Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж на належній їй земельній ділянці по вул. Мякішева, 13 в м. Новоград-Волинський Житомирської області (далі [PERSON]). В обґрунтування позову зазначає, що в 1994 році нею було самовільно побудовано гараж на земельній ділянці, яка належить їй з 2015 року на праві приватної власності, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. При зверненні до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області (далі Управління архітектури) з приводу прийняття та введення побудованого Гаража в експлуатацію їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. [PERSON] не порушує містобудівних вимог, відповідає вимогам пожежної безпеки і може використовуватись за призначенням, просила задовольнити позовні вимоги. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. З технічного паспорту на [PERSON], виготовленого позивачем 25.02.2016 року, вбачається, що рік побудови Гаража 1994, побудований з цегли, одноповерховий, загальною площею 26,9 кв.м. Земельна ділянка, загальною площею 0,0041 га, на якій розташований [PERSON], згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ 1802097772015 від 28.11.2015 року (далі Витяг) та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2016 року, належить позивачці [PERSON], на праві приватної власності, на підставі Витягу та рішення Новоград-Волинської міської ради № 20 від 23.12.2015 року, з цільовим її призначенням для будівництва індивідуального гаража. В органах Реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції земля зареєстрована 20.01.2016 року. Відповідно до висновку №18 про відповідність нормативним вимогам одноповерхового гаража, виданого начальником управління містобудування архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради від 18.07.2016 року, [PERSON] не порушує нормативних містобудівних вимог і може використовуватись за призначенням. Зареєструвати право власності на [PERSON] у встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку позивач не змогла і їй у цьому Управлінням архітектури було відмовлено 15.07.2016 року та запропоновано звернутися до суду. За змістом\~ст. 331 ЦК України, ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування», визнанню права власності на новостворене нерухоме майно повинно передувати прийняття його в експлуатацію. Рішенням № 31005200 від 18.08.2016 року позивачці відмовлено у державній реєстрації права власності на [PERSON]. За результатами проведеного технічного обстеження Гаражу від 08.08.2016 року, складеного ТОВ «Інтертех», встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Враховуючи те, що позивач самочинно побудувала [PERSON] без будь-яких порушень будівельних норм та правил на земельній ділянці, право власності на яку вона отримала вже після фактичного будівництва Гаража; останній не порушує нормативних містобудівних вимог, відповідає вимогам пожежної безпеки, придатний до нормальної експлуатації і може використовуватись за призначенням; питання щодо прийняття Гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на [PERSON], ніж звернення з відповідним позовом до суду, в позивача немає, суд приходить до висновку, що її вимоги про визнання права власності на [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved