Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У січні 2015 року представник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 14 вересня 1991 року в с. Шаумян, Ечміадзинського району, Республіки Вірменія народився [PERSON], про що виконкомом Шаумянської сільради народних депутатів Ечміадзинського району Вірменської РСР 18 вересня 1991 року видано свідоцтво про народження № 413734. З червня 1995 року разом з своїми батьками [PERSON] переїхав до України і проживає в [INFO]. З вересня 1995 року по вересень 1997 року [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Іскорка» в м. Боярка, Київської області, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 14. З 01 вересня 1997 року по 24 травня 2003 року [PERSON] проходив навчання в Боярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3, що підтверджується довідкою з відповідного навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 647. У зв»язку з сімейними обставинами заявнику довелось покинути навчання, не одержавши повної середньої освіти. З 2009 року [PERSON] є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати [PERSON], а 21 січня 2009 року батько заявника-Шавершян Дгар Азізович, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії 1-ОК № 159416. З 1995 року по даний час він проживає на території України і не залишив її меж. На даний час заявник мешкає за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. С. Лазо, 2/96. У зв»язку з тим, що [PERSON] не набув громадянства чи підданства жодної з держав і переїхав до України з моменту прийняття і набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіки Вірменія-заявник є особою без громадянства. На момент переїзду в Україну особи без громадянства [PERSON] разом зі своїми батьками в червні 1995 року, питання щодо місця проживання особи вирішувалось Цивільним кодексом Української РСР від 1963 року, де в ст. 17 встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п»ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Таким чином, з моменту переїзду в Україну особі без громадянства [PERSON] було повні 3 роки, а тому місце його проживання визначалось за місцем проживання його батьків, тобто в Україні. Оскільки батько особи без громадянства [PERSON] мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то в розумінні Закону України «Про імміграцію» [PERSON] є особою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а разом з ним і його син [PERSON], який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою. У зв»язку з тим, що у [PERSON] відсутній паспорт його померлого батька [PERSON] та невідомо про теперішнє знаходження паспортного документа, з метою одержання інформації про долю паспортного документа [PERSON] було направлено адвокатський запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, оскільки згідно абз. 4 п. 14 гл. 2 розд. 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні в редакції на 26 грудня 2008 року, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті іноземців та осіб без громадянства провадиться на загальних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства України. У цих випадках паспорти або паспортні документи померлого невідкладно надсилаються до Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі для подальшого направлення їх до Міністерства закордонних справ України або повертаються особі, яка супроводжує тіло померлої особи, про що в графі «Для відміток» робиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом цієї особи. На даний запит було надано відповідь від 08 грудня 2014 року № 26340-31-20 про те, що за результатами проведеної перевірки встановлено наявність актового запису про смерть [PERSON] № 265 від 24 червня 2009 року, складеного виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. У графі «Для відміток» першого та другого примірників актового запису зазначено, що громадянство та місце проживання померлого документами не підтверджено, паспорт померлого не здано. В той же час, факт про наявність прописки в Україні в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року [PERSON] може підтвердити не лише заявник, а і його тітка [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. У зв»язку з тим, що [PERSON] необхідно оформити посвідку на постійне місце проживання в Україні та у зв»язку з відсутністю паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року [PERSON], в якому містились відомості про його прописку на території України, заявнику необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме наявність у нього дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію». До того ж, у заявника відсутній паспорт [PERSON] і відсутні будь-які відомості щодо знаходження даного паспортного документа, що підтверджується відповіддю з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області від 08 грудня 2014 року № 26340-31-20. Враховуючи викладене, представник [PERSON] просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме наявність у [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію». У судовому засіданні представник [PERSON] заяву підтримав і просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідка [PERSON], дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах було встановлено, що з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження заявника вбачається, що [PERSON] народився 14 вересня 1991 року, тобто на момент звернення до суду з заявою про встановлення факту досяг повноліття та набув цивільної процесуальної дієздатності, і в матеріалах справи наявна копія договору № 27/11-14 про надання правової допомоги, укладеного між особою без громадянства [PERSON] та адвокатом [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] повноваження на представництво його інтересів в судових органах, в тому числі в порядку цивільного процесуального судочинства. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція-це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант-іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію-рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви. Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну: іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні. Порядок надання посвідки на постійне проживання в Україні врегульований Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 та Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681. Відповідно до п. 2.2. Тимчасового положення разом із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС України за місцем проживання подаються паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства та його копія; переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; копія рішення про надання дозволу на імміграцію, квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати, чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5х4,5 см, копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (у разі її наявності). У відповідності до п. 2.3. Тимчасового порядку для оформлення посвідки на постійне проживання особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п»ятому п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», замість документа, зазначеного в п.п. 3 п. 2.2. цього розділу, подаються документи, визначені п. 4 Порядку. Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україну. Відповідно до п.п. 1 п. 4 Порядку для оформлення особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п»ятому п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», посвідки на постійне проживання замість документів, зазначених у п. п. 3 п. 3 цього Порядку, подаються особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання,-оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку або посвідка на постійне проживання. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наявного перекладу з вірменської мови на українську мову перекладачем [PERSON] свідоцтва про народження [PERSON] народився 14 вересня 1991 року в с. Шаумян Ечміадзинського району, Вірменської республіки, про що в Книзі реєстрації актів про народження 18 вересня 1991 року зроблено запис за № 47, і батьком якого був [PERSON], матір»ю-Шавершян [PERSON], місце реєстрації-виконком Шаумянської сільради, Ечміадзинського району 18 вересня 1991 року. Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Іскорка» від 22 вересня 2014 року № 14 [PERSON], [INFO], дійсно відвідував днз (ясла-садок) «Іскорка» з вересня 1995 року по вересень 1997 року. Згідно довідки директора Боярської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] від 22 вересня 2014 року № 647 [PERSON] навчався в Боярській [PERSON] ступенів № 3 з 01 вересня 1997 року по 24 травня 2003 року. Відповідно до складеної депутатом Боярської міської ради 16 вересня 2014 року характеристики [PERSON] за час проживання за адресою: [INFO], характеризується як спокійний, врівноважений, доброзичливий чоловік, конфліктів з сусідами не виявлено. Згідно складеного Акта депутата Боярської міської ради [PERSON] від 16 червня 2015 року в м. Боярка, вул. Лазо, 2/96 [PERSON] Дгаровіч проживає без реєстрації з 1997 року. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 червня 2009 року серії І-ОК № 159416, [PERSON] помер 21 січня 2009 року у віці 42 років, про що в Книзі реєстрації смертей 24 червня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 265. Відповідно до наданої суду відповіді Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області Державної реєстраційної служби України від 08 грудня 2014 року № 26340-31-20 за результатами проведеної перевірки встановлено наявність актового запису про смерть [PERSON] № 265 від 24 червня 2009 року, складеного виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, і у графі «Для відміток» першого та другого примірників актового запису зазначено, що громадянство та місце проживання померлого документами не підтверджено, паспорт померлого не здано. Відповідно до абзацу четвертого пункту 14 глави 5 розділу ІІІ правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, непередача зазначеного документу не була перешкодою для державної реєстрації смерті. Як зазначав представник [PERSON] у поданій суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, з 2009 року [PERSON] є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати [PERSON], а 21 січня 2009 року батько заявника-Шавершян Дгар Азізович, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії 1-ОК № 159416. З 1995 року по даний час він проживає на території України і не залишив її меж. На даний час заявник мешкає за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. С. Лазо, 2/96. У зв»язку з тим, що [PERSON] не набув громадянства чи підданства жодної з держав і переїхав до України з моменту прийняття і набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіки Вірменія-заявник є особою без громадянства. На момент переїзду в Україну особи без громадянства [PERSON] разом зі своїми батьками в червні 1995 року, питання щодо місця проживання особи вирішувалось Цивільним кодексом Української РСР від 1963 року, де в ст. 17 встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п»ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Як зазначено в заяві, з моменту переїзду в Україну особі без громадянства [PERSON] було повні 3 роки, а тому місце його проживання визначалось за місцем проживання його батьків, тобто в Україні. Однак, з такими доводами, що [PERSON] проживає постійно з 1995 року по даний час на території України, погодитись неможливо, оскільки це не підтверджується належними і безспірними доказами у справі. Згідно наданої суду довідки директора Боярської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 3 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] від 19 червня 2015 року [PERSON] працює в Боярській [PERSON] ступенів № 3 учителем історії з 1982 року по даний час. Свідок [PERSON] суду надала свідчення, що у 2002-2003 навчальному році, тобто всього один рік вона була класним керівником [PERSON], який навчався у 5-А класі. З нового навчального року з вересня 2003 року [PERSON] не навчався в школі, і після того, як він вибув у 2003 році з школи, свідок не знає про подальшу його долю, та де [PERSON] проживав і за якою адресою, їй невідомо. Крім того, свідок [PERSON] суду надала свідчення, що в Книзі реєстрації учнем школи був [PERSON], а не [PERSON], як зазначено ім»я заявника в поданій суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, з наданої Дитячою поліклінікою Києво-Святошинською ЦРЛ суду копії медичної карти [PERSON], [INFO], вбачається, що останній запис відносно відвідування даної поліклініки [PERSON] було 20 квітня 2004 року. Таким чином, з 2004 року по даний час суду не надано доказів, що [PERSON] постійно знаходився на території України і проживав в [INFO]. Щодо наданого Акту депутата Боярської міської ради від 16 червня 2015 року про проживання [PERSON] без реєстрації з 1997 року за адресою: м. Боярка, вул. С.Лазо, 2/96, то суд оцінює його критично, оскільки даний акт носить разовий характер і не може бути належним доказом про проживання [PERSON] за вказаною адресою протягом значного періоду часу, а саме з 1997 року і по даний час. Також у заяві представник [PERSON] посилається і на те, що оскільки батько особи без громадянства [PERSON] мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то в розумінні Закону України «Про імміграцію» [PERSON] є особою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а разом з ним і його син [PERSON], який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою. У зв»язку з тим, що у [PERSON] відсутній паспорт його померлого батька [PERSON] та невідомо про теперішнє знаходження паспортного документа, з метою одержання інформації про долю паспортного документа [PERSON] було направлено адвокатський запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, оскільки згідно абз. 4 п. 14 гл. 2 розд. 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні в редакції на 26 грудня 2008 року, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті іноземців та осіб без громадянства провадиться на загальних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства України. У цих випадках паспорти або паспортні документи померлого невідкладно надсилаються до Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі для подальшого направлення їх до Міністерства закордонних справ України або повертаються особі, яка супроводжує тіло померлої особи, про що в графі «Для відміток» робиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом цієї особи. Однак, з такими доводами представника [PERSON] погодитись неможливо, оскільки суду не надано доказів, що [PERSON] мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року і мав прописку в Україні. Відповідно до наданої суду відповіді Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області Державної реєстраційної служби України від 08 грудня 2014 року № 26340-31-20 за результатами проведеної перевірки встановлено наявність актового запису про смерть [PERSON] № 265 від 24 червня 2009 року, складеного виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, і у графі «Для відміток» першого та другого примірників актового запису зазначено, що громадянство та місце проживання померлого документами не підтверджено, паспорт померлого не здано. У відповіді зазначено, що відповідно до абзацу четвертого пункту 14 глави 5 розділу ІІІ правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 непередача зазначеного документу не була перешкодою для державної реєстрації смерті. Посилання в заяві представника [PERSON], що про наявність прописки в Україні в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року [PERSON] може підтвердити не лише заявник, а і його тітка [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини про наявність у [PERSON] паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року і прописки на території України не можуть підтверджуватись поясненнями осіб, які беруть участь у справі, та свідоцькими показаннями, а відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, зясувавши дійсні обставини, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності і показанням свідка [PERSON], дійшов висновку, що представник [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довів заявлені ним вимоги про наявність у [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», а тому суд відмовляє у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed