Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 25 січня 2014 року [PERSON] «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали поліс № АІ/6124522 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21134» реєстраційний номер АА 7519 ІМ. 29 липня 2014 року в м. Києві на вул. Саперно-Слобідській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Mazda-6», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «ВАЗ 21134» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. 31 липня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], як потерпіла особа зазнав матеріальної шкоди, а саме відповідно до Звіту № 296/100297 з оцінки транспортного засобу від 06 серпня 2014 року вартість матеріального збитку автомобіля «Mazda-6», реєстраційний номер [NUMBER] становить 8\~188 грн. 91 коп.. 11 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Вказана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 22 вересня 2014 року було складено страховий акт № 100297. Відповідно до виписки з банківського рахунку від 11 листопада 2014 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 6\~314 грн. 09 коп.. З повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] всупереч вимогам Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до АТ «ПРОСТО-страхування» не звертався. На підставі вимог ч. 2 ст. 1187, 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач [PERSON] «ПРОСТО-страхування» просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 6\~314,09 грн. та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] «ПРОСТО-страхування» позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 січня 2014 року між [PERSON] «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] був укладений поліс № АІ/6124522 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21134» реєстраційний номер АА 7519 [PERSON] дії полісу встановлено з 25 січня 2014 року по 24 січня 2015 року. Відповідно до п. 4 страхового полісу № АІ/6124522 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду заподіяну життю та здоровю 100\~000 грн., за шкоду заподіяну майну 50\~000 грн.. Відповідно до п. 10 страхового полісу № АІ/6124522 страховий платіж становить 661 грн.. Також судом встановлено, що 29 липня 2014 року о 17 год. 10 хв. по вул. Саперно-Слобідській в м. Києві, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21134», не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda-6», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1. Правил дорожнього руху. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Як вбачається з матеріалів справи 31 липня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача АТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Згідно довідки ВДАІ Голосіївського РУГУ в м. Києві, виданої [PERSON] підтверджено той факт, що 29 липня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб «Mazda-6», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження, а саме пошкоджено задній бампер, задній номерний знак. Згідно звіту № 296/100297 з оцінки транспортного засобу від 06 серпня 2014 року вартість завданого матеріального збитку власнику автомобіля «Mazda-6», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП, становить 8\~188,91 грн.. Згідно страхового акту № 100297 від 22 вересня 2014 року розмір страхового відшкодування, завданого потерпілому [PERSON] становить 6\~314 грн. 09 коп.. Відповідно до виписки з банківського рахунку від 11 листопада 2014 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 6\~314 грн. 09 коп.. У позовній заяві позивач зазначив, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 6\~314,09 грн.. У судовому засіданні відповідач, заперечуючи щодо заявлених позивачем вимог, посилався на те, що він повідомляв страховика у передбачений законом строк про настання страхового випадку, а саме звертався до страхової компанії в усному порядку та повідомив страховика про настання страхового випадку по телефону. Однак доводи відповідача не підтверджені належними доказами. За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 29 липня 2014 року, була визнана страховим випадком, що підтверджується складеним страховим актом № 100297 від 22 вересня 2014 року. Винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 липня 2014 року, визнано [PERSON] і притягнуто його до адміністративної відповідальності. Дані обставини підтверджують, що позивач [PERSON] «ПРОСТО-страхування» визнав факт настання страхового випадку і добровільно сплатив страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 6\~314 грн. 09 коп.. Разом з тим, слід зазначити, що в даному випадку між позивачем та відповідачем виникли позадоговірні відносини, які мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування шкоди, а сам факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братись судом до уваги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року, передбачено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснення виплат від особи відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Оскільки відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини 29 липня 2014 року, тому у позивача, який є страховиком і здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, виникло право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування збитків у розмірі 6\~314,09 грн., які позивач поніс при виплаті страхового відшкодування. Таким чином, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] «ПРОСТО-страхування».

Outcome: approved