Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У січні 2017 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що за договором факторингу від 13.02.2012 року позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором, який був забезпечений договором іпотеки, предметом якого виступала квартира [ADDRESS]. Зазначав, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, позивач в позасудовому порядку, відповідно до умов іпотечного договору та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», набув право власності на предмет іпотеки. Разом з тим вказував, що 17.11.2016 року та 24.11.2016 року позивач здійснив спроби потрапити у належну йому квартиру, проте і у вказаному помешкані продовжує проживати відповідач, який не дає доступу до майна та лічильників обліку газу, води та електроенергії, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні його власністю. Враховуючи вищевикладене, просив усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою м. Чернівці, вул. Білоруська, ? шляхом постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до цього майна, а також визнати громадянина [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Білоруська, ?. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явився, від його представника через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, в силу ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №51390, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу №2 та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги до позичальниката іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та Іпотечному договору, в тому числі і за договором іпотеки від 11.04.2007 року, де іпотекодавцем виступав [PERSON], що також підтверджується випискою з додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року (а.с. 3-12). Так,\~за змістом\~частини першої\~статті 575\~ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як\~різновид застави,\~предметом якої\~є нерухоме\~майно,\~-\~це вид\~забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно\~перед іншими\~кредиторами цього\~боржника у\~порядку,\~передбаченому цим Законом. Відповідно до\~статті 589\~ЦК України,\~частини першої\~статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв`язку із невиконанням боржником зобов`язань за договором, 04.09.2015 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою цієї статті в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх\~мешканців,\~за винятком\~наймачів та\~членів їх\~сімей.\~Виселення проводиться\~у порядку, встановленому законом. Спеціальним правилом, яким визначається порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. У частині третій статті 109 цього Кодексу урегульовано порядок виселення осіб. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, у частині другій статті 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так й статті 109 ЖК Української РСР. Таким чином, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло має бути визначено в рішенні суду. Однак, як встановлено у судовому засіданні, відповідач іпотечне майно, а саме квартиру по вул. Білоруська, 2/1 придбав не за кредитні кожти, а отримав її у спадщину, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто придбання житла відбулося до укладання кредитного договору, договору іпотеки, а також до фактичного отримання позичальником кредитних коштів. Таким чином, оскільки іпотечне майно отримано відповідачем не за кредитні кошти, то в розумінні вищевказаних положень, позивачем необхідно було вказати інше майно, яке має бути надано відповідачу одночасно з виселенням. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, незазначення позивачем іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд,

Outcome: dismissed