Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформован про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписання вказаного договору є згодою [PERSON] прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 30 червня 2017 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 41525,40 грн.. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 41525,40 грн., судові витрати у розмірі 1600,00 грн. та витрати на оголошення в газеті в розмірі 315,00 грн.. Представник позивача у судове засідання не зявився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі й просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення в газеті, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень статті 224 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~ Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір. За договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі (24 відсотків річних), які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 квітня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов. [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 30 червня 2017 року нарахована заборгованість на загальну суму 41525,40 грн., яка включає: -2993,73 грн. заборгованість за кредитом; -32689,81 грн. відсотки за користування кредитом; -3388,27 грн. пеня за прострочене зобовязання; -500,00 грн. штраф (фіксована складова); -1953,59 грн. штраф (процентна складова), що підтверджено розрахунком заборгованості. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що за договором від 17 жовтня 2007 року мається прострочення виконання грошового зобовязання. Позовні вимоги в частині стягнення: 2993,73 грн. заборгованості за кредитом, 32689,81 грн. відсотків за користування кредитом, 3388,27 грн. пені за прострочене зобовязання підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.617 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Так, вирішуючи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, які є видами неустойки, суд приходить до такого. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 17 жовтня 2007 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору сторонами також передбачена сплата штрафів: фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Отже, у даному випадку з урахуванням всіх вищенаведених положень, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача лише пені. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 39071,41 грн. (2993,73 грн. (тіло кредиту) + 32689,81 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) + 3388,27 грн. (пеня за прострочене зобовязання). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~\~понесені\~\~нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 39071,41 грн. *100% : 41525,40 грн. ціни позову), тобто 94,09 % від суми сплаченого судового збору, що складає 1505,44 грн. (94,09 % * 1600 грн.:100%). Виклик відповідача [PERSON] в судове засідання було здійснено через оголошення в газеті Урядовий курєр. Відповідно до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.. 88 ЦПК України стягнути з відповідача кошти згідно платіжного доручення в розмірі 315,00 грн.. На підставі статей 11, 258, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial