Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У серпні 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок. У позові [PERSON] зазначила, що на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, вона є власником житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Своєчасно позивачка не зареєструвала право власності на своє ім`я на вказаний житловий будинок за укладеним договором купівлі-продажу. На теперішній час оригінал договору купівлі-продажу не зберігся. У зв`язку з неможливістю на теперішній час зареєструвати в Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції право власності на жилий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] за собою, [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Позивачка до суду не з`явилась, представник позивачки надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Також просить суд не стягувати з відповідача користь позивачки сплачений нею судовий збір. Представник відповідача до суду не з`явився. Начальник юридичного відділу Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого наголошує, що Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області є формальним відповідачем у вказаній справі. Просив розглядати справу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії Договору купівлі-продажу жилого будинку (частини його) від 02 листопада 1972 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради депутатів трудящих Запорізького району Запорізької області, [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS]. Копія вказаного договору зберігається в «Документах о нотариальных действиях (договоры, завещания и др.) за 1972 год, том І, Исполнительного комитета Лукашевского сельского Совета депутата трудящихся Запорожского района Запорожской области», які зберігаються в Широківській сільській раді Запорізького рйону Запорізької області. Відповідно до копії Технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] від 14.12.1990, власником дому є [PERSON] . Згідно з копією листа Державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 25.07.2016, вулицю Жовтневу перейменовано на вулицю [ADDRESS] с . Дніпрельстан , Запорізького [ADDRESS] . Відповідно до копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис 283, [PERSON] після одруження має прізвище « [PERSON] ». Згідно з довідкою Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 3205 від 17.05.2019, житловому будинку, що належить [PERSON] . згідно з Договором купівлі-продажу від 02.11.1972, дійсно присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . На теперішній час [ADDRESS] на вулицю [ADDRESS] З часу придбання будинку, [PERSON] значиться головою домогосподарства, що підтверджується копією витягів з погосподарських книг, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що правовідносини по справі виникли у 1972 році, то при розгляді справи слід керуватись нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Згідно зі ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За приписами ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла у період придбання позивачем житлового будинку, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тобто, виникнення права власності на житловий будинок на час його придбання не залежало від державної реєстрації. Відповідно до пп. 2 п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19.01.1976 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністра юстиції Української РСР № 4/5 від 11.03.1980, № 35/5 від 31.10.1985), яка діяла на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих посвідчують угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Пунктом 2 вищевказаної Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій. Таким чином, Договір купівлі-продажу від 02.11.1972 року посвідчено у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, сторони фактично виконали умови договору (майно передано покупцю - позивачці, а продавець отримав грошові кошти в сумі, обумовленій договором). Наразі вказаний Договір купівлі-продажу від 02.11.1972 ніким не оспорений та є дійсним, що в свою чергу свідчить про правомірність виникнення у позивачки права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved