Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: 1.визнати недостовірною інформацію розповсюджену (поширену) на інтернет сторінці [INFO] під назвою « [INFO] » інтернет видання - сайт [INFO] яке належить ПрАТ «ТРК Люкс» та розміщену на сторінці [PERSON] у соціальній мережі «Facebоок» за посиланням [INFO] відносно безпідставних звинувачень [PERSON] , в тому числі: -в отриманні хабара у вигляді використанні ним під час здійснення служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області вертольоту Веll-407 з бортовим номером [NUMBER], який належить співвласнику мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] для перельоту з міста Дніпро до м. Суми; -у фабрикуванні ним під час здійснення служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області кримінальних справ, проведення незаконних арештів та обшуків та покровительстві крадіжок нафтопродуктів; -про ініціювання звернення депутатів Сумської обласної ради до Президента України щодо недовіри [PERSON] під час здійснення служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області»; 2.Зобов`язати власника інтернет ресурсу (сайту) [INFO] Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанію Люкс» (код ЄДРПОУ 20765851, зареєстроване за адресою 79008, Львівська область, м. Львів, пл. Галицька, буд.15), спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену відносно [PERSON] шляхом розміщення інформаційної статті та повідомлення на усіх інформаційних ресурсах ПрАТ «ТРК Люкс» статі (повідомлення) наступного змісту: «Шановні читачі та користувачі інформаційного ресурсу «24 канал», [INFO] на інтернет ресурсі (сайт) [INFO] , який належить Приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», було розповсюджено інформаційний матеріал під назвою « [INFO] ». Інформація, яка була розповсюджена цим матеріалом є недостовірною, немає жодного об`єктивного підтвердження та не відповідає дійсності Під час підготовки та розповсюдження (поширення) вказаної інформації на нашому сайті автор її не перевірив та не мав жодного підтвердження щодо її достовірності Така безвідповідальна дія з боку автора вказаного матеріалу та нашого колективу порушила особисті немайнові права [PERSON] , а саме право на особисту недоторканність, право на повагу до гідності та честі і зашкодила його репутації, оскільки поширена інформація формує фальшиву думку про те, що [PERSON] тісно пов`язаний з протиправною діяльністю, більш того, особисто вчиняв кримінально карані діяння, за скоєння яких передбачена кримінальна відповідальність. Натомість доказів вчинення [PERSON] таких дій немає. Крім того, на даний час немає жодного кримінального або адміністративного провадження за якими [PERSON] інкримінують вчинення протиправних дій та/або за якими його було визнано винним чи за якими він підозрюється у вчиненні незаконних дій. Приносимо вибачення у пана [PERSON] та членів його родини за нанесену шкоду внаслідок порушення його особистих немайнових прав. З повагою, Колектив та керівництво ПрАТ «ТРК Люкс». 3.Зобов`язати [PERSON] автора матеріалів, розміщених на інтернет сторінці у соціальній мережі «Facebоок» за посиланням [INFO] , спростувати недостовірну інформацію розповсюджену відносно [PERSON] шляхом її видалення з вказаної інтернет сторінки та розміщення нового інформаційного повідомлення наступного змісту: «Шановні користувачі інтернету, [INFO] на своїй сторінці в соціальній мережі ««Facebоок» мною у всесвітній мережі інтернет було розповсюджено недостовірну інформацію про звинувачення [PERSON] в отриманні хабаря під час здійснення ним служби на посаді керівника У СБУ в Сумській області від співвласника мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] . Також у цьому ж матеріалі мною поширено інформацію про звинувачення [PERSON] у фабрикуванні кримінальних справ, проведенні незаконних арештів та обшуків під час здійснення ним служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області. Інформація, яка була розповсюджена мною є недостовірною, немає жодного реального підтвердження та не відповідає дійсності Під час підготовки та розповсюдження (поширення) вказаної інформації я її не перевірив та не мав жодного підтвердження її правдивості. Така безвідповідальна дія з мого боку порушила особисті немайнові права [PERSON] , а саме право на повагу до гідності та честі і зашкодила його репутації, оскільки поширена інформація формує фальшиву думку, що [PERSON] тісно пов`язаний з протиправною діяльністю, більш того, особисто вчиняв кримінально карані діяння, за скоєння яких передбачена кримінальна відповідальність. Натомість доказів вчинення [PERSON] таких дій не має. Крім того, на даний час немає жодного кримінального або адміністративного провадження за якими [PERSON] інкримінують вчинення протиправних дій та/або за якими його було визнано винним чи за якими він підозрюється у вчиненні незаконних дій. Прошу вибачення у пана [PERSON] та членів його родини за нанесену йому шкоду внаслідок порушення його особистих немайнових прав. З повагою, [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що [INFO] на інтернет сторінці за адресою [INFO] інтернет сайту за адресою [INFO] було розповсюджено недостовірну інформацію (матеріали під назвою « [INFO] »). Надрукований матеріал містить недостовірну інформацію, яку можна умовно розділити на три блоки, а саме: -блок інформації № 1 «Про звинувачення керівника УСБУ в Сумській області [PERSON] в отриманні хабара від співвласника мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] »; -блок інформації № 2 «Про фабрикування екс-керівником УСБ в Сумській області [PERSON] кримінальних справ, проведення незаконних арештів та обшуків і покровительстві крадіжок нафтопродуктів та газоліну»; -блок інформації № 3 «Про ініціювання звернення депутатів Сумської обласної ради до Президента України щодо недовіри [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області». Зазначив, що вказана недостовірна інформація була частково вигадана та/або перекручена автором матеріалів, розміщених на інтернет ресурсі [INFO] або частково передрукована з інших джерел розповсюдження інформації (соціальної мережі «Facebоок» чи регіональних ЗМІ). При чому, розповсюдження вказаної інформації здійснювалось без відповідної перевірки правдивості фактів та обставин, внаслідок чого вказаний сайт розповсюдив недостовірну інформацію, яка порушила особисті немайнові права позивача. Так, вказав, що блоки недостовірної інформації № № 1, 2 були фактично передруковані з офіційної сторінки в соціальній мережі «Facebоок» відповідача [PERSON] . При цьому, інформація (блок інформації № 1) «Про звинувачення [PERSON] в отриманні хабаря під час здійснення служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області від співвласника мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] » рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року (у справі № 757/28184/18-ц) за позовом [PERSON] була визнана недостовірною інформацією. Відносно інформації «Про фабрикування керівником УСБ в Сумській області [PERSON] кримінальних справ, проведення незаконних арештів та обшуків та покровительстві крадіжок нафтопродуктів» (блок інформації № 2) - вона також не відповідає дійсності, оскільки кримінальне провадження, інформація про яке внесена до ЄРДР під № 52018000000000470, було приєднане до кримінального провадження, інформація про яке внесене до ЄРДР під № 52018000000000469. Це підтверджується офіційними відповідями Національного антикорупційного бюро України від 24.05.2019 року № 041-252/17152, Головного слідчого управління НП України від 12.06.2019 року № 24/П-329ад та слідчого управління ГУ НП в Сумській області від 02.047.2019 року № 24/П-30ад. Досудове розслідування кримінального провадження № 52018000000000469 здійснюється старшим слідчим СВ ГУ НП України в Сумській області Ващенко О., який з 17.05.2018 року до цього часу не вручив повідомлення про підозру ані йому, ані будь-якій іншій особі. Таким чином, оскільки він не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 52018000000000469, тому його апріорі не можна звинувачувати у фабрикуванні кримінальних справ, а тим паче у проведенні незаконних арештів, обшуків та покровительстві крадіжок нафтопродуктів чи газоліну в Сумській області. Тим паче, що згідно інформацією керівника підрозділу ТОВ «Секьюрайті» [PERSON] , компанії, яка здійснює охорону трубопроводів з транспортування нафто та газопродуктів територією Сумської області, розміщеною останнім на сторінці соціальної мережі «Facebоок», яка належить його дружині [PERSON] , спростовано інформацію щодо так званого «кришування» крадіїв нафтопродуктів та газоліну в Сумській області, а надав протилежну інформацію щодо дієвої активізації, під час керівництва [PERSON] управління СБУ в Сумській області, протидії розкраданню та/або пошкодженню державного майна та майна користувачів державних нафто- та газо- трубопровід, що розміщені в області. Відносно інформації (блок інформації №3) «Про ініціювання звернення депутатів Сумської обласної ради до Президента України щодо недовіри [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області», то у даному випадку інтернет ресурс [INFO] взагалі перекрутив факти та інформацію розміщену на сайті регіональної газети «Неділя». Так, відповідно до самої статті регіональної газети «Неділя», інформація про ініціювання звернення депутатів Сумської обласної ради до Президента України щодо недовіри [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області, була надрукована [INFO], тобто більш ніж за рік до подання інформації з цього приводу на сайті інтернет ресурс [INFO] яка була в тому числі розміщена (розповсюджена) там під назвою « [INFO] » [INFO] . При чому, в статті газети «Неділя» було надрукована «персональна думка» одного окремого депутата Сумської обласної ради [PERSON] , який планував у подальшому ініціювати розгляд питання щодо можливого звернення від імені депутатів Сумської обласної ради до Президента України з повідомленням про недовіру [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області. Розгляд подібних питань депутатів, в тому числі обласної ради врегульований законодавством через належним чином оформлені депутатські запити. Порядок оформлення офіційного депутатського запиту депутата обласної ради визначений в п.9 ч. 1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в якому визначено, що розгляд депутатських запитів та прийняття по ним рішень може здійснюватися виключно на пленарних засіданнях сесії депутатів відповідної обласної ради. Відповідно до листа Сумської обласної ради від 06.05.2019 року №01-24/664 депутати Сумської обласної ради, протягом 2017-2019 років, не розглядали та не приймали жодних рішень про ініціювання звернення щодо недовіри або відставки [PERSON] з посади керівника УСБ в Сумській області та/або направлення його на ім`я Президента України. Незважаючи на це, інтернет ресурс [INFO] у зазначених вище матеріалах виклав інформацію про події, яких не існувало та розповсюдив цю недостовірну інформацію, зазначивши, що у лютому 2018 року депутатами Сумської обласної ради було ініційовано звернення до Президента України щодо недовіри [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області. Зазначена інформація, на думку позивача, є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, а саме: принижує честь, гідність та порочить ділову репутацію, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.05.2020 року (а.с. 70-71). Ухвалою від 27.05.2020 року розгляд справи відкладено на 15.10.2020 року (а.с. 78). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачами відзиви на позовну заяву не подані. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу ст. ст. 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] на інтернет сторінці за адресою [INFO] інтернет сайту за адресою [INFO] розміщена стаття під назвою « [INFO] ». Надрукований матеріал містить інформацію про звинувачення керівника УСБУ в Сумській області [PERSON] в отриманні хабара від співвласника мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] ; про фабрикування екс-керівником УСБ в Сумській області [PERSON] кримінальних справ, проведення незаконних арештів та обшуків і покровительстві крадіжок нафтопродуктів та газоліну, та про ініціювання звернення депутатів Сумської обласної ради до Президента України щодо недовіри [PERSON] , як керівнику УСБУ в Сумській області. Факт поширення цієї інформації не спростовано відповідачами та підтверджується матеріалами справи. Вказані висловлювання виражені у посиланні на конкретні факти та події. В той же час, звертаючись до суду, позивачем надано лист Сумської обласної ради № 01-24/664 від 06.05.2019 року про те, що протягом 2017-2019 років питання про ініціювання звернення та/або його направлення на ім`я Президента України з посади керівника управління СБУ у Сумській області на сесії Сумської обласної ради не розглядалось і відповідне рішення не приймалось щодо відставки [PERSON] , у 2018 році Інтернет видання «Канал 24» або інші засоби масової інформації і територіальні Інтернет видання щодо підтвердження або перевірки інформації про ініціювання розгляду на сесії Сумської обласної ради зазначеного питання не звертались (а.с. 25); листи СУ ГУ НП у Сумській області № 24/П-30аз від 02.07.2019 року, ГСУ НП України № 24/П-329аз від 12.06.2019 року, НАБУ №041-252/17152 від 24.05.2019 року про те, що СУ ГУПН в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 52018000000000469 від 17.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, яке доручено старшому слідчому Ващенко О. і в ході якого провадяться всі необхідні слідчі дії (а.с. 26-28); рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року у справі № 757/28184/18-ц у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Верховної Ради України в особі Управління справами Верховної Ради України про захист честі, гідності, просування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнано недостовірною і такою, що порушує честь та гідність [PERSON] , поширену [INFO] народним депутатом [PERSON] на інтернет сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook») інформацію наступного змісту: «Голова Сумської СБУ [PERSON] вирішив не їздити неякісними українськими дорогами, а став використовувати вертоліт Bell-407 з бортовим номером [NUMBER], який належить співвласнику мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] . Зокрема, в грудні 2017 року [PERSON] для свої власних інтересів здійснив на ньому переліт із Дніпра до Сум, що за підрахунками коштує мінімум 5 тисяч доларів США»; «пан [PERSON] веде на окупованих територіях бізнес мережу продовольчих магазинів. які ідентичні магазинам торгової марки АТБ. Він сплачує багатомільйонні податки агресору, чим сприяє війні і порушенню територіальної цілісності України»; зобов`язано народного депутата [PERSON] спростувати на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook») інформацію про [PERSON] , поширену [INFO] на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook»), шляхом повідомлення про ухвалення у цій справі судового рішення та публікації тексту судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили (а.с. 29-36). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 18 зазначеної Постанови роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абз. 1 ч. 2 ст. 302 ЦК України. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка ратифікована Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зі змісту поширеної інформації, на думку суду, можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачами містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Поширену відповідачами інформацію про позивача можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Поширена відповідачами інформація за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення злочинів. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Оскільки інформація сформульована відповідачами способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством». Фізична особа, відповідно до ст. ст. 270, 297 ЦК України серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, ст. 299 ЦК України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Суд вважає, що твердження відносно позивача, формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідачі поширили недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми діями порушує права інших людей. Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується наданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, у спосіб, зобов`язання власника інтернет ресурсу (сайту) [INFO] Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанію Люкс» (код ЄДРПОУ 20765851, зареєстроване за адресою 79008, Львівська область, м. Львів, пл. Галицька, буд.15), спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену відносно [PERSON] шляхом розміщення інформаційної статті та повідомлення на усіх інформаційних ресурсах ПрАТ «ТРК Люкс» статі (повідомлення) наступного змісту: «Шановні читачі та користувачі інформаційного ресурсу «24 канал», [INFO] на інтернет ресурсі (сайт) [INFO] , який належить Приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», було розповсюджено інформаційний матеріал під назвою « [INFO] ». Інформація, яка була розповсюджена цим матеріалом є недостовірною, немає жодного об`єктивного підтвердження та не відповідає дійсності Під час підготовки та розповсюдження (поширення) вказаної інформації на нашому сайті автор її не перевірив та не мав жодного підтвердження щодо її достовірності. Така безвідповідальна дія з боку автора вказаного матеріалу та нашого колективу порушила особисті немайнові права [PERSON] , а саме право на особисту недоторканність, право на повагу до гідності та честі і зашкодила його репутації, оскільки поширена інформація формує фальшиву думку про те, що [PERSON] тісно пов`язаний з протиправною діяльністю, більш того, особисто вчиняв кримінально карані діяння, за скоєння яких передбачена кримінальна відповідальність. Натомість доказів вчинення [PERSON] таких дій немає. Крім того, на даний час немає жодного кримінального або адміністративного провадження за якими [PERSON] інкримінують вчинення протиправних дій та/або за якими його було визнано винним чи за якими він підозрюється у вчиненні незаконних дій. Приносимо вибачення у пана [PERSON] та членів його родини за нанесену шкоду внаслідок порушення його особистих немайнових прав. З повагою, Колектив та керівництво ПрАТ «ТРК Люкс» та зобов`язання [PERSON] автора матеріалів, розміщених на інтернет сторінці у соціальній мережі «Facebоок» за посиланням [INFO] , спростувати недостовірну інформацію розповсюджену відносно [PERSON] шляхом її видалення з вказаної інтернет сторінки та розміщення нового інформаційного повідомлення наступного змісту: «Шановні користувачі інтернету, [INFO] на своїй сторінці в соціальній мережі ««Facebоок» мною у всесвітній мережі інтернет було розповсюджено недостовірну інформацію про звинувачення [PERSON] в отриманні хабаря під час здійснення ним служби на посаді керівника У СБУ в Сумській області від співвласника мережі супермаркетів «АТБ» [PERSON] . Також у цьому ж матеріалі мною поширено інформацію про звинувачення [PERSON] у фабрикуванні кримінальних справ, проведенні незаконних арештів та обшуків під час здійснення ним служби на посаді керівника УСБУ в Сумській області. Інформація, яка була розповсюджена мною є недостовірною, немає жодного реального підтвердження та не відповідає дійсності Під час підготовки та розповсюдження (поширення) вказаної інформації я її не перевірив та не мав жодного підтвердження її правдивості. Така безвідповідальна дія з мого боку порушила особисті немайнові права [PERSON] , а саме право на повагу до гідності та честі і зашкодила його репутації, оскільки поширена інформація формує фальшиву думку, що [PERSON] тісно пов`язаний з протиправною діяльністю, більш того, особисто вчиняв кримінально карані діяння, за скоєння яких передбачена кримінальна відповідальність. Натомість доказів вчинення [PERSON] таких дій не має. Крім того, на даний час немає жодного кримінального або адміністративного провадження за якими [PERSON] інкримінують вчинення протиправних дій та/або за якими його було визнано винним чи за якими він підозрюється у вчиненні незаконних дій. Прошу вибачення у пана [PERSON] та членів його родини за нанесену йому шкоду внаслідок порушення його особистих немайнових прав. З повагою, [PERSON] ». Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Позивач при зверненні до суду також просив стягнути з відповідачів судові витрати в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2018 року між позивачем та адвокатом Путій В.В. укладено договір про надання правової допомоги адвокатом (а.с. 40). У позові [PERSON] вказує про розмір вже понесених витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Проте, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та їх розмір позивачем суду доказів не надано. Тому, вказана вимога позивача не підлягає задоволенню з огляду на її недоведеність. Згідно ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1 152,60 грн. з кожного (а.с. 43). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved