Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Позовна заява обґрунтована тим, що між банком та [PERSON] 11.07.2007 року було укладено кредитний договір №К4VIGA00000011, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США, терміном до 10.07.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки в строки, встановлені кредитним договором. Банк взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі, у той час як [PERSON] обов`язок щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, про що свідчить наявна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.07.2019 року складає 1 679 433,05 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 192 194,82 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 465 042,88 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 6000,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1 016 195,35 доларів США. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати повернення від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач вказував про те, що заборгованість до стягнення становить 15 349,84 доларів США, яка складається з наступного: 15 349,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.11.2011 року по 11.07.2012 року. Крім того з метою забезпечення виконання кредитного договору, 11.07.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Оскільки у кредитних правовідносинах відповідачі діють як солідарні боржники, позивач просить стягнути з останніх заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.11.2011 року по 11.07.2012 року у розмірі 15 349,84 доларів США. Ухвалою суду від 15.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити поданий до суду позов з підстав викладених в ньому. Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позову. Представник відповідачів вказував на те, що оскільки банк реалізував своє право дострокового погашення кредиту та зазначені дії свідчать про зміну ним строку дії кредитного договору, то право банку нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після пред`явлення до відповідача, як позичальника, вимоги про дострокове стягнення кредиту. Також представник відповідачів просив застосувати строк позовної давності, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, 11.07.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №К4VIGA00000011, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США терміном до 10.07.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки в строки, встановлені кредитним договором. На виконання умов кредитного договору позивач виконав свої зобов`язання по кредитному договору в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в розмірі 20000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитного договору, 11.07.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір №К4VIGA00000011, згідно якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 92,80 квадратних метрів, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Крім того з метою забезпечення виконання кредитного договору, 11.07.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. [PERSON] обов`язок щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №К4VIGA00000011 від 11.07.2007 року в сумі 578 464 долари США 30 центів, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 01.10.2012 року складає 4 621 937 гривень 75 копійок звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначений іпотечним договором №К4VIGA00000011 від 11.07.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] шляхом надання права ПАТ КБ «Приватбанк» продажу. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки визначеного іпотечним договором № К4VIGA00000011 від 11.07.2007 року на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому звертаючись до суду з вказаним позовом позивач вказував про те, що [PERSON] обов`язок щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, про що свідчить наявна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.07.2019 року складає 1 679 433,05 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 192 194,82 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 465 042,88 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 6000,00 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 1 016 195,35 доларів США. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати повернення від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач вказував про те, що заборгованість до стягнення становить 15 349,84 доларів США, яка складається з наступного: 15 349,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.11.2011 року по 11.07.2012 року. Оскільки у кредитних правовідносинах відповідачі діють як солідарні боржники, позивач просить стягнути з останніх заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.11.2011 року по 11.07.2012 року у розмірі 15 349,84 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним взятих на себе за договором зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, оскільки банк звертався до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на заставлене майно та заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2013 року було задоволено позовні вимоги банку, банк, як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.Рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. При цьому, право банку нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредиту, оскільки пред`явленням такої вимоги банком змінено строк кредитування, тобто з цього моменту строк кредитування сплив. Позовна давність, про яку заявлено представником відповідачів застосуванню не підлягає, оскільки позов банку є необґрунтованим, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. На підставі вищевикладеного та вимог ст.ст. 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed