Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала на посаді директора департаменту роботи з органами влади, завязків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення. Згідно наказу її було звільнено у звязку з скороченням чисельності штату працівників з 01 липня 2015 року. За час роботи вона не мала жодного дисциплінарного стягнення, неодноразово отримувала заохочення. Вказала, що на [PERSON] РРТ створена та діє [PERSON] спілка [PERSON] РРТ, членом якої вона є. Відповідно до вимог трудового кодексу, її звільнення можливе лише після отримання згоди профспілкового комітету. У порушення вимог закону, таку згоду не було отримано. Копію наказу про звільнення від 25 травня 2015 року їй вручили разом з трудовою книжкою 01 липня 2015 року. Тому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення № 23/ок від 25 травня 2015 року «Про звільнення [PERSON] з посади директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення; поновити [PERSON] на посаді директора департаменту роботи з органами влади, звязків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення; стягнути з [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивача та представник [PERSON] спілки [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення, представник Первинної профспілкової організації концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення проти позову заперечували. Подали суду письмові заперечення. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У судове засідання генеральний директор [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення [PERSON] не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] РРТ є державним господарським обєднанням підприємств. [PERSON] РРТ належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, яка є Уповноваженим органом управління [PERSON]. Позивачка [PERSON] 20 лютого 2013 року була прийнята на посаду заступника начальника юридичного відділу [PERSON] радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 29 листопада 2013 року [PERSON] була переведена на посаду директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 25 лютого 2015 року [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення направив до Первинної профспілкової організації повідомлення про скорочення посади директора департаменту роботи з органами влади, завязків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення та звільнення [PERSON] з 25 травня 2015 року. 12 березня 2015 року створено [PERSON] спілку [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення, зі статусом галузевої, до складу виборних Профспілкових органів обрано в тому числі й [PERSON] 20 березня 2015 року [PERSON] подала заяву про виключення її з членів Первинної профспілкової організації [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення. 16 квітня 2015 року було видано свідоцтво про легалізацію профспілки, обєднання профспілок №110 [PERSON] спілці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення, зі статусом Первинна профспілкова організація. Про створення профспілки відповідача було повідомлено, що підтверджується копією листа №1 від 24 квітня 2015 року, зворотнім повідомленням про вручення листа 29 квітня 2015 року. [PERSON] спілки №2 від 30 квітня 2015 року запропоновано генеральному директору [PERSON] РРТ створити необхідні умови для її діяльності на підприємстві, який отриманий 30 квітня 2015 року. Також листом [PERSON] спілки №3 від 18 травня 2015 року було повідомлено [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення про статус профспілки, а саме первинна профспілка, даний лист отриманий 21 травня 2015 року. Також листом [PERSON] спілки №4 від 09 червня 2015 року було повідомлено [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення про необхідність здійснювати відповідні відрахування, що передбачені Законом України «Про професійні спілки», вказаний рахунок для перерахунку коштів, даний лист отриманий 11 червня 2015 року. Листами [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення №1937/9-08 від 07 травня 2015 року та №2715/9-08 від 01 липня 2015 року було відмовлено [PERSON] спілці через ненадання ними підтверджуючих документів про свій статус та сферу діяльності та не входження спілки до ОПО [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення. З наданих документів та пояснень представників в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення та [PERSON] спілкою виник спір щодо сфери її діяльності, статусу. Це також підтверджується і постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 етапі 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. На виконання вказаних вимог закону [PERSON] радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 25 лютого 2015 року направив Первинній профспілковій організації концерну повідомлення про скорочення штатних одиниць концерну, а саме посади позивачки. 02 квітня було проведено засідання Первинної профспілкової організації [PERSON] РРТ та вирішено при зверненні адміністрації погоджувати скорочення посад та працівників, які визначені в наказі №378 від 12 серпня 2014 року і вже були скорочені в 2014 році. Разом з тим, на час засідання [PERSON] не була членом даної профспілкової організації, про що було відомо відповідачу по справі. На засідання не було запрошено [PERSON], її представника, не надано підтвердження повідомлення працівника про дане засідання, або її письму заяву про розгляд повідомлення у її відсутність. На час вивільнення [PERSON] не було запитано згоди профспілкового комітету, членом якої вона була. За ухвалою суду був наданий протокол №10 від 13 жовтня 2015 року засідання профспілкового комітету [PERSON] спілки [PERSON] РРТ, згідно якого вирішено не надавати згоди на звільнення [PERSON] Наказом [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення №23/ок від 25 травня 2015 року звільнено [PERSON] з посади Директора департаменту роботи з органами влади, завязків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення з 25 травня 2015 року, у звязку з скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП на підставі наказу [PERSON] РРТ №56 від 25 лютого 2015 року. Даний наказ вручений позивачці 01 липня 2015 року. Відповідно до наказу [PERSON] радіомовлення, радіозвязку та телебачення №245 від 01 липня 2015 року датою звільнення [PERSON] вважати 01 липня 2015 року. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Поданий суду акт від 25 лютого 2015 року, який поданий в додатках до додаткових письмових пояснень від 24 грудня 2015 року, суд оцінює критично. Так, даний акт не підписаний [PERSON], не вказано чи погодилась вона підписати чи відмовилась від його підпису, не надано суду і підтвердження про вручення повідомлення про скорочення. Даний акт підписаний лише представником роботодавця. На самому повідомленні також відсутній підпис [PERSON] про його отримання саме 25 лютого 2015 року. Ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Цивільного кодексу України та ст. 57 Господарського кодексу України юридичні особи, що здійснюють господарську діяльність діють відповідно їх Статутів. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства, оскільки знаючи про створення нової спілки, на дату звільнення членом якої була [PERSON], не було отримано згоди. Доказів належного повідомлення працівника про скорочення та наступне вивільнення при розгляді справи суду не подано, не подано доказів того, що позивачку повідомлено про засідання профспілкого комітету. Пояснення відповідача, що позивачка не могла були членом двох профспілкових організацій, це на основна профспілка, суд до уваги не бере, оскільки ще 20 березня [PERSON] повідомила про вихід з ОПО [PERSON] РРТ та входження її до складу нової профспілки. Згоди на звільнення її не було отримано при звільненні працівника. Оскільки звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці [PERSON] здійснене з порушенням норм законодавства про працю, вона відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Заробітна плата позивача за березень 2015 року складала 6844,58 грн. та за квітень 2015 року 4 472,24 грн., всього 11 316,82 грн. Враховуючи, що у березні-квітні 2015 року було 28 робочих днів середній заробіток за один робочий день становить 404,17 грн. Середньої заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2015 року по дату ухвалення рішення 25 грудня 2015 року становить 50 521,25 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1218 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved