Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], по якому просив: -вселити [PERSON] до квартири № 30, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 2. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 18.03.1983 року по 04.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають трьох дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] На даний час у вищезазначеній квартирі проживає [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначив, що він як власник квартири, не має доступу до неї, оскільки [PERSON] встановила нові замки на вхідні двері квартири та на двері кімнат, від яких у [PERSON] ключів не має, що створює для нього непереборні перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням. Також зазначив, що добровільно впустити позивача в квартиру, визначити порядок користування кімнатами відповідач відмовляється. Позивач вважає, що внаслідок здійснення [PERSON] перешкод [PERSON] у доступі до квартири № 30, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 2, порушуються його законні права, як власника квартири. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] .І.І. надійшов письмовий відзив до позову, згідно з яким, остання просила закрити провадження по справі за відсутністю предмета спору, оскільки позивач [PERSON] має вільний доступи до квартири, має другу пару ключів. Нові замки вона не встановлювала. Крім того, зазначила, що позивач [PERSON] жодного разу не казав, що він хоче вселитися та його твердження щодо недопуску його до квартири та встановлення нових замків не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18.03.1983 року по 04.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають трьох дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до Свідоцтва про право власності № 023277 від 24.12.2002 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачу на праві власності належить квартира № 30, за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 2. На даний час у вищезазначеній квартирі проживають [PERSON] та [PERSON], що не заперечується відповідачем [PERSON] Позивач звертаючись до суду з вказаною позовною заявою посилався на те, що він як власник квартири, не має доступу до неї, оскільки [PERSON] встановила нові замки на вхідні двері квартири та на двері кімнат, від яких у [PERSON] ключів не має, що створює для нього непереборні перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням. Також зазначив, що добровільно впустити позивача в квартиру, визначити порядок користування кімнатами відповідач відмовляється. Стаття 41 Конституції України\~гарантує право володіння та користування своєю власністю, а також вказує що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі\~статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до\~ст.150 Житлового кодексу України\~РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме- подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник, що має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому рішенню (ст. 386 ч. 2 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналізуючи вищезазначені норми суд дійшов висновку, що [PERSON], як власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім'ї, усунення порушень свого права власності у будь-який незаборонений законом спосіб та час, у тому числі шляхом вселення його до квартири. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved