Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення завданої матеріальної шкоди. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.03.2021 року, вищевказаний позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 450 963,42 (чотириста п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят три грн. 42 коп.) та витрати на складення звіту у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот грн.), витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4534, 70 ( чотири тисячі п`ятсот тридцять чотири грн. 70 коп.). 15.03.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про стягнення судових витрат, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за надання правничої допомоги в сумі 19 436,74 грн. та витрати, які були пов`язані з розглядом справи у розмірі 20, 90 грн.. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатським бюро Ірини Мазур «Голдрейн Партнерс» та позивачем [PERSON] був укладений Договір №41 про надання правової допомоги від 19.12.2019 року. Відповідно до п.4.2.1. вказаного договору перед початком надання виконавцем правової допомоги, клієнт сплачує виконавцю аванс на загальна суму 11 675,00 грн. Сплата позивачем гонорару адвокату на загальну суму 11 675,00 грн. підтверджується меморіальним ордером за №@2PL721702 від 23.12. 2019 року. Сторони в судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору №41 про надання правової допомоги від 19.12.2019 року; копією ордеру серії КС №452161 від 24. 12. 2019 року. Сплата позивачем гонорару адвокату на загальну суму 11 675,00 грн. підтверджується меморіальним ордером за №@2PL721702 від 23.12. 2019 року. В той же час, матеріали справи не містять розрахунку про надання правової допомоги за договором, а саме: скільки часу було витрачено на вивчення поданих документів, складання договору про надання правової допомоги, акту здачі-прийняття правової допомоги за договором, направлення адвокатських запитів, підготування відзиву та заперечення на відзив та участь в судових засіданнях. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тому на підставі вищевказаного суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed