Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, дитину залишити проживати з нею, її прізвище після розірвання шлюбу не змінювати та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 травня 1997 року. Від спільного проживання мають одну неповнолітню дитину. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача, який перестав розуміти та підтримувати її як дружину, утримувати сім`ю матеріально, застосовує щодо неї фізичне насильство у присутності дітей. У сукупності такі обставини призвели до того, що вони з відповідачем стали зовсім чужими людьми. На даний час вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, а тому наполягає на його розірванні. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що відповідач всю свою увагу спрямовує на матеріальну сторону, у всьому слухає свою матір, з матірю обговорює всі фінансові питання, морально не підтримує її. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний, вважає, що дружина зраджує йому у подружній вірності, що між ними вже давно відсутні почуття взаємної любові. Вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім`ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення. Спір про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, а відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, тому у суду відсутні підстави вирішувати питання про те, з ким із батьків залишається жити син [PERSON] , якому виповнилося 16 років. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору та на правову допомогу, які з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: approved