Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 05 травня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~450. В обґрунтування позову зазначав, що з 05 травня 2007 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, права та обовязки подружжя, ведення спільного господарства та виховання дитини. З липня 2013 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Між ними втрачено всі фізичні і духовні звязки. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Спору щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, просила суд розглянути справу у її відсутність. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 05 травня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~450. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони з липня 2013 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved