Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання та виїзд дітей за кордон без згоди батька. Свої вимоги мотивувала тим, що 04 вересня 1993 року уклала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Донька на даний час навчається на четвертому курсі, денної форми навчання, в Державному педагогічному університеті ім. Григорія Сковороди. Син на навчається на другому курсі денної форми навчання, в Київському коледжі комп'ютерних технологій та економіки. Молодший син на даний час є слухачем позашкільного закладу «АЛСКО» на платній основі. Позивач самостійно виховує дітей і повністю забезпечує їх умовами проживання та розвитку, а саме: навчання, оплата квартири, ремонт, медичні послуги, харчування, одяг. Відповідач не допомагає не тільки матеріально, але і фізично. Як багатодітна мати позивач має можливість за рахунок благодійних організацій, вивозити на оздоровлення та відпочинок малолітнього сина [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач неодноразово зверталась до відповідача, з проханням надати їй дозвіл на виїзд дітей за кордон для оздоровлення та відпочинок, але після довготривалих вмовлянь відповідач з великим небажанням безпосередньо перед від'їздом все ж таки зробив дозвіл. В зв'язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем проживання позивач змушена звернутися до суду для надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. В позовних вимогах просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на навчання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 70 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення ними двадцяти трьох років, та надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди батька, а саме неповнолітнього сина [PERSON], та малолітнього [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Судом, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Такими обставинами є: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 04 вересня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського району м. Києва, про що 04 вересня 1993 року у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1073 (а.с. 5). Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6-8). Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її повному матеріальному забезпеченні. Згідно довідки № 3512 від 24.11.2014 р. виданої ДВНЗ «Переяслав-Хмельницьким державним педагогічним університетом ім. Г. Сковороди», [PERSON] є студенткою 4 курсу ДВНЗ ДВНЗ «Переяслав-Хмельницьким державним педагогічним університетом ім. Г. Сковороди», термін навчання з 01.09.2014 р. до 31.08.2015 р. (а.с.23). Витрати пов'язані з навчання доньки позивач несе самостійно. Згідно довідки № 28 від 10.02.2015 р. та довідки № 67 від 10.02.2015 р. виданої Київським коледжом комп'ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету, [PERSON] є студентом 2 курсу Київського коледжу комп'ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету, термін навчання з 01.09.2013 р. до 30.06.2017 р. (а.с. 25-26). Витрати пов'язані з навчання сина позивач несе самостійно. [PERSON], [INFO] навчається в позашкільному закладі «АЛСКО» з 01.09.2012 р., відповідно до довідки № 33 від 17.02.2015 р. виданої ТОВ Політико-правовим коледжом «АЛСКО» (а.с.24). З матеріалів справи також вбачається що [PERSON], [INFO] малолітній, та на день розгляду справи йому повних 5 років навчається в позашкільному закладі «АЛСКО» з 01.09.2012 р., відповідно до довідки № 33 від 17.02.2015 р. виданої ТОВ Політико-правовим коледжом «АЛСКО» (а.с. 8, 24). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. В відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи що, одна дитина [PERSON], [INFO] на яку позивач також просить стягнути аліменти на навчання малолітній (5 років) та він не навчається у вищому навчальному закладі, та урахуванням того що діти знаходиться на утримуванні позивачки, а відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримування, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримування дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 70 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) з відповідача до досягнення ними двадцяти трьох років. В своїх позовних вимогах позивач також просила надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди батька, а саме, неповнолітнього сина [PERSON], та малолітнього [PERSON]. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження на підтвердження позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон, не вказано чіткої мети такого виїзду та конкретний час. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про наявність спору щодо виїзду дітей, та того, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, оскільки не наданий жодний доказ, який підтверджував відмову відповідача надати згоду на виїзд дітей. Відповідно до статей 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповдіача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial