Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, який 15 листопада 2017 року уточнила. В обґрунтування уточненої позивної заяви зазначила, що 17.06.2014 роу між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за яким вона передала, а [PERSON] отримав у якості позики 10000,00 (десять тисяч) доларів США, що день укладання договору за курсом НБУ становило 127200 грн. Факт отримання позики [PERSON] підтверджено власноруч написаною ним розпискою від 17.06.2014 року. Відповідно до умов договору позики, строком повернення грошових коштів визначено 17.09.2014 року. На забезпечення належного виконання зобов'язань за договором позики між позивачем і відповідачем також укладено договір застави належного відповідачу легкового автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернув. Зазначила, що несвоєчасним виконанням зобов'язання за договором позики їй також спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 5500 грн. Посилаючись на норми діючого законодавства, просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики, що станом на 15.11.2017 року, тобто на день звернення до суду з уточненим позовом, за офіційним курсом НБУ складає 264900,00 грн.; 3% річних у розмірі 12065,00 грн.; моральну шкоду в сумі 5500,00 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору. В рахунок погашення боргу на загальну суму 287465,00 грн. просила звернути стягнення на предмет застави, а саме легковий автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], д.н. [NUMBER], шляхом реалізації на аукціоні (прилюдних торгах). Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року за заявою позивача з Територіального сервісного центру 1411 Регіонального сервісного центра МВС України витребувано відомості про належність автомобіля SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. (а.с.38). Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, шляхом зобов'язання [PERSON] передати на зберігання [PERSON] предмет застави, а саме легковий автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 року, випуску, номер кузова [NUMBER] д.н. [NUMBER] (а.с.52-53) Ухвалою суду від 22 грудня 2017 року, за заявою представника позивача адвоката [PERSON], на підставі відомостей отриманих із Територіального сервісного центру 1411 Регіонального сервісного центра МВС України, у якості співвідповідача залучено до участі у розгляді справи, [PERSON], оскільки остання є власником автомобіля, що є предметом застави.(а.с.59). Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року, за заявою представника позивача адвоката [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на легковий автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 р.в., д.н. [NUMBER]; зобов'язано [PERSON] передати СПД [PERSON] на відповідальне зберігання на належній їй охороняємій стоянці за адресою: [ADDRESS], легковий автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 р.в., д.н. [NUMBER]. (а.с.105-107). На підставі заяви позивача, ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на легковий автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2006 р.в., д.н. [NUMBER]. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. В заяві зазначили, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не прибув, надав суду заяву про згоду з вимогами позивача в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Такий висновок суду повністю узгоджується с правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року за № 6-1967цс та від 13 грудня 2017 року справа № 309/2458/14-ц. Дослідивши договір позики, укладений між сторонами 17 червня 2014 року, та боргову розписку [PERSON], суд дійшов висновку, що 17 червня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у якості займу 10000 доларів США, а останній зобов'язався повернути зазначену суму до 17 вересня 2017 року. (а.с. 14,15) Таким чином, суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] суми 10000 доларів США позичальникові [PERSON], а тому у відповідача виникло боргове зобов'язання перед позивачем. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується договором позики та розпискою від 17 червня 2014 року. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом. Докази на підтвердження повернення позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] суму боргу в розмірі 10000 доларів США суду не надані. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до розписки [PERSON] від 17 червня 2017 року, дослідженою судом, сторонами визначено суму позики 10000 доларів США в еквіваленті до гривні, що станом на день укладання позики за курсом НБУ становило 127200,00 грн. За офіційним курсом НБУ станом на 15 листопада 2017 року, тобто день звернення позивача до суду з уточненим позовом, 100 доларам США дорівнює 2649,00 гривень. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобов'язання, суму боргу в розмірі 264900,00 грн., виходячи з розрахунку (100 х 26490,00). На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розписки, дослідженою судом, часом повернення боргу відповідача сторонами визначено 17 вересня 2014 року, до суду позивач звернувся з уточненим позовом 15 листопада 2017 року. В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 15 листопада 2017 року з урахуванням 3% річних. Таким чином, виходячи із суми боргу 264900,00 грн., 3% річних за період з 18 вересня 2014 року по 15 листопада 2017 року (1154 днів) складає 25125,58 грн. (264900,00 грн. х 1154 х 3% : 365) Проте, звертаючись до суду із уточненим позовом, позивач просила стягнути з відповідача у якості санкції за прострочення виконання зобов'язання суму 12065,00 грн. Дотримуючись принципу диспозитивності, що передбачає розгляд справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми, заявленої позивачем в позові, а саме 12065,00 грн. Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 5500,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд не знайшов переконливими доводи позивача [PERSON], наведені за змістом позову, щодо виниклих у неї матеріальних потреб, хвилювання у зв'язку із цим, вимушеної зміни звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення тощо, а тому відмовляє в стягненні з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошової суми в розмірі 5500,00 грн., Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, понесених [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 03 серпня 2018 року укладено договір про надання правової допомоги №2, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується оплатити працю адвоката. Також позивачем надано довідку про оплату [PERSON] 2000 гривень адвокату [PERSON] на виконання умов договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України надано позивачем і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), у частині оплати 2000 гривень. Разом з тим, будь-якого детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), в частині оплати 3000 гривень позивачем не надано, отже, не виконано умови ч.3 ст. 137 ЦПК України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині та відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн. В той же час, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову [PERSON], а тому стягує на її користь з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень. За таких підстав, з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобов'язання за договором позики, підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 264900,00 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 12065,0 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 2769,65 грн.

Outcome: partial