Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 70 000 грн. В позовній заяві позивач посилався на те, що 16 серпня 2016 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 70 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму в строк до 19 серпня 2016 року, а в разі невиконання зобов'язання передати йому майнове право - право власності на транспортний засіб Chevrolet Lacetti реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, ідентифікаційний номер КL1NF193E6K460496, але до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконав. Під час судового розгляду позивач змінив предмет позову та просив визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, ідентифікаційний номер КL1NF193E6K460496, з тих же самих підстав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 16 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 70 000 грн., а останній зобов'язався повернути таку ж суму коштів через три дні 19 серпня 2016 року та сплатити 1 % від отриманої суми щоденно до моменту повернення боргу в повному обсязі, що підтверджується розпискою, складеною відповідачем. При цьому, як зазначено у вказаній розписці, у разі невиконання зобов'язання перед [PERSON] щодо повернення основного боргу та сплати процентів за ним, [PERSON] бере на себе зобов'язання передати [PERSON] майнові права право власності на транспортний засіб Chevrolet Lacetti реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, ідентифікаційний номер КL1NF193E6K460496. Також судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, суму боргу позивачу не повернув. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі)\~у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як визначено в частині 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Відповідно до ст. 572 ЦК України та статті 1 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України Про заставу договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. В силу статті 14 Закону України Про заставу недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Отже, враховуючи, що нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу між сторонами не укладався, суд вважає, що підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль, належний відповідачу, немає. В даному випадку позивач, позичивши відповідачу грошові кошти за договором позики, має право вимагати в судовому порядку повернення йому саме грошових коштів у сумі, визначеній договором, а не ставити питання про визнання за ним права власності на автомобіль відповідача, оскільки визнання такого права за позивачем буде суперечити правовій природі договору позики, який укладений між сторонами. Разом із тим, з урахуванням відсутності між сторонами спору з приводу переоформлення права власності на автомобіль на позивача, про що свідчить визнання відповідачем позову, сторони не позбавлені можливості переоформити право власності на автомобіль на позивача в позасудовому порядку. Доказів про те, що таке переоформлення неможливе, вони суду не надали. Таким чином, позов [PERSON] є необґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються. Крім того, згідно з частиною 6 статті 154 ЦПК України заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року\~в виді арешту автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, ідентифікаційний номер КL1NF193E6K460496, після набрання рішенням законної сили підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed