Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 07.08.2010 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність їхніх характерів, різність поглядів на права та обов'язки подружжя в шлюбі, внаслідок чого в них часто виникали сварки. Останні півтори року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, не підтримують інтимних стосунків. Їхнє спілкування носить епізодичний характер та не має нічого спільного з сімейними відносинами, тобто відносинами, пов'язаними з почуттям взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, спільного вирішення питань життя сім'ї. Вважає, що відновлення їхньої сім'ї за таких обставин є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки формально зберігає за нею подружні обов'язки перед відповідачем. Дитина в даний час проживає та після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Вона не перешкоджає відповідачеві спілкуватись з дитиною та не буде чинити йому перешкод у вихованні дитини надалі. Спорів щодо майна, придбаного у шлюбі, в них немає. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У позовній заяві позивач зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 07 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 081801, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 144452, довідкою № 546 від 20.07.2017 Великоорлинецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, довідками №№ 2, 3 від 20.07.2017 про доходи [PERSON] Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу подружжя [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved