Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка по справі є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано в 2002 році. В даному помешканні відповідачка не проживає з грудня 2013 року, добровільно залишив помешкання. За час відсутності відповідачка квартирою не цікавитися, комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідачка не проживає без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, тому просив суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Суду пояснили, що відповідачка в грудні 2013 року поїхала з квартири, причини не пояснила. З собою забрала речі, які необхідні їй для повсякденного використання. Залишились в кімнаті речі: меблі старі, старі речі. Вся кімната захламлена. Коли їхала причини не пояснила. За весь час оплату за квартиру не вносила. Просили задоволити позов. У судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечувала. Суду пояснила, що в квітні 2014 року поїхала в с. Тиврів, щоб доглядати свою хвору мати, яка потребує сторонньої допомоги, та в пошуках роботи, щоб мати заробіток для сплати коштів за квартиру. В квартирі залишила свої речі та меблі, взяла лише необхідне. Поверталась тимчасово влітку 2014 року, щоб сплати кошти за комунальні послуги. Після закінчення дії контракту, в листопаді 2014 року вона повернулась в квартиру, але її туди не впустили. Іншого житла не має, причини не проживання вважає поважними, тому просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні [PERSON], [PERSON] були допитані у якості свідків. Суду показали, що між ними та [PERSON] склались неприязні стосунки, оскільки остання не займалась їх вихованням, матеріальним забезпеченням, відвідує якусь секту. У грудні 2014 року забрала необхідні речі та поїхала з квартири. У квітні приїздила, щоб забрати якість документи для роботи, але не ночувала в квартирі. Жодних витрат на утримання квартири не сплачувала. В її кімнаті залишились її старі меблі та речі, які є хламом та мають бути викинуті. Причини не проживання їм не відомі, але в квартирі проживає багато людей, тому проживання відповідачки є небажаним. Восени 2014 року повернулась та бажала заселитись в спірне помешкання. Їй було відмовлено, оскільки було рішення суду. У судове засідання [PERSON] та представник КПБГВУЖКГ Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2012 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У вересні 1998 року [PERSON] отримав ордер №00004, виданий виконавчим комітетом Вишнівської міської ради народних депутатів Київської області на вселення в квартиру [ADDRESS] в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області. З довідки форми 3 №763 від 29 квітня 2014 року вбачається, що власником кваритри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - є КП БГВУЖКГ. За даною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, відповідач до моменту залишення квартири була членом сім'ї наймача та мав право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з наймачем будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. З пояснень сторін встановлено, що з квітня 2014 року відповідачка не проживала постійно в спірному помешканні. Пояснення позивачів, що з грудня 2013 року відповідачка не проживає в квартирі, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду подано не було. Подані акт депутата суд оцінює критично, оскільки в них чітко не вказано з якого часу відповідачка не проживає в квартирі та яким саме чином вона, не проживаючи в помешканні, створює перешкоди іншим в користуванні квартирою. В матеріалах справи наявний інший акт цього ж депутата, з якого вбачається, що відповідачка проживала в квартирі постійно з 2005 року по квітень 2014 року. Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки щодо причин відсутності, наявності речей відповідачки їй відомо зі слів інших мешканців квартири, тобто осіб, які беруть участь в справі. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що 20 травня 2014 року між ТОВ Аграна Фрут Лука та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір №000000630/371. За даним договором [PERSON] мала виконати роботи зі збору врожаю суниці та вишні з 20 травня 2014 року по 31 липня 2014 року. 11 серпні 2014 року між ТОВ Аграна Фрут Лука та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір №000000709/29. За даним договором [PERSON] мала виконати сільськогосподарські роботи з 11 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року. Крім того, судом встановлено, що в с. Тиврів проживає мати відповідачки. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 19 січня 2015 року [PERSON] за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду як така, що втратила здатність до самостійного самообслуговування, у зв'язку з чим, [PERSON] з квітня 2014 року і по даний час здійснює догляд за хворою матір'ю. Крім того, з пояснень позивача та свідків вбачається, що в даній квартирі відповідачка залишила речі та меблі. Суд критично оцінює пояснення, що це не речі, а хлам, оскільки дане поняття є оціночним судженням сторін та жодного доказу на підтвердження цьому суду подано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживала в квартирі з квітня 2014 року по листопад 2014 року з поважних причин, тому не втратила право користування спірним жилим приміщенням, що відповідно до вимог ст.ст. 29 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed