Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] підприємство «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, в якій просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 1\~712 471,37 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судовий збір у розмірі 25 687,07 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] працюють старшими кладівниками цеху №5 Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» відповідно до розпорядження № 3251 від 27.12.2012 року, про що з ними було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2012 року. Відповідно до п.12 вказаного договору, підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, що спричинена нестачею, умисним знищенням чи пошкодженням матеріальних цінностей, а також їх знищення чи порча по недбалості, що підтверджується інвентаризаційними документами. Проведеною станом на 01.07.2016 року ревізією підзвітних відповідачам товарно-матеріальних цінностей виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей (перелік відповідно до [PERSON] № 1, 2 раптової перевірки фактичної наявності матеріальних цінностей на суму 1 712 471,37 грн. (оцінка збитків відповідно до [PERSON] №4 оцінки збитків та рецензії ТОВ «Адептес» від 09.08.2016р.) Нестача виникла в результаті неналежного виконання відповідачами своїх обовязків про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їм для зберігання передбачених договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2012 року. Вина відповідачів в нестачі товарно-матеріальних цінностей підтверджується актами № 1, 2 раптової перевірки фактичної наявності матеріальних цінностей. Посилаючись на ст.ст. 130, 134, 135-2 КЗпП України, зазначили, що відповідно до п.16 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2012 року відповідачі, спільними діями яких було завдано шкоду позивачу несуть солідарну відповідальність перед підприємством. 14 грудня 2016 року представник позивача надала суду уточнену позовну заяву в якій просила стягнути пропорційно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» з відповідача [PERSON] суму 913\~232,19 грн. та судовий збір у розмірі 13 698,49 грн., з відповідача [PERSON] суму 799 239,18 грн. та судовий збір 11 988,58 грн., на загальну суму 1\~712 471,37 грн. та судовий збір 25 687,07 грн. В обґрунтування в заяві зазначили, що відповідно до п.16 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2012 року [PERSON] та [PERSON], спільними діями яких було завдано шкоду Державному підприємству «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]», несуть дольову відповідальність перед підприємством. Відповідно до довідки-розрахунку предявлення суми збитку нанесеного підприємству внаслідок нестачі ТМЦ в складі № 18 цеху № 5 старшим комірникам [PERSON] і [PERSON] вих. №121/1634 від 12.12.2016 р. матеріальна шкода [PERSON] становить 913 232,19 грн., матеріальна шкода [PERSON] становить 799 239,18 грн. Добровільно відшкодувати шкоду відповідачі не погоджуються. 26 грудня 2016 року позивачем суду були надані письмові пояснення в яких зазначено, що передача матеріальних цінностей з управління № 89 в цех № 5 проводилась на підставі наказу генерального директора № 485 від 08.08.12 р. за актом прийому-передачі ТМЦ загальнозаводського складу № 18 станом на 01.12.2012 р. в якому зазначені підписи старших комірників [PERSON]А та [PERSON] про передачу і прийом товарно-матеріальних цінностей. Старшими комірниками складу № 18 цеху № 5 [PERSON] і [PERSON] в ході проведення тематичної перевірки складського обліку в цеху № 5, а також в період до і в момент подання позовної заяви до суду, не було надано працівникам бюро ревізії і контролю відділу № 121 екземпляри або копії доповідних записок в письмовій формі про доведення до відома начальника цеху № 5 [PERSON] про виявлені факти зникнення або крадіжки матеріальних цінностей в складі № 18 цеху № 5. Раніше надані, з запереченнями від 01.11.16р., до суду доповідні записки, щодо попередження керівництва про нестачу матеріальних цінностей, не стосуються предмету спору, оскільки не описують нестачу титанових виробів, щодо нестачі яких було подано позов до суду. Щорічно, на підставі наказу Генерального директора ДП «ВО ПМЗ ім. Л.М. Макарова», у всіх структурних підрозділах підприємства проводиться інвентаризація всіх активів підприємства, в тому числі на складі № 18 цеху № 5. На підставі наказу Генерального директора ДП «ВО ПМЗ ім. A.M. Макарова» начальник цеху № 5 випускає розпорядження про проведення річної інвентаризації в цеху № 5. На підставі розпорядження начальника цеху № 5 [PERSON] в цеху проводиться інвентаризація активів цеху (в тому числі в складі № 18) і в підсумковому результаті складаються інвентаризаційні описи. Згідно інвентаризаційних описів товарно-матеріальних цінностей станом на 01.09.2015 р по складу № 18 старші комірники [PERSON] і [PERSON] підписали їх. В корпусі № 9 загальнозаводський склад № 18 являє собою роздільні площі з окремими двома приміщеннями, розташовані на першому поверсі корпусу № 9: одне окреме приміщення розташоване на прольотах між колон 9 і 14, інше окреме приміщення розташоване в колишньому приміщенні гнучкого автоматизованого комплексу (ГАК). Матеріальні цінності складу № 18 розташовуються в окремих вищевказаних приміщеннях, а також в окремому приміщенні складу № 20, де матеріально-відповідальними особами також є старші комірники [PERSON] і [PERSON] де і були зафіксовані факти нестачі титанового прутка який обліковується в складі № 18 цеху № 5. У цеху № 5 01.07.2016 р проводилась не позапланова інвентаризація, а раптова перевірка складу № 18. Згідно план-графіка проведення внутрішньогосподарських ревізій і тематичних перевірок в підрозділах ДП «ВО ПМЗ ім. A.M. Макарова» на 2016 рік, затвердженого генеральним директором, в цеху № 5 проводилася тематична перевірка складського обліку в ході якої були складені в тому числі і акти раптових перевірок фактичної наявності матеріальних цінностей №№ 1 і 2 від 01.07.2016 р. по складу № 18. Умови збереження дорученого майна старшим комірникам [PERSON] і [PERSON], які створені Адміністрацією та існують в складі № 18, сприяють запобіганню виникнення нестачі матеріальних цінностей у приміщеннях складу № 18 і складу № 20 де були зафіксовані факти нестачі титанових прутків, які враховуються в складі № 18 цеху № 5. 26 грудня 2016 року представник відповідачів [PERSON] надала суду письмові заперечення на уточнену позовну заяву в яких просила в задоволенні вимог Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків відмовити у повному обсязі. Зазначивши, що [PERSON]А.(відповідач1)та [PERSON]Г.(відповідач2) переведено з Управління №89 до Цеху №5 з 02.01.2013р. згідно Розпорядження № 3251 від 27.12.2012р. на посади старших комірників, про що зроблено відповідні записи в трудових книжках відповідачів. В своїй позовній заяві від 26.08.2016р. №157/1075 позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2012р. в письмових уточненнях також посилається лише на вказаний договір, що не відповідає фактично наданому до матеріалів справи договору. В преамбулі Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №2131 від 14.12.2015р. зазначено, що Договір укладено на підставі наказу від 17.11.2015р. за №190 про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності, погодженого з профспілковим комітетом, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей що належать Державному підприємству «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». Сторонами зазначеного Договору виступають [PERSON] підприємство «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» в особі начальника управління МТС [PERSON] та колектив(бригада) складів №№ 18,20 цеху №5 «Термічний» в особі керівника колективу ст. комірника [PERSON] Виходячи з розділу Договору «Підписи», колектив складів №№ 18,20 цеху №5 «Термічний» складається з керівника колективу - ст. комірника [PERSON] та учаснику колективу ст. комірника [PERSON] Відповідно змісту розпорядження №190 від 17.11.2015р., не відомо яка саме відповідальність покладається на Відповідачів, не зазначено посаду та матеріально-відповідальну особу яка здійснюватиме приймання-передачу ТМЦ ст. комірникам складу №18 [PERSON] і [PERSON] Щодо передання матеріальних цінностей ст. комірникам №18 [PERSON] і [PERSON] зазначила, що позивачем на підтвердження передання матеріальних цінностей ст. комірникам [PERSON] і [PERSON] надано Виписку з акту приймання-передання ТМЦ на 01.12.2012 року з управління №89 (склад №18) до цеху №5. [PERSON] переведено з Управління №89 до Цеху №5 з 02.01.2013р. згідно Розпорядження № 3251 від 27.12.2012р. на посади старших комірників, про що зроблено відповідні записи в трудових книжках Відповідачів. Тобто станом на 01.12.2012 року Відповідачі не мали повноважень на прийняття матеріальних цінностей, тому що займали посади ст. комірників управління № 89. Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №1348 від 12.09.2013 року, укладено на підставі наказу від 19.06.2013 року №182, без складання [PERSON] приймання-передавання на дату підписання. Отже, переведення на посаду ст. комірників цеху № 5 складу №18 відбулося з 02.01.2013 року, а установлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності шляхом підписання Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 1348 відбулося 12.09.2013 або 19.06.2013 року. Посилаючись на ч.2 ст.135-2 КЗпПУ та ч.2 розділу І Типового договору про колективну (бригадні) матеріальну відповідальність, затвердженого МПУ №43 від 12.05.1996 року, повноваження начальника цеху №5 [PERSON] на прийняття рішень щодо встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності не підтверджено; на підтвердження повноважень начальника управління МТС [PERSON] на підписання від особи Державному підприємству «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім.. [PERSON]» Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність доказів не надано; Повноваження «Предцехком» [PERSON] на погодження від особи профспілкового комітету наказів (розпоряджень) про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності також не надано. Посилалася на ч.3 ст.135-2 КЗпПУ, П.1 Положення про Міністерство соціальної політики України затвердженого Постановою КМУ від 17 червня 2015 р. № 423, ч. 1 Наказу Міністерства праці України №43 від 12.05.96р. зареєстрованому в МЮУ 11.06.1996р. за №286/1311 «Про затвердження Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватись колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування і Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність» (далі - Наказ №43) затверджено Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність і Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Отже, Умови договорів про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність працівників не можуть суперечити чинному законодавству, зокрема, Типовому договору про Колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність є нормативно-правовим актом, тому адміністрація підприємств, установ, організацій не може довільно складати його на свій розсуд чи відступати від змісту типового договору. Зміст Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2015р. та Договор про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №1348 від 12.09.2013р. суттєво відрізняється від Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затвердженого Міністерством праці України №43 від 12.05.96р. Посилалися на п.2 Наказу Міністерства праці України №43 від 12.05.96р. «Про затвердження Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватись колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування і Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність» (далі - Наказ №43) визначається, що колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з профспілковим комітетом підприємства, установи, організації або уповноваженим на представництво трудовим колективом органом за наявності одночасно таких умов: передбачені Переліком роботи, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, виконується працівниками спільно, розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність неможливо; власником або уповноваженим ним органом, працівникам створені умови, необхідні для нормальної роботи та забезпечення повного збереження переданих їм цінностей. З наведеного виходить, що правові підстави для укладання Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність відсутні, оскільки власником не дотримано вимог ст. 135-2 КЗпП України та не створено необхідних умов відповідно до ст. 131 КЗпП України та Наказу №43. Відповідачі неодноразово, в письмовій формі доводили до відома Начальника цеха№5 [PERSON]І про виявлені факти зникнення матеріальних цінностей, про що складались доповідні записки від 05.11.2014, 06.11.2015р., 26.11.2015р, 13.06.2016р. наявні в оригіналі, отримання яких підтверджується підписом [PERSON]І із зазначенням дати отримання. Не дивлячись на це, Керівництвом не приймалось жодних заходів, щодо з'ясування обставин та причин зникнення, не проводилось повної інвентаризації матеріальних цінностей, не приймались заходи щодо забезпечення збереження матеріальних цінностей. В 2014р. було затверджено план заходів щодо складів № 12, 13, 18, 20, однак станом на поточну дату майже нічого не виконано. Також, зазначили, що складські приміщення не мають камер відеоспостереження, не мають фізичної охорони, не мають решіток на вікнах, не мають освітлення, в деяких місцях відсутнє скління віконних прорізів та ін. Тобто Керівництвом жодним чином не забезпечено та не створено умов для збереження матеріальних цінностей в складських приміщеннях. За цих умов забезпечення працівниками належного збереження матеріальних цінностей фізично не можливо виконати. Щодо притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності посилалися на абз. 1 п.14 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992р., ст.138, ч.2 ст.130 КЗпПУ, п. 12 Постанови ВССУ №12 від 11.12.2015р. «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників, за шкоду заподіяну роботодавцю». Позивачем, зазначено про те, що нестача виникла в результаті неналежного виконання Відповідачами своїх обов'язків про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їм для зберігання, вина [PERSON] та [PERSON] в нестачі товарно-матеріальних цінностей підтверджується [PERSON] №1 та №2 раптової перевірки фактичної наявності матеріальних цінностей. Однак, наданими актами не підтверджується причина утворення нестачі. Відповідно до п. 13 Договору, Притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності проводиться власником після ретельної перевірки причин утворення шкоди, урахуванням письмових пояснень, поданих членами колективу (бригади), а, уразі необхідності, також висновків спеціалістів. Отже, колективна (бригадна) матеріальна відповідальність може бути реалізованою, якщо буде безсумнівно встановлено, що втрата цінностей була спричинена певними фактами неналежного виконання хоча б одним з членів колективу (бригади) покладених на них обов'язків. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження проведення ретельної перевірки та жодних фактів неналежного виконання відповідачками своїх обов'язків. Вважають, що вимоги позивача не мають належного обґрунтування, побудовані виключно на його припущеннях та підтверджуються документами, що не відповідають діючим законодавчим актам, складені з численними порушеннями, які не мають юридичної сили та свідчать лише про відсутність правових підстав для пред'явлення позову. Відповідач [PERSON], явка якої була визнана судом обовязковою, у судовому засіданні 09.02.2017 року позовні вимоги не визнала у повному обсязі та повідомила наступне. [PERSON] працює у Державному підприємстві «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» на посаді старшого комірника вже 9 років. За час своєї роботи на складах неодноразово виявлялися недостачі та крадіжки матеріальних цінностей, про які вони разом з [PERSON] кожного ражу повідомляли керівництву, однак належним чином керівництво на це не реагувало. Інвентаризації, які проводилися були часткові, а не у повному обсязі, таким чином встановити точний перелік наявних ТМЦ було не можливо. Акти інвентаризації їх змушували підписувати, погрожуючи тим, що у випадку якщо не підпишуть їх виженуть з гуртожитку підприємства. І вони кожного разу підписували акти інвентаризації та інші документи. У 2016 році була позапланова перевірка, перевіряли наявність титану. Між цехами є вікна, яки як дірки і в них можна пролізти. Коли уходили додому то ключі залишали у начальника цеху [PERSON] Приміщення де зберігаються ТМЦ не складське приміщення, там раніше був цех. Доступ к складам № 18 та № 20 мають усі комірники, які працюють у цеху № 5, оскільки відокремлення не має. Також у цеху працюють стропольщики. Усі ключі зберігаються у спеціальному ящику, який віддають начальнику цеха [PERSON]. Згідно своєї посадової інструкції доповідні про недостачу вони можуть писати тільки на імя [PERSON], однак на ці доповідні ніхто не реагував належним чином, скільки вони там працюють стільки крадіжки і відбуваються. Останнього разу відбулася крадіжка влітку 2016 року і вкрали 1500 кг різноманітних виробів. Охоронців та сторожей на складах не має. За час своєї роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, тільки після того як виявили недостачу у липні 2016 року їй оголосили догану. Також повідомила, що вони разом з [PERSON] не вирішували хто з них буде головною у їх колективі, їм про це повідомило керівництво, просто поставили перед фактом, що головною буде [PERSON], а вона буде просто комірником. Під час перевірки 01 липня 2016 року її не було на робочому місці, вона була у відпустці і вийшла на роботу лише 04 липня 2016 року, та її змусили підписати акти перевірок. Відповідач [PERSON], явка якої була визнана судом обовязковою, у судовому засіданні 09.02.2017 року позовні вимоги не визнала у повному обсязі та підтримала показання [PERSON] Також зазначила, що вона працює у Державному підприємстві «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» на посаді старшого комірника. Умов для збереження переданих їм ТМЦ не має. Усі документи, які їм надають на підпис, вони підписують під загрозою того, що їх виженуть з гуртожитку підприємства, в якому вони проживають. Останню проведену на підприємстві інвентаризацію вона не підписала, оскільки насправді фактично її ніхто не проводив та нічого не перевіряв. [PERSON] керівник бригади, працюють вони вдвох з [PERSON] Хто з них буде головним вони не вирішували, це за них вирішило керівництво та поставило їх перед фактом. Коли виявляли недостачу то одразу писали докладні на імя начальника цеху [PERSON], він ставив підпис на цих докладних. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили задовольнити їх у повному обсязі, стягнувши пропорційно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» з відповідача [PERSON] суму 913\~232,19 грн. та судовий збір у розмірі 13 698,49 грн., з відповідача [PERSON] суму 799 239,18 грн. та судовий збір 11 988,58 грн., на загальну суму 1\~712 471,37 грн. та судовий збір 25 687,07 грн.\~ Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON]\~в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він працює у Державному підприємстві «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» на посаді начальника цеху № 5 з 2008 року. З відповідачами перебуває у службових відносинах, вони йому безпосередньо підпорядковуються. На момент виявлення недостачі його на підприємстві не було, він дізнався про недостачу вже після того, як її було проведено. Також пояснив, що при видачі ним розпорядження про встановлення відповідачам колективної матеріальної відповідальності він керувався своєю посадовою інструкцією. Зазначив, що відповідачі до того як була виявлена недостача писали йому докладні, однак які саме він не памятає. У випадку якщо йому повідомляють про недостачу, він одразу викликає спец міліцію. Це він виконує кожного разу після повідомлення йому про недостачу або крадіжку. Після недостач проводилась інвентаризація цінностей. У 2012 році коли було обєднання складів та відповідачі перейшли до складу № 18, він затвердив їх посадові інструкції, після цього посадові інструкції він не затверджував. Доступ до складів мають також стропольщики та кранівники, однак після того, як комірники його відкриють. Склади один від одного відокремлені або стіною, або решітками, або воротами. Також до складів має доступ начальник дільниці зберігання металів та спецсплавів Матвієнко. Робочий день починається з того, що відчиняється загальний корпус, потім комірники відкривають склади та зобовязані візуально оглянути приміщення на предмет крадіжок або недостач. Після закінчення робочого дня всі склади закриваються та опечатується, ключі за межі території заводу не виносяться. Ключі усі комірники кладуть у спеціальний ящик, який віддають Матвієнко, який в свою чергу відносить цей ящик до начальника цеха, тобто до нього, а він опечатує цей ящик «контролькою» та кладе у свій сейф та замикає. Зранку усі комірники отримують цей спеціальний ящик та приступають до роботи. Погодження встановлення у складі колективної матеріальної відповідальності відбувалося з продцехкомоо [PERSON], яка обрана колективом цеху № 5 та представляє інтереси профспілки. Погодження відбувається усно, без будь-яких письмових звернень. Коли потрібно будь-яке погодження він підходить до продцехкома [PERSON], яка в свою чергу ставить підпис на документі. Таким чином відбувається погодження. У судовому засіданні свідок підтвердив той факт, що він отримував від відповідачів доповідні з приводу недостач та підписував їх, підтвердив що підпис на доповідних належить йому. Вислухавши пояснення представників сторін та допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Розпорядженням пом.генерального директора по кадрам [PERSON] від 27.09.2005 року №1860, [PERSON], [INFO], прийнята в цех №76 Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» учнем модельщика по виплавлюваних моделях з 03.10.2005 року (т.1, а.с.5). Розпорядженням пом.генерального директора по кадрам [PERSON] від 19.09.2007 року № 2105, [PERSON], [INFO], прийнята до Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» учнем фрезерувальника з 20.09.2007 року (т.1, а.с.6). Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] на підставі розпорядження №1436 від 29.07.2009 року переведена в управління № 89 старшим комірником з 01.06.2009 року, а згідно розпорядження № 3251 від 27.12.2012 року переведена в цех № 5 старшим комірником з 02.01.2013 року (т. 1, а.с.9). Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] на підставі розпорядження №1436 від 29.07.2009 року переведена в управління № 89 старшим комірником з 01.06.2009 року, а згідно розпорядження № 3251 від 27.12.2012 року переведена в цех № 5 старшим комірником з 02.01.2013 року (т. 1, а.с.12). Розпорядженням в.о.пом.генерального директора Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» [PERSON] №3251 від 27.12.2012 року, про переведення, на виконання наказу генерального директора № 485 від 08.08.2012 року про передачу загальнозаводських складів 12, 13, 18, 20, переведено з управління № 89 до цеху № 5 з 02.01.2013 року старшим комірником [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.88-89). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] та [PERSON] працюють на посаді старших комірників в цеху № 5 з 02 січня 2013 року. [PERSON] з 2007 року є членом Профспілки робітників космічного та загального машинобудівництва України Первинна профспілкова організація ДП ВО «ПМЗ», що підтверджується квитком члена профспілки серії КОСМОМАШ №005071 (т.3, а.с.57). [PERSON] з 2009 року є членом Профспілки робітників космічного та загального машинобудівництва України Первинна профспілкова організація ДП ВО «ПМЗ», що підтверджується квитком члена профспілки серії КОСМОМАШ №005072 (т.3, а.с.58). 01 липня 2016 року на підприємстві позивача було проведено раптову перевірку фактичної наявності матеріальних цінностей на складі №18 цеху №5 станом на 01 липня 2016 року, про що було складені відповідні акти №1 та № 2 від 01 липня 2016 року, в яких зазначено про виявлення нестачі матеріальних цінностей, а саме прутків та виробів з титанового сплаву, вказані акти були підписані перевіряючими, матеріально-відповідальними особами [PERSON], [PERSON], начальником цеху, старшим бухгалтером ( т.1, а.с.20,21). Після виявленої недостачі ТМЦ був проведений розрахунок збитків. Актом № 4 оцінки збитків, які завдано субєкту господарювання, затвердженого в.о. генерального директора ДП «ВО ПМЗ ім.О.М. [PERSON]» [PERSON], (дата затвердження відсутня), встановлено розмір збитків внаслідок нестачі товарно-матеріальних цінностей на складі № 18, цеху № 5 «Термічний», виявленої 01 липня 2016 року для відшкодування Державному підприємству «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]», який складає 1\~712 471,37 грн.( т.1, а.с.22-26). В рецензії на вказаний акт №4 оцінки збитків, які завдано субєкту господарювання Державному підприємству «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» внаслідок нестачі товарно-матеріальних цінностей на складі № 18, цеху № 5 «Термічний» зазначено, що даний акт оцінки повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів і може використовуватися у відповідності з законодавством України (т.1, а.с.27-28). Позивач згідно заявлених позовних вимог просив стягнути пропорційно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» з відповідача [PERSON] суму 913\~232,19 грн., а з відповідача [PERSON] суму 799 239,18 грн., а всього на загальну суму 1\~712 471,37 грн. Згідно наданої суду довідки-розрахунку предявлення суми збитку нанесеного підприємству внаслідок нестачі ТМЦ в складі № 18 цеху №5, сума збитку згідно [PERSON] оцінки збитку №4, (з врахуванням робочого часу, кількості фактично відпрацьованого часу, годин, окладу з урахуванням фактично відпрацьованого часу, грн.) складає 1\~712 471,37 грн., з яких сума збитку, що підлягає відшкодуванню членом колективу [PERSON] становить 913\~232,19 грн., сума збитку, що підлягає відшкодуванню членом колективу [PERSON] становить 799 239,18 грн. (т.3, а.с.8). В обгрутнування факту наявності на балансі складу № 18 цеху № 5 товарно-матеріальних цінностей, нестачу яких було виявлено внаслідок раптової перевірки 01 липня 2016 року, позивачем надані оборотні відомості, та виписки з актів прийому-передачі ТМЦ. Так, згідно виписки з акту прийому-передачі ТМЦ станом на 01.12.2012 року з управління № 89 (скл. № 18) в цех № 5 (т. 2, а.с. 27-58) титанові вироби та прутки, нестачу яких було виявлено при перевірці, у переліку усіх ТМЦ знаходяться під такими номерами: з № 449 по № 470, та з № 472 по № 488 (т. 2, а.с. 53-55). Вказані ТМЦ були перевірені комісією в натурі, внесені до опису, та передані на відповідальне зберігання комірникам [PERSON] та [PERSON], про що останні власноручно розписалися. При цьому слід звернути увагу, що на час підписання вказаного акту прийому-передачі ТМЦ від 01.12.2012 року, відповідачі по справі не були переведені до цеху № 5 та не займали в ньому посад старших комірників, (оскільки судом встановлено, що в цех № 5 вони були переведені з 02.01.2013 року), і з ними не було укладено договору по колективну матеріальну відповідальність. Згідно виписки з інвентаризаційних описів станом на 01.09.2015 року (цех № 5 склад № 18) (т.2, а.с.58-79), в період з 01 вересня 2015 року по 21 вересня 2015 року, на підставі наказу (розпорядження) № 341 від 06 серпня 2015 року Інвентаризаційною комісією проведено зняття фактичних залишків цінностей про що складено інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей по складу №18. Станом на час проведення даної інвентаризації титанові вироби та прутки, нестачу яких було виявлено при перевірці, у переліку усіх ТМЦ знаходяться під такими номерами: з № 483 по № 507, та з № 509 по № 511, та з № 513 по № 536 (т. 2, а.с. 75-76). У вказаному описі зазначено, що всі цінності, поіменовані в даному інвентаризаційному описі з №1 по №540, комісією перевірені в натурі, внесені в присутності відповідачів до опису, претензій до інвентаризаційної комісії вони не мають, цінності, перелічені у опису знаходяться на їх відповідальному зберіганні, про що свідчать підписи матеріально-відповідальних осіб старшого комірника [PERSON], старшого комірника [PERSON] (т.2, а.с.78). Згідно оборотної відомості руху матеріальних цінностей по складу №18 цеху № 5 станом на 30.06.2016 року, (т. 2, а.с. 1-26) прутки та вироби з титанових сплавів, перелік яких вказаний у інвентаризаційному описі станом на 01.09.2015 року, під номерами: з № 483 по № 507, та з № 509 по № 511, та з № 513 по № 536, є в наявності (т. 2, а.с. 23-25), але їх кількість станом на 30.06.2016 року не відповідає кількості. Яка була станом на 01.09.2015 року. Дана оборотна відомість станом на 30.06.2016 року відповідачами підписана не була. Доказів, які б підтверджували факт ознайомлення відповідачів з матеріалами проведеної 30.06.2016 року інвентаризації, позивачем суду не надано. При цьому слід звернути увагу, що під час проведення інвентаризаційної перевірки та складання після цього відповідного акту перевірки, старший комірник [PERSON] знаходилася у щорічній відпустці з 06 червня 2016 року по 01 липня 2016 року, що підтверджується розпорядженням про надання відпустки (т.1, а.с.132). Тобто, перевірка наявності ТМЦ, проходила без присутності особи, відповідальної за їх збереження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що нестача ТМЦ виникла в результаті неналежного виконання відповідачами своїх обовязків про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їм для зберігання. При цьому позивачем не зазначено, в чому саме виразилося неналежне виконання відповідачами своїх обовязків. Обовязки працівника зазвичай визначені його посадовою інструкцією. В матеріалах справи міститься посадова інструкція старшому комірнику центральних заводських складів, якою визначені основні права та обовязки комірника (т. 1, а.с. 95-97). У наданій суду посадовій інструкції старшого комірника відсутні її номер та дата, відсутня дата затвердження даної інструкції начальником цеха №5 [PERSON], а також відсутня дата ознайомлення з вказаною інструкцією старших комірників [PERSON], [PERSON] (т.1, а.с.95-97). Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпПУ матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обовязок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на позивача. Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв'язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обовязкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. Згідно п. 13 Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність зазначено, що притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності провадиться власником після ретельної перевірки причин виникнення збитків з врахуванням письмових пояснень, наданих членами колективу (бригади), а у випадку необхідності, також висновків спеціалістів. У відповідності до розяснень, викладених в абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог\~ст. 15 ЦПК\~суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі\~статтями 130,\~135-3,\~137 КЗпП\~залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Також слід звернути особливу увагу на те, чи були забезпечені позивачем належні умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. В судовому засіданні встановлено та визнавалося сторонами, що за час своєї роботи на підприємстві відповідачі жодного разу не притягалися до дисциплінарної відповідальності, що судом розцінюється як підтвердження того, що вони належним чином виконували покладені на них обовязки та відповідально ставилися до виконуваної ними роботи. Притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани старшому комірнику [PERSON] мало місце вже після факту виявлення недостачі ТМЦ, що підтверджується розпорядженням № 85 від 19.07.20156 року (т. 1, а.с. 133), а тому судом до уваги не береться. Крім того судом встановлено, що на протязі тривалого часу відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово виявляли факти крадіжок та нестач, та в письмовій формі доводили до відома начальника цеха № 5 [PERSON]І про виявлені факти зникнення матеріальних цінностей, що підтверджується їх доповідними від 05.11.2014 року (т.1, а.с.59), від 06.11.2015 року (т.1, а.с.60-61), від 26.11.2015 року (т.1, а.с.62), від 13.06.2016 року (т.1, а.с.63). Факт отримання доповідних підтверджується підписом [PERSON] із зазначенням дати отримання. При допиті у якості свідка [PERSON] підтвердив, що отримував від відповідачів доповідні записки і розписувався про це, а отже був обізнаний про систематичні випадки нестач. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON]І, також підтвердив, що на підприємстві мали місце непоодинокі випадки крадіжок та нестач товарно-матеріальних цінностей. Крім того з показань свідка [PERSON] та наданих відповідачами особистих пояснень судом встановлено, що доступ до приміщень складів мають не тільки відповідачі а й іншій особи, до яких зокрема відноситься начальник дільниці зберігання металів та спецсплавів Матвієнко, який має безпосередній доступ до ключів від складів, як і сам начальник цеху [PERSON] Також в приміщеннях складів присутні інші працівники, стропольщики, кранівники та комірники з інших складів. Оцінюючи наявний в матеріалах справи акт фотографування від 27.10.2016 року разом з фотокартками (т. 1, а.с. 135-153), суд критично ставиться до них та до уваги не бере, оскільки фотографування приміщень складів № 18 та № 20 цеха № 5, де були зафіксовані факти недостач ТМЦ, відбулося через тривалий час після виявлення факту недостач, що позбавляє суд можливості належним чином встановити рівень забезпечення схоронності ТМЦ на час виявлення недостачі. Крім того, з наданих фотокарток не можливо встановити умови забезпечення охорони складських приміщень де знаходилися ТМЦ, де вони зроблені та які саме приміщення на них зображені. Обов'язок правильно організувати працю працівників, забезпечити її належний процес у різних, у тому числі й несприятливих трудових ситуаціях, а також попередження можливих збитків згідно статті 141 КЗпПУ лежить на власнику або уповноваженому ним органу. Згідно ч. 1 ст. 131 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Суд зазначає, що якщо власник зазначені свої обов'язки не виконав, а вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника немає, працівник взагалі не може нести матеріальну відповідальність. Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно приписів ст. 138 КЗпПУ для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлених у судовому засіданні обставин, власником або уповноваженим ним органом не було створено належних умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна. За таких обставин очевидним є висновок про те, що керівництвом підприємства не було забезпечено належного рівня збереження та схоронності матеріальних цінностей і нормальної роботи з ними, що в свою чергу сприяло втраті та зникненню ТМЦ. Ч.3 ст. 10 ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст. 138 КЗпПУ, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мали місце неправомірні дії з боку відповідачів внаслідок чого виникла нестача, не доведена винність відповідачів у спричинені підприємству своїми діями або бездіяльністю майнової шкоди, як і не зазначено в чому саме полягала вина відповідачів, не доведено в якій конкретній обстановці було заподіяно шкоду, як і не доведено факту створення належних умов для збереження схоронності переданих ТМЦ. Стосовно укладених з відповідачами договір про колективну матеріальну відповідальність слід зазначити наступне. Необхідною умовою для укладення з працівником договору про колективну матеріальну відповідальність є наявність посади (виконуваної роботи) у переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Згідно наказу Міністерства праці України від 12 травня 1996 року N 43 «Про затвердження Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування і Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність» до переліку таких робіт відносяться роботи, пов'язані з прийманням на зберігання, обробкою, зберіганням, видачею матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях, в автогосподарствах, холодильниках, харчоблоках, сховищах, на заготівельних (приймальних) пунктах, товарних і товарно-перевалочних дільницях, у камерах схову, коморах і роздягальнях, з екіпіровкою пасажирських суден, вагонів і літаків (п. 3). Таким чином суд вважає, що посада відповідачів та виконувана ними робота, відносить до переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст.135-2 КЗпПУ при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. В частинах 2,3 ст.135-2 КЗпПУ зазначено, що колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Отже, письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. З аналізу ч. 2 ст. 135-2 КЗпПУ вбачається, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обовязковою є наявність двох умов: 1.Колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом; 2.Установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності. Встановлення колективної матеріальної відповідальності власником або уповноваженим ним органом, слід розуміти як факт прийняття конкретного розпорядчого акту або ухвалення відповідного рішення про встановлення такого роду відповідальності, при наявності у субєкта ухвалюю чого це рішення необхідних повноважень на це. Судом встановлено, що згідно протоколу №1 по складу № 18 від 19 червня 2013 року «Про обрання керівника колективу», було вирішено обрати керівником колективу складу № 18 цеху № 5 старшого комірника [PERSON] (т.1, а.с.94). Розпорядженням начальника цеха №5 [PERSON] №182 від 19.06.2013 року, у звязку із виробничою необхідністю, відповідно до протоколу № 1 від 19 червня 2013 року визначено встановити на складі №18 колективну матеріальну відповідальність, затвердити керівником колективу складу №18 старшого комірника [PERSON], укласти договір про колективну матеріальну відповідальність з старшими комірниками [PERSON] і [PERSON] Вказане розпорядження погоджено: Предцехком [PERSON] (т.1, а.с.93). Представники позивача в обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що документом згідно якого у складі № 18 цеху № 5 було встановлено колективну матеріальну відповідальність є Розпорядження начальника цеха № 5 [PERSON] №182 від 19.06.2013 року. Таким чином колективна матеріальна відповідальність у складі № 18 цеху № 5 була встановлена розпорядженням начальника цеха № 5 [PERSON], який на думку позивача є уповноваженою особою для встановлення такого виду відповідальності. На підтвердження повноважень начальника цеху № 5 позивачем надано суду положення «Про термічний цех № 5», яке затверджене 01.06.2015 року Генеральним директором [PERSON] (т. 3, а.с. 87-101). Розділом 6 даного положення визначені права начальника цеху. Однак, при детальному досліджені та аналізі повноважень начальника цеху № 5 судом встановлено, що до них не відноситься право установлення колективної матеріальної відповідальності, а тому суд зазначає, що начальник цеху № 5 [PERSON] не є уповноваженим органом у розумінні ч. 2 ст. 135-2 КЗпПУ для встановлення на підприємстві колективної матеріальної відповідальності, оскільки не має на це відповідних повноважень. Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року відповідно до ст.135-2 КЗпПУ на підставі наказу від 19.06.2013 року №182 про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності, погодженого з профспілковим комітетом, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей належних ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» між начальником управління МТП [PERSON], який виступає від імені підприємства, та членами колективу (бригади) скл.18 термічний цех №5, в особі керівника колективу (бригади) старшим комірником [PERSON], було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №1348 (т.1, а.с.91-92). Відповідно до вказаного договору, колектив (бригада) взяла на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за забезпечення збереження, товарно-матеріальних цінностей складу № 18, переданих йому для зберігання та відпуску. Вказаний договір був підписаний начальником управління МТП [PERSON], керівником колективу (бригади) старшим комірником [PERSON] та членом колективу (бригади) старшим комірником [PERSON]Г.(т.1, а.с.92). Повноваження [PERSON] на підписання вказаного договору підтверджуються довіреністю виданою 29 грудня 2012 року генеральним директором Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» [PERSON], згідно якої начальника управління матеріально-технічного постачання Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» [PERSON] було уповноважено здійснювати наступні дії: укладати договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність; договори про повну матеріальну відповідальність (т.3, а.с.86). Вказана довіреність дійсна до 31 грудня 2013 року. Згідно п.16 вказаного договору, кожен член колективу (бригади) несе дольову відповідальність. Спричинені колективом (бригадою) збитки підприємству, який підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього колективу (бригади) пропорційно місячної тарифної ставки (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення збитків. Договір набирає сили з моменту підписання і діє протягом всього періоду роботи колективу (бригади) з цінностями, переданими йому підприємством. Згідно п.15 цього договору, розмір збитків, спричиненого колективом (бригадою) підприємству, закладу, організації визначається відповідно до ст.135-3 КЗпПУ. Порядок відшкодування збитків регулюється законодавством України (т.1, а.с.92). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що 12 вересня 2013 року з відповідачами було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №1348 з метою збереження товарно-матеріальних цінностей у складі № 18. Судом встановлено, що розпорядженням начальника цеху № 5 [PERSON] №190 від 17 листопада 2015 року по цеху № 5, у звязку з відсутністю комірника на складі № 20, було покладено відповідальність за номенклатуру складу № 20 на старших комірників складу № 18 [PERSON] та [PERSON] Вказане розпорядження погоджено: Предцехком [PERSON] (т.1, а.с.90). 14 грудня 2015 року, відповідно до ст.135-2 КЗУпП на підставі наказу від 17.11.2015 року №190 про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності, погодженого з профспілковим комітетом, з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей належних ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» між начальником управління МТП [PERSON], який виступає від імені підприємства, та членами колективу (бригади) скл.18, 20 термічний цех № 5, в особі керівника колективу (бригади) старшим комірником [PERSON] було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 (т.1, а.с.17-19). Відповідно до вказаного договору, колектив (бригада) взяла на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей складу № 18, 20, переданих йому для зберігання та відпуску. Вказаний договір був підписаний начальником управління МТП [PERSON], керівником колективу (бригади) старшим комірником [PERSON] та членом колективу (бригади) старшим комірником [PERSON]Г.(т.1, а.с.19). Згідно п.16 вказаного договору, кожен член колективу (бригади) несе дольову відповідальність. Спричинені колективом (бригадою) збитки підприємству, який підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього колективу (бригади) пропорційно місячної тарифної ставки (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення збитків. Договір набирає сили з моменту підписання і діє протягом всього періоду роботи колективу (бригади) з цінностями, переданими йому підприємством. Згідно п.15 цього договору, розмір збитків, спричиненого колективом (бригадою) підприємству, закладу, організації визначається відповідно до ст.135-3 КЗпПУ. Порядок відшкодування збитків регулюється законодавством України (т.1, а.с.19). Повноваження [PERSON] на підписання вказаного договору підтверджуються довіреністю виданою 30 грудня 2014 року генеральним директором Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» [PERSON], згідно якої начальника управління матеріально-технічного постачання Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» [PERSON] було уповноважено здійснювати наступні дії: укладати договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність; договори про повну матеріальну відповідальність (т.3, а.с.108). Вказана довіреність дійсна до 31 грудня 2015 року. Оцінюючим вказаний договір № 2131 від 14.12.2015 року слід зазначити, що наказом № 190 від 17.11.2015, (на який йде посилання у преамбулі договору), не було встановлено колективної матеріальної відповідальності відповідачів. Як вже зазначалося, вказаним наказом було вирішено питання про покладення відповідальності за номенклатуру складу № 20 на старших комірників складу № 18 [PERSON] та [PERSON], у звязку з відсутністю комірника на складі № 20, атому вказане розпорядження не документом, яким було встановлено колективну матеріальну відповідальність на складі № 20. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що 14 грудня 2015 року з відповідачами було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 з метою збереження товарно-матеріальних цінностей у складах № 18 та № 20. При цьому, на підтвердження тієї обставини, що у цеху № 20 було встановлено колективну матеріальну відповідальність уповноваженим на те органом та відповідного розпорядчого документа про це, стороною позивача суду не надано. Другою необхідною умовою для встановлення колективної матеріальної відповідальності на підприємстві, відповідно до частини другої статті 135-2 КЗпП є погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Одразу слід зазначити, що погодження встановленої на підприємстві колективної матеріальної відповідальності можливе лише у тому випадку, якщо на підприємстві утворена та здійснює свою діяльність профспілка працівників. У судовому засіданні було встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що у Державному підприємстві «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» є профспілковий комітет, а відповідачі по справі є членами Профспілки робітників космічного та загального машинобудівництва України, первинної профспілкової організації ДП ВО «ПМЗ», що підтверджується наявними в матеріалах справи профспілковими квітками (т.3, а.с. 57, 58). Судом встановлено, що в договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №1348 від 12.09.2013 року (т.1, а.с.91) та в договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 2131 від 14.12.2015 року (т.1, а.с.17) зазначено, що обидва договори укладені відповідно до ст.135-2 КЗпПУ та на підставі розпоряджень (наказів) № 182 від 19.06.2013 року (т.1, а.с.93), та № 190 від 17.11.2015 року (т.1, а.с.90), що погодженні з профспілковим комітетом. З цього приводу слід зазначити, що розпорядженням № 190 від 17.11.2015 року не було установлено колективну матеріальну відповідальність на складі № 20, а розпорядження № 182 від 19.06.2013 року про встановлення на складі № 18 колективної матеріальної відповідальності винесено не уповноваженим на те органом. З обох розпоряджень вбачається, що розпорядження №182 від 19 червня 2013 року про встановлення на складі №18 колективної матеріальної відповідальності, та розпорядження №190 від 17 листопада 2015 року про покладення відповідальності за номенклатуру складу № 20 на старших комірників складу №18 [PERSON] та [PERSON], що вони винесені та підписані начальником цеха №5 [PERSON], під підписом якого також мається напис: Предцехком - [PERSON] та її особистий підпис (т.1, а.с.90,93). Як зазначили представники позивача в судовому засіданні, предцехком [PERSON] є профспілковим представником цеху № 5, вона обрана колективом цеху № 5 та наділена відповідними повноваженнями, у тому числі для погодження встановленої у цеху колективної матеріальної відповідальності. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка начальник цеху № 5 [PERSON] також зазначив, що [PERSON] є представником профспілки, і коли йому необхідно щось погодити, він звертається до неї і вона погоджує для нього необхідні документи. Саме так відбувалося і погодження розпоряджень №182 від 19 червня 2013 року та №190 від 17 листопада 2015 року. Письмово він до предцехкому ніколи не звертається, а на підприємстві не розроблений відповідний порядок чи процедура надання профспілковим комітетом, або його представником, такого погодження. Судом під час розгляду справи розяснювалося представникам позивача положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, у відповідності до яких вони зобовязані довести кожну обставину, на яку посилаються в обґрунтування своїх вимог. Однак, представниками позивача суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що предцехком є профспілковим представником, що предцехкомом обрана саме [PERSON], що [PERSON] на час підписання та погодження вказаних розпоряджень, є профспілковим представником, який наділений повноваженнями погоджувати від імені первинної профспілкової організації питання щодо встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що для погодження профспілковим представником встановленої колективної матеріальної відповідальності достатньо підпису лише однієї особи, без проведення засідання профспілкового комітету та видання відповідного наказу або розпорядчого акту про таке погодження. За таких обставин суд приходить до переконання, що під час встановлення у складі № 18 цеху № 5 колективної матеріальної відповідальності, власником або уповноваженим ним органом, не було отримано погодження виборного органу первинної профспілкової організації або профспілкового представника. Таким чином суд приходить до висновку, що договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 1348 від 12.09.2013 року, та № 2131 від 14.12.2015 року були укладенні з порушенням ч. 2 ст.135-2 Кодексу Законів про працю України, оскільки колективна (бригадна) матеріальна відповідальність була встановлена не уповноваженою на то особою, та не було отримано погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, а тому підстав для покладення матеріальної відповідальності на відповідачів не має. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~\~висновку, що у задоволені позовних вимог Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 130, 131, 135-2, 138, 141 Кодексу Законів про Працю України,

Outcome: dismissed