Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення різниці сплачених коштів за договором лізингу та відшкодування завданої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого позивачу в лізинг було передано автомобіль після сплати авансового платежу у сумі 64600 грн. Станом на 15 березня 2014 року позивачем були сплачені лізингові платежі на загальну суму 111470,00 грн. У зв'язку з погіршенням фінансового становища позивач звернулася до адміністрації філії банку та за усною вказівкою співробітників банку повернула автомобіль банку, підписавши акт повернення предмету лізингу. За інформацією, отриманою позивачем від банку, автомобіль попередньо був оцінений у 160000 грн. Представник банку запевнив позивача, що на її рахунок будуть переведені грошові кошти у сумі приблизно 40000 грн. з метою проведення остаточного розрахунку. Однак замість повернення частини грошових коштів, отриманих банком в результаті реалізації автомобіля, на адресу позивача надійшло повідомлення від банку про необхідність погашення нарахованих відсотків та комісії. Позивач вважає, що внаслідок недотримання вимог закону відповідачем були їй завдана моральна шкода, що виразилася у стражданнях, переживаннях, порушенні звичайного способу життя, тощо. Розмір моральної шкоди оцінений позивачем у 10000 грн. За таких обставин, позивач просила стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на свою користь грошові кошти у загальній сумі 88701,25 грн., у тому числі 77616,93 грн. - відшкодування частини вартості предмета лізингу, 890,00 грн. - компенсація вартості GPS-датчика, 194,32 грн. - компенсація за установку GPS-датчика, а також 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Посилалася на положення ст. 653 ЦК України, зазначила, що оскільки предмет лізингу був повернутий відповідачу та в подальшому реалізований, позивач має право на повернення частини лізингових платежів, за рахунок яких було відшкодовано банку частину вартості предмету лізингу. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Вказала, що автомобіль до передачі такого у власність позивача після виплати лізингових платежів у повному обсязі залишається у власності банку. На виконання умов укладеного договору фінансового лізингу позивачем повернуто предмет лізингу, оскільки у [PERSON] була відсутня можливість в подальшому сплачувати лізингові платежі, а тому правові підстави для набуття позивачем права власності на спірний автомобіль не настали. Крім того, за наведених обставин повернення частини лізингових платежів на користь позивача умовами договору та законодавства не передбачено. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 11 жовтня 2012 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № К300А-0000386520 шляхом підписання сторонами заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу. (а.с. 12) За умовами договору банк передав позивачу в лізингу автомобіль марки Hyundai, модель i30, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], за ціною 142900 грн. Строк лізингу складає 60 місяців, розмір щомісячного платежу - 2725,10 грн. Підписанням заяви лізингоодержувач підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та правил про надання банківських послуг. У додатку № 2 до договору фінансового лізингу сторонами погоджено графік лізингових платежів. До складу кожного лізингового платежу включені відшкодування частини вартості предмета лізингу, винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу, відшкодування частини вартості страхування предмету лізингу та особистого страхування життя. (а.с. 14) Відповідно до п. 2.15.2 Умов та правил про надання банківських послуг лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодування витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. Згідно з п. 2.15.4.3 Умов та правил про надання банківських послуг авансовий лізинговий платіж включає в собі платіж по відшкодуванню лізингодавцю витрат вартості пристрою GPS. У пункті 2.15.8. Умов та правил про надання банківських послуг дано визначення події дефолту, зокрема, це затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. На підставі повідомлення лізингодавця лізингоодержувач зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або повернути предмет лізингу лізингодавцю по акту прийому-передачі. У відповідності до положень ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За приписами ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Статтею 11 Закону встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі, у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з одержанням у лізинг автомобіля. За умовами договору фінансового лізингу позивач отримала від банку автомобіль марки Hyundai, модель i30, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. 31 липня 2014 року між сторонами підписано акт повернення предмета лізингу, за змістом якого вбачається, що залишок заборгованості за договором на дату повернення автомобіля становить 96931,45 грн. Відтак, право власності на спірний автомобіль на користь позивача не перейшло. На виконання умов укладеного договору фінансового лізингу позивач повернула автомобіль власнику ПАТ «КБ «ПриватБанк», у зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті лізингових платежів. У даному випадку положеннями укладеного договору та законодавства України не передбачено повернення частини лізингових платежів, а саме частини вартості предмета лізингу, виплачених лізингоодержувачем на користь лізингодавця. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на статтю 653 ЦК України. Згідно з ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Норми вказаної статті ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки договір фінансового лізингу сторонами не змінювався та не був розірваний. Крім того, за загальним правилом у разі розірвання договору, сторона не має право вимагати повернення того, що було нею було передано за зобов'язанням до моменту розірвання договору. Інше договором фінансового лізингу не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення різниці сплачених коштів за договором лізингу та відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed