Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 200000 грн., посилаючись на те, що відповідач є її сином. У 2013 році відносини між ними погіршилися. На початку 2020 року син повідомив, що йому необхідно терміново погасити борг. Після цього віддала синові свої заощадження в розмірі 200000 грн., на підтвердження чого син написав розписку від 24.01.2020 року та зобов`язався повернути борг до 24.06.2020 року включно. Відповідач своє зобов`язання не виконав та уникає з нею спілкування. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 вересня 2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася. Її представник адвокат Бардаченко Д.В. надав заяву про розгляд справи в її відсутність, а також надав через канцелярію суду оригінал розписки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово викликався в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся за своїм зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 24 січня 2020 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 грн., які зобов`язався повернути у строк до 24.06.2020 року. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першою\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач у своєму позові стверджує, що 24.06.2020 року між нею і відповідачем був укладений договір позики, сума боргу за яким складає 200000 грн. та до теперішнього часу відповідачем не повернута. Доказів на спростування доводів позивача та виконання зобов`язання відповідачем суду не надано. Отже, підстав недовіряти доводам позивача у суду немає, оскільки факт укладення договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 24 січня 2020 року, яка недійсною не визнана. Враховуючи, що докази повернення суми боргу суду не надані, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 200000 грн. Крім того, при зверенні до суду позивачем був спачений судовий збір у розмірі 2000 грн. \~ \~ \~ \~ Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000 грн.

Outcome: partial