Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2014 року вона була прийнята на посаду вагаря у зв`язку з переведенням з ТОВ «Дунайзерноекспорт» до ТОВ «Ізмаїльський елеватор». 23.05.2019 року вона була звільнена за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. 23.05.2019 року їй була видана належним чином оформлена трудова книжка. 31.01.2019 року їй був наданий розрахунковий листок за січень 2019 року, де сума нарахованої, але не сплаченої заробітної плати разом із грошовою компенсацією за невикористану відпустку склала 5 316,46 грн. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує щодо заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до вимог ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст.81-89 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , остання була прийнята до ТОВ «Ізмаїльський елеватор» 10.10.2014 року на посаду вагара, згідно наказу № 158 від 10.10.2014 року. 23.05.2019 року [PERSON] була звільнена з посади за угодою сторін (ч.1 ст.36 КЗпП України) згідно наказу № 70-к від 23.05.2019 року (а.с.4). Згідно розрахунковому листку за січень 2019 року борг за підприємством на кінець місяця складає 5 316,46 грн. (а.с.3). Як вбачається зі ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці» структурою заробітної плати є основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена, суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 5 316,46 грн. У силу ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved