Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном у розмірі 4 400 грн. Позивач у позовній заяві посилався на те, що між ним та відповідачем 01 січня 2013 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 40 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яке належить позивачу на праві власності, строком до 31 грудня 2013 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу приміщення. Протягом періоду січень-травень 2013 року відповідач дотримувався свого обов'язку і вчасно сплачував орендну плату позивачу. Проте 05 червня 2013 року відповідач не сплатив орендну плату з причин відмови від користування наданим за договором оренди приміщенням. Саном а 01 серпня 2013 роу заборгованість відповідача за договором оренди становить 4 400 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду даної справи не заперечує. Відповідач судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про її відкладення не надав. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2000 року позивачеві на праві власності належить нежитлове приміщення № 46, загальною площею 13,70 кв.м. та приміщення № 77, загальною площею 112,40 кв.м., загальна площа по об'єкту складає 126,10 кв.м., що знаходить за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). 01 січня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди вищезазначеного нежитлового приміщення, загальною площею 40 кв.м., що знаходитья за адресою: [ADDRESS], строком до 31 грудня 2013 року (а.с. 9-11). Відповідно до п.5.1 даного договору оренди відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати орендну плату у повному розмірі готівкою, що становить 4 400 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу вищезазначене нежитлове приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 01 січня 2013 року (а.с. 12). Протягом періоду січень-травень 2013 року відповідач дотримувався свого обов'язку і вчасно сплачував орендну плату позивачу (а.с. 15-19). У червні 2013 року відповідачем не було сплачено орендної плати. Станом на 01 серпня 2013 року заборгованість відповідача за договором оренди становить 4 400 грн. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правовідносини, які виникли між сторонами по даній цивільній справі врегульовані нормами ЦК України, умовами дговору оренди №1 від 01 січня 2013 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ч.1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору оренди №1 від 01 січня 2013 року відповідач свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач свої зобов'язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - нежитлове приміщення загальною площею 40 кв.м., що знаходиться за адресою:. [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, які повинні виконуватися. Відповідач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши договір оренди особисто. Отже, позивач і відповідач погодилися на умови договору оренди як такі, що їх влаштовували. Позивач не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачу та не вимагав укладення договору. Це була ініціатива особисто позивача та відповідача. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов'язання за договором оренди № 1 від 01 січня 2013 року не виконав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за даним договором оренди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовну заяву [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати державного мита при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 229,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved