Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані, що 18.02.2008 року між ПАТ «Родовід банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 46/АК-194.08.2 відповідно до умов якого відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 35000,00 доларів США, строком по 18.02.2015 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків - процентної ставки за кредитами встановленої в розмірі 9,00 % річних. Відповідно до умов договору погашення боргу має відбуватися щомісяця із сплатою процентів кожного місяця. ПАТ «Родовід банк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а [PERSON] в свою чергу свої зобов'язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів систематично порушує та не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 111489,61 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути з відповідача сплачені ним судові витрати. 25.01.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 3775,76 доларів США та 70920,75 грн., яка складається з: 43125,57 грн. суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі, заборгованість за платою за обслуговування кредитом в сумі 11187,75 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в розмірі 408,95 грн., загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 7768,44 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 221,86 грн., суми інфляційних витрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1293,62 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в сумі 5406,54 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та просила суд про його задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково та просив суд зменшити розмір пені з урахуванням принципів добросовісності та справедливості, а також просив суд застосувати позовну давність до вимог за даним позовом. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.02.2008 року між ВАТ «Родовід банк» (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено кредитний договір № 46/АК-194.08.2 відповідно до умов якого відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 35000,00 доларів США, строком по 18.02.2015 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків - процентної ставки за кредитами встановленої в розмірі 9,00 % річних (а.с. 5-9). Відповідно до п. 1.1. Договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 35000 доларів США 00 центів терміном по 18.02.2015 року включно. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 9,00% річних. Позичальник зобов'язався повністю повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. За порушення строків повернення кредитів чи слати процентів - сплатити Банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5. договору від суми простроченого платежу. (п. 3.9. Кредитного договору). Відповідно до умов договору погашення боргу має відбуватися щомісяця із сплатою процентів з кожного місяця. Долученою до позовної заяви довідкою розрахунком підтверджено, що отриманий кредит відповідач не виплачує за умовами договору, тобто Позичальником систематично порушувались умови Кредитного договору. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому Кредитним договором надав відповідачу кредитні кошти в сумі 35000,00 доларів США на умовах визначених договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1052_31 від 18.02.2008 року (а.с.10). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 11-13 та 201-208), перевіреним судом, станом на 23.01.2015 року загальна сума заборгованості відповідача становить 3775,76 дол. США (що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ складає 102209,82 грн.) заборгованості по кредиту, а також 70920,75 грн., яка складається з: 43125,57 грн. суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі, заборгованість за платою за обслуговування кредитом в сумі 11187,75 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в розмірі 408,95 грн., загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 7768,44 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 221,86 грн., суми інфляційних витрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1293,62 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в сумі 5406,54 грн. Враховуючи те, що зобов'язання не виконуються з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по кредитному договору № 46/АК-194.08.2 від 18.02.2008 року та протягом тривалого часу не розраховується з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка підлягає до стягнення з відповідача. Проте, в судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності до вимог за даним позовом, а також спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі у справі № 6-160цс14: «Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Оскільки позивач звернувся до суду із позовом засобами поштового зв'язку 26.08.2015 року, а кредитним договором передбачено сплату кредиту щомісячними платежами, суд приходить до висновку про застосування позовної давності та відмову у задоволенні вимог банку про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 12.03.2008 року по 25.08.2012 року та вимог банку про стягнення пені за період з 12.03.2008 року по 25.08.2014 року. А тому, за розрахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3775,76 доларів США заборгованості по кредиту, що станом на дату ухвалення судового рішення за офіційним курсом Національного Банку України становить 102209,82 грн., заборгованість за платою за обслуговування кредитом в сумі 11187,75 грн., загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі 40890,59 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками в розмірі 408,95 грн., загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 7557,40 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 170,54 грн., суми інфляційних витрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1285,70 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в сумі 5406,54 грн. Щодо заяви представника відповідача про зменшення суми пені слід зазначити наступне. Правовою позицією Верховного Суду України у справі у справі № 6-100цс14 передбачено, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Оскільки в даному випадку розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача взагалі не перевищує розміру заборгованості, а тому передбачених законом підстав для зменшення суми пені суд не вбачає. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1998,46 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial