Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.08.2019 року о 10 год. 20 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 699 P», номерний знак [NUMBER] , на перехресті рівнозначних доріг проспекту Суворова та ІІ провулку Короленка в м.Ізмаїлі Одеської області, не надав дорогу автомобілю «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , який рухався з правого боку по просп. Суворова та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2019 року [PERSON] визнаний винним у вченні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який є власником автомобілю «ЗАЗ TF 699 P», номерний знак [NUMBER] , застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» відповідно до договору (полісу) страхування №ЕР-162663518 від 06.06.2019 року. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров`ю, складає 200 000 грн., за шкоду, завдану майну 100000 грн. Страхове відшкодування позивачу виплачено 18.11.2019 року в сумі 17900,64 грн. Фактична вартість відновлювального ремонту, яку оплатив позивач склала 38425 грн., що підтверджується рахунком №01/12 від 13.12.2019 року, актом №01/12 від 13.12.2019 року та квитанцією №0.0.1551311990.1 від 13.12.2019 року. Згідно акту огляду від 28.08.2019 року, ремонтної калькуляції, виконаної ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» та розрахунку суми страхового відшкодування від 14.11.2019 року №190000245722 сума страхового відшкодування склала 17900,64 грн. Франшиза становить 2000 грн. Страхова компанія 18.11.2019 року відшкодувала позивачу страхове відшкодування в сумі 17900,64 грн. згідно страхового акту №190000245722 від 14.11.2019 року. Невідшкодованими залишилися 20524,36 грн. матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок винних та неправомірних дій [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням майна, належного позивачу, скоєння проти нього правопорушення, істотних вимушених негативних змінах, що відбулися у способі життя, які не відшкодовані та існують тривалий час, яку позивач оцінює у 5000 грн. З огляду на вказане, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду у сумі 20524,36 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2400 грн., судовий збір у сумі 840,80 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме 6653 грн. 36 коп. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди. Представник відповідача вказав, що вважає, що відповідач не зобов`язаний відшкодовувати позивачу шкоду, завдану в результаті ДТП в сумі 20524,36 грн., оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика за страховим полісом при тому, що у страховика виник обов`язок виплати страхового відшкодування позивачу, що і було зроблено. Позивач погодився з сумою страхового відшкодування в межах суми страхової виплати, погодився з оцінкою шкоди, заподіяної в результаті ДТП, складеною страховиком, а саме, з калькуляцією відновлювального ремонту з розрахунком коефіцієнту фізичного зносу, складових частин пошкодженого транспортного засобу. Також, позивачем не підтверджено належним чином завдання транспортного засобу в результаті ДТП, саме тих пошкоджень, що були відновлені та відображені у документації ФОП « [PERSON] ». Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру відновлювального ремонту, вартості робіт та запчастин. Надана первинна документація ФОП « [PERSON] » цього не підтверджує та не є належним та допустимим доказом. Крім того, суду не надано доказів здійснення ФОП « [PERSON] ». такого виду діяльності та права на виконання таких робіт. При обраному позивачем способі відшкодування шкоди, відповідач має право отримати складові частини пошкодженого транспортного засобу, які були замінені, а саме, переднє ліве крило, ліву фару, передній бампер, диск колісний. Однак позивачем передано не всі деталі, передані лише частина замінених деталей вартість яких складає 6653,36 грн. В тому числі не повинен був бути замінений диск колісний так як відповідно до акту огляду транспортного засобу на диску характер пошкодження зазначено L, що значить що він лише потребує фарбування. Також не було необхідності в проведенні таких робіт як витяжка та рихтування. Щодо вимоги про сплату франшизи у розмірі 2000 грн. відповідач її сплатив. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди відповідачем визнаються в сумі 500 грн., оскільки позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди при вказаних у позові обставинах, зокрема витрачання значного часу на відновлення транспортного засобу, пересування у громадському транспорті, самого факту працевлаштування на наявності сім`ї. Крім того, ДТП мало місце 21.08.2019 року, а 13.12.2019 року транспортний засіб вже було відремонтовано. Щодо вимог про стягнення судових витрат вказує, що позивач не вчинив жодних дій щодо досудового врегулювання спору, а тому просить суд не покладати на нього судові витрати на професійну правничу допомогу. Вказані заперечення на позовні вимоги відповідач виклав у відзиві від 17.07.2020 року (а.с.62-63). Представник третьої особи - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. 14.04.2020 року представник третьої особи надав суду письмові пояснення щодо позову, в яких вказав, що відповідно до заяви на виплату від 13.11.2019 року потерпілий погодився із вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 19900,64 грн. В подальшому, страховик прийняв рішення про визнання ДТП страховим випадком та перерахував потерпілому страхове відшкодування в сумі 17900,64 грн. (19900,64-2000 франшиза), чим саме належним чином та у повному обсязі виконав договірні зобов`язання. Вказав, що просить суд здійснювати судовий розгляд у відсутність представника третьої особи (а.с.47-48). Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 21.08.2019 року о 10 год. 20 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 699 P», номерний знак [NUMBER] , на перехресті рівнозначних доріг проспекту Суворова та ІІ провулку Короленка в м.Ізмаїлі Одеської області, не надав дорогу автомобілю «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , який рухався з правого боку по просп. Суворова та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. (а.с.10). Дані обставини встановлені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10). Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась сторонами суду надано не було. Постанова набрала законної чинності 22.10.2019 року. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] (а.с.9). Отже судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається зі ст.317 ЦК України за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов`язків страховика визначено, шо при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 згаданого закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно рахунку №01/12 від 13.12.2019 року та акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №01/12 від 13.12.2019 року, складеного ФОП [PERSON] (виконавець), підписаного позивачем [PERSON] (замовником), виконавець виконав роботи (надав послуги) з ремонту автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] на суму 38425,00 грн. (а.с.12-13). Вказана сума сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 13.12.2019 року (а.с.14). Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-162663518 від 06.06.2019 року, строк дії з 06.06.2019 року до 05.06.2020 року (а.с.24). Згідно із договором страхування страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., франшиза - 2000 грн. (а.с.24). [PERSON] повідомив ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про дорожньо-транспортну пригоду та з метою отримання страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу [PERSON] звернувся до страховика з відповідною заявою про страхове відшкодування 13.11.2019 року. (а.с.19). Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», то відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] має право на відшкодування шкоди, завданої його майну вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу за рахунок коштів страхової компанії, а решту шкоди має відшкодувати [PERSON] відповідно до ст. 1194 ЦК України. Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №522/24855/14 та у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №752/19570/15. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи №190000245722 на підставі калькуляції №19-0245722 від 04.11.2019 року, складеної страховиком 14.11.2019 року, виплата страхового відшкодування підлягає у сумі 17900,64 грн. (а.с.23). Страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» страхове відшкодування було зменшено на розмір франшизи 2000 грн. Як вбачається з платіжного доручення №ЗР100384 від 18.11.2019 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» сплачено страхове відшкодування у розмірі 17900,64 грн. (а.с.23 зворот). Відповідно до розписки від 26.06.2020 року [PERSON] сплатив [PERSON] 2000 грн. франшизи. (а.с. 89) Абзац 2 частини 1 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд погоджується з відповідачем в частині відсутності підстав стягнення з відповідача вартості заміненого диска колісного в сумі 2660 грн., оскільки дійсно згідно акту огляду транспортного засобу (а.с. 20) характер пошкодження диску зазначено L, що значить що він лише потребує фарбування. Таким чином, розмір матеріальної шкоди завданої [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 35765 грн. (38425 грн. 2660 грн.), із яких страхова компанія відшкодувала позивачу 17900,64 грн., а також [PERSON] сплатив 2000 грн. франшизи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] різниця між збитками 35765 грн. i страховою виплатою 17900,64 грн. (страховим відшкодуванням), із урахуванням франшизи у розмірі 2000 грн., в сумі 15864,36 грн. (38425 грн. 2660 грн. - 17900,64 грн. 2000 грн.). Однак суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника, що не підлягають відшкодуванню витрати за деталі, які не було передано їм, оскільки, як вбачається з розписки від 03.06.2021 року позивачем передано відповідачу всі деталі, які є металічними та мають цінність. Інші деталі, які підлягали заміні (передній бампер, ліва фара, лампочка, наконечник рульової тяги та ін.) виготовлені з такого матеріалу, що при пошкодженні не мають матеріальної цінності. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача, що не було необхідності у проведенні таких робіт, як витяжка та рихтування, оскільки згідно акту огляду транспортного засобу а.с. 20 зворот зазначено про залом та деформацію деталей автомобіля належного позивачу, отже була необхідність в поведені даного виду робіт. Крім того, відповідач та його представник не зверталися до суду з клопотанням щодо призначення експертизи з метою спростування переліку та вартості зазначених позивачем робіт а також деталей, які б необхідні були позивачу для відновлення належного йому майна, а саме автомобілю «Hyundai Accent». Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає \~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна, протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача [PERSON] в завданні моральної шкоди, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з [PERSON] на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 2000 грн., отже вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Міркун С.М. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ОД №308220 (а.с.105) та договором про надання професійної правничої допомоги від 09.12.2019 року (а.с.25). Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2400 грн. На підтвердження витраченої суми, позивачем та його представником суду надано квитанцію прибуткового касового ордеру від 12.12.2019 року (а.с.26). Також, позивачем доведена квитанціями сплата судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.1-3). Оскільки судові витрати у сумі 2400 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд приходить до висновку щодо стягнення 2400 грн. з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 840,80 (а.с. 1-3). За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми матеріальної шкоди у розмірі 15864,36 грн., суми моральної шкоди у розмірі 2000 грн., витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2400 грн. та судового збору у сумі 588,47 грн. підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: partial