Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2016 року до [INFO] . Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, який розірвано за рішенням Подільського районного суду у 2008 році. В шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та мешкають разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] та знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Дохід, який отримує позивачка, є недостатнім, щоб забезпечити гідне життя і розвиток дітей, при цьому позивачка вживала заходів для отримання з відповідача аліментів, проте останній відмовляється сплачувати аліменти в добровільному порядку. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в ньому. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що він у добровільному порядку надав допомогу для дітей. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року. В 2008 році рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між позивачкою - [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. У Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 07 серпня 2008 року зроблено актовий запис про розірвання шлюбу за № 250 та отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я,, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше, як за три роки. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 191 ч. 2 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Судом встановлено, що відповідач з 2008 року участі в утриманні, повноцінному розвитку дітей та їх вихованні не приймав і не надавав ніякої матеріальної допомоги, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками, хоча зобов`язаний утримувати дітей. 13 лютого 2019 року позивачка звернулася до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дітьми повноліття,

Outcome: approved