Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась у суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля ЗАЗ «Ланос» ТF699P. Позивач просила припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб, визнати право власності на автомобіль за нею з присудженням іншій стороні компенсації вартості його частки у спільному майні. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що автомобіль є спільним майном, бо придбаний під час шлюбу з відповідачем за кошти, отримані в кредит, борг за яким погашався також під час шлюбу. У жовтні 2015 року [PERSON] подав зустрічний позов щодо того ж самого об'єкта спільної сумісної власності подружжя і просив припинити право власності [PERSON] , визнати право власності на автомобіль за ним з присудженням колишній дружині компенсації вартості її частки у спільному майні. Під час розгляду справи в суді сторони змінювали свої вимоги, внаслідок чого [PERSON] остаточно просила виділити автомобіль [PERSON], пояснивши, що згодна на отримання грошової компенсації за частку у спільному майні, виходячи з вартості автомобіля за висновком автотоварознавчої експертизи без попереднього внесення відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. [PERSON] просив виділити автомобіль [PERSON], висловив згоду на отримання компенсації за свою частку у спільному майні, однак за умови попередньої повної сплати [PERSON] компенсації вартості 1/2 частки автомобіля. Рішенням Варвинського районного суду від 15 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено, в порядку поділу спільного майна подружжя виділено [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER], припинене право власності [PERSON] на 1/2 частину спільної сумісної власності вказаного транспортного засобу. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної їй 1/2 частки у спільному майні подружжя - автомобіля марки ЗАЗ ТF699P, номер кузова [NUMBER], у розмірі 43 305 грн. У задоволенні зустрічного позову про поділ майна подружжя відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким провести поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] автомобіль ЗАЗ «Ланос» ТF699P після повної сплати компенсації вартості ? його частки, припинивши право власності відповідача на вказаний автомобіль, стягнути на його користь з позивача компенсацію вартості ? частки автомобіля в розмірі 43 305 грн. Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, відповідач вказує на те, що він є пенсіонером і не має можливості сплатити присуджені з нього кошти на користь позивача та на порушення судом вимог ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України. На думку відповідача, у зв'язку з тим, що жоден із подружжя не вніс попередньо на депозитний рахунок суду відповідну суму коштів, а річ є неподільною, суд мав визнати ідеальні частки співвласників в цьому майні без його реального поділу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник не визнали скаргу. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток [PERSON] 26 березня, його представнику [PERSON] 31 березня 2016 року. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог обох сторін, виходячи з такого. По справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29 листопада 2002 року. Шлюб розірвано рішенням Варвинського районного суду від 08 липня 2015 року (а.с. 175). Під час перебування у шлюбі сторони придбали, за рахунок кредитних коштів, наданих АКБ «УкрСиббанк» за договором споживчого кредиту №11286771000 від 22 січня 2008 року з [PERSON] та договору поруки №174113 від 22 січня 2008 року з [PERSON], автомобіль ЗАЗ «Ланос» TF699P, номер кузова [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER]. Автомобіль був зареєстрований за [PERSON]. Зобов'язання [PERSON] щодо повернення АКБ «УкрСиббанку» наданих кредитних коштів були виконані під час перебування сторін у шлюбі. Вартість автомобіля встановлена висновком судової автотоварознавчої експертизи, яка поведена відповідно до вимог процесуального закону, і становить 86 610 грн. Ухвалюючи рішення про визнання права власності на автомобіль за відповідачем і стягнення з нього компенсації на корись позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач згодна на отримання компенсації без попереднього внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду, а спільне володіння майном є неможливим з огляду на характер особистих стосунків між сторонами. Такі висновки суду не відповідають вимогам закону. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 і. ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому слід також врахувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що зобов'язують суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі кожен із колишнього подружжя вимагає визнання за іншим права власності на майно і стягнення на свою користь відповідної грошової компенсації. Кожна із сторін посилається на те, що сплатити компенсацію, виходячи з вартості автомобіля, неспроможна, оскільки мають доходи лише у вигляді незначних розмірів пенсії. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 і 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Верховним Судом України у постанові № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року зроблено правовий висновок про те, що згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин ч. 5 ст. 71 СК України та припинив право власності [PERSON] на частку у спільному майні із стягненням на її користь з відповідача компенсації в розмірі в розмірі 43 305 грн., яку останній неспроможний сплатити, оскільки за поясненнями самої ж позивача отримує пенсію 1600 грн. Відповідно до наведеного вище, спір між сторонами і цій справі підлягає вирішенню шляхом визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності.

Outcome: partial