Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Соул-Україна» посилаючись на те, що 29 червня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір лізингу за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати у власність комбайн ACROS 540 з подальшою передачею в його користування. Він сплатив аванс 10% від ціни транспортного засобу в розмірі 131 000 грн., що є фактично платою за оформлення договору. Наступного дня відповідач повідомив, що комбайн буде видано після оплати 50% його вартості, а сплачена сума є послугою за оформлення договору і не входить до цієї вартості. Після того, як відповідач відмовив йому в огляді комбайну, а потім повідомив про його відсутність взагалі, він 02 липня 2016 року подав заяву про розірвання договору та повернення сплаченого авансу. На це відповідач відповів розірвання договору лізингу та відмовив у поверненні сплачених коштів з посиланням на п.п. 12.1, 12.8 договору. Вважає що укладений договір є недійсним, оскільки укладений із порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг, а спірний договір в порушення вимог закону не був нотаріально посвідчений. Просив суд визнати недійсним зазначений договір та стягнути з відповідача на його користь 131 000 грн., сплачених ним за договором. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00418 від 29 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Соул-Україна». Стягнуто з ТОВ «Соул-Україна» на користь [PERSON] сплачений платіж за оформлення договору в розмірі 131 000 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 131 грн., а разом 131 131 грн. Стягнуто з ТОВ «Соул-Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 1 179 грн. В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Соул-Україна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином під розписку та електронною поштою (а.с. 118а, 119-120), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2016 року між сторонами було укладено договір лізингу №00419, за умовами якого ТОВ «Соул-Україна» взяло на себе зобовязання придбати у продавця визначений лізингоодержувачем у додатку №1 до договору предмет лізингу за вартістю предмету лізингу, яка визначається продавцем, та передати цей предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених договором, а лізингоодержувач [PERSON] зобовязався сплачувати відповідні платежі, які передбачені договором. Також сторони домовилися, що лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах договору та згідно з положеннями чинного законодавства України. Згідно з п. 1.2 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб: комбайн ACROS 540. Договором передбачений платіж за оформлення договору, визначений як першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладенням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані передачею предмету лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10% від погодженої вартості предмету лізингу. Пунктом 8.1 договору встановлено вартість предмету лізингу на момент укладення договору в розмірі 1 310 000 грн. 29 червня 2016 року позивач [PERSON] на виконання умов договору сплатив відповідачу ТОВ «Соул-Україна» перший платіж в сумі 131 000 грн. (а.с. 20). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі за № 6-648цс16 та згідно із ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір лізингу нотаріально посвідчений не був, а отже є нікчемним і тому визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається. В звязку з цим рішення суду в частині визнання недійсним оспорюваного договору фінансового лізингу необхідно скасувати та в задоволенні цих позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування наслідків недійсного правочину стягнувши на користь позивача сплачені ним за нікчемним договором 131 000 грн. З огляду на нікчемність укладеного між сторонами договору фінансового лізингу інші доводи апеляційної скарги щодо відповідності оспорюваного правочину вимогам закону також є безпідставними і правового значення для справи не мають.

Outcome: partial