спас Рожнятівського району (а.с.9). Відповідач [PERSON] являється власником будинковолодіння, яке знаходиться в с. Спас, по вул. Л.Українки, 33, Рожнятівського району, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 квітня 2004 року (а.с.41-42). Згідно ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статею 393 ЦК України також передбачено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідач [PERSON] вселився в будинок після одруження з позивачкою, тобто в 1983 році. Як вбачається із записів в погосподарських книгах даний двір відносився до суспільної групи - робітничий, тому відповідачу не належав і у нього були відсутні правові підстави набуття права власності на спірне будинковолодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи, що рішення виконкому [PERSON] сільської ради Рожнятівського району від 13 січня 2004 року №2 «Про оформлення права власності за окремими громадянами» на житлові будинки в с. Спас, а саме в частині оформлення права власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33 за відповідачем [PERSON] суперечить закону та порушує права позивача [PERSON], а тому таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Так як свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 2004 року видане на підставі незаконного рішення, то відповідно його слід визнати недійсним та скасувати. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 640 гривень, та витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 500 гривень, що підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved