Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати право його приватної власності на будинок [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що будинок був придбаний під час їх шлюбу з відповідачкою ( шлюб з 25.11.1995 року по 06.11.2014 року), але оформлений на її ім'я. Будинок був придбаний за кошти, виручені від продажу квартири, яка належала йому на підставі договору дарування: його батько подарував її йому 12.02.1998 року, тобто будинок придбаний за кошти, які належали йому особисто. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали повністю, посилаюсь на обставини викладені вище. Позивач додав, що має намір скласти заповіт на найменшого їх з відповідачкою сина. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Підтвердила, що дійсно будинок був придбаний за кошти, виручені від продажу квартири, яка належала позивачу на підставі договору дарування, тобто за його кошти. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб та наявні усі підстави для задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.11.1995 року по 06.10.2014 року, коли рішення Іванківського районного суду у справі № 366/1503/14-ц, їх шлюб було розірвано. 12.02.1998 року батько позивача ([PERSON]) подарував своєму сину ([PERSON]) квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Левчук О.Б. (реєстровий № 1039). 11.05.2004 року було укладено договір купівлі-продажу ? частини будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS]. За умовами договору [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначену нерухомість. В той же день - 11.05.2004 року - було укладено договір дарування за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1361 га, розташовану в [ADDRESS]. Право власності на спірне майно (домоволодіння) згідно з витягом «про реєстрацію права власності на нерухоме майно» зареєстровано за відповідачем [PERSON] За змістом чинного законодавства основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Однак, з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч. 1ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. За умови використання лише особистих коштів одного з подружжя майно буде особистою приватною власністю одного з подружжя. В той же час, режим спільної сумісної власності майна, придбаного за час шлюбу презюмується, тому обов'язок доказування використання особистих коштів для придбання майна покладається на позивача. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно пояснень сторін, для придбання спірного майна використані лише особисті кошти позивача [PERSON], оскільки були ним отримані за в результаті продажу квартири, отриманої ним у власність за договором дарування. Цей факт не оспорюється жодною із сторін. А згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України «обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що на придбання спірного майна використані лише особисті кошти позивача [PERSON] Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону , не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати сторони у справі погодились нести порівну. З огляду на викладене вище, на підставі ст.57 СК України, 392 ЦК України,

Outcome: approved