Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю. Позов мотивовано тим, що рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю від 21 серпня 1967 року з відповідача на його користь стягнуто у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, щомісячно та довічно 68,63 руб. До 2003 року відповідач за його заявами, на підставі довідок, що підтверджували зміну середньої заробітної плати, добровільно проводив перерахунки довічного утримання, а з 01 січня 2003 року проводити такий перерахунок відмовився. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2007 року з відповідача на його користь стягнуто суми недоплат за період з 01 січня 2003 року по 30 листопада 2003 року в розмірі 5 633,36 грн та довічне утримання з 01 грудня 2003 року в розмірі 6 478,21 руб. У частині сплати заборгованості у розмірі 5 633,36 грн рішення суду відповідачем було виконано. З урахуванням викладеного, [PERSON] просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування шкоди з урахуванням індексації з 01 грудня 2014 року та щомісячно по 14 437,89 руб., а також витрати з оформлення довіреності в сумі 900 руб. Справа розглядається неодноразово, і після скасування Верховним Судом залишеного без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року за постановою Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції з обов`язкових для нього мотивів необхідності встановлення обставин для застосування ч. 2 ст. 1208 ЦК України, виходячи з обчислення розміру відшкодування з розрахунку на мінімальну заробітну плату, а не розміру заробітку позивача. 11 січня 2020 року новий розгляд справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції ЦПК України відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень розділу ХІІІ цього Кодексу, у загальному позовному провадженні з призначенням ухвалою суду підготовчого засідання. Позивач з дотриманням обмежень відповідно до ст. 49 ЦПК України впродовж підготовчого провадження неодноразово змінював вимоги та остаточно просив суд (т.2 а.с.98-108) стягнути з АТ «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] збільшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2020 року, заявляючи такі вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України з тих підстав, що 17 вересня 1966 року внаслідок нещасного випадку на залізниці позивач отримав травми, які спричинили втрату 100% працездатності, у зв`язку з чим вимушений був звільнитися на пенсію по інвалідності з заводу Невинномиський АЗОТ, а Дніпровським відділенням Придніпровської залізниці йому проводився перерахунок присудженого довічного утримання на підставі довідок, що підтверджували зміну середньої заробітної плати, та рішень судів, проте з 2013 року його заяви про збільшення розміру відшкодування залишалися без розгляду, у зв`язку з чим, враховуючи підвищення порівняно з 2003 роком вартості життя, порядок обчислення індексації грошових доходів населення, збільшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю за період 01 січня 2012 року по 01 листопада 2020 року склало 985 020,05 російських рублів, що еквівалентно за курсом НБУ 376 572,26 грн. Відповідач, ДП «Придніпровська залізниця», якого 05 лютого 2020 року ухвалою суду замінено правонаступником Акціонерним товариством «Українська залізниця» за місцезнаходженням його регіональної філії «Придніпровська залізниця», у поданому 10 лютого та 02 вересня 2020 року відзиві позов не визнав повністю з міркувань помилковості тверджень позивача про його право на збільшення розміру відшкодування, оскільки ст. 1208 ЦК України стосується підвищення заробітної плати в Україні, як і індексація грошових доходів в Україні, тоді як розрахунок відшкодування позивачу здійснювався виходячи з його втраченого заробітку на заводі Невинномиський АЗОТ в Російській Федерації, тому індексація грошових доходів населення в Україні, що обчислюється в національній валюті гривні, не може застосовуватись до стягнутого за рішенням суду втраченого заробітку в Російській Федерації, де отримує відшкодування позивач, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в остаточній редакції (т.2 а.с.98-108) та наполягала на їх задоволенні з заявлених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та наполягав на відмові у їх задоволенні з наведених у відзиві підстав, додаткового вказавши на помилковість тлумачення норм ст. 1208 ЦК України позивачем, необхідність обчислення розміру відшкодування, виходячи з його втраченого заробітку, що визначений за рішенням суду в рублях відповідно до вимог ст.ст. 1195, 1197 ЦК України що і здійснюється відповідачем щомісяця. Суд, заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин і відповідних їм правовідносин. Як встановлено судом на підставі даних трудової книжки 24 січня 1962 року позивач прийнятий до ВАТ «Невинномиський АЗОТ» апаратником 4 розряду цеху №5, з 10 травня 1962 року переведений апаратником абсорбції 5 розряду цеху №5, з 05 листопада 1962 року переведений машиністом турбокомпресорів 5 розряду цеху №5, з 01 червня 1964 року переведений машиністом турбокомпресорів 7 розряду цеху №5, з 11 лютого 1967 року позивача звільнено у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (т.1 а.с.9-10). 17 вересня 1966 року при слідуванні в приміському потягу №271 по 1 Долгинцевському шляху ст. Верховцево внаслідок нещасного випадку позивач випав із вагону та попав під колеса. Внаслідок травми йому ампутовано нижні кінцівки. Актом №177 судово-медичної експертизи [PERSON] встановлена втрата 100% загальної працездатності. В період з 27 травня 1995 року по 10 липня 1995 року йому повторно безстроково встановлено першу групу інвалідності, про що свідчить відповідна довідка серії ВТЭ-254 № 073722 (т.1 а. с. 8). Рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю РРФСР від 21серпня 1967 року з розрахункового рахунку Дніпропетровського відділення Придніпровської залізниці на користь [PERSON] стягнуто різницю в заробітній платі у зв`язку з ушкодженням здоров`я одноразово 725 руб. 25 ко., а з 07 серпня 1967 року вирішено стягувати по 68 руб. 63 коп. щомісячно довічно (т.1 а.с.12). Заочним рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю РФ від 14 травня 2004 року, яке не оскаржувалось і набрало в Росії законної сили 25 травня 2004 року, стягнуто з розрахункового рахунку Державного підприємства «Придніпровська залізниця» Дніпропетровської Дирекції залізничних перевезень Міністерства транспорту України на користь [PERSON] 27 947 руб. 36 коп. суми недоплати у зв`язку з підвищенням середньої заробітної плати за місцем роботи до спричинення ушкодження здоров`я, а також щомісячно, довічно, 6478 руб. 21 коп., починаючи з 01 грудня 2003 року. (т.1 а.с.116). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2007 року, яке не оскаржувалось і набрало в Україні законної сили 05 жовтня 2007 року замість екзекватури рішення суду іноземної держави, з ДП «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] стягнута сума недоплати за період з 01 січня 2003 року по 30 листопада 2003 року в розмірі 5633,36 грн. та сума довічного утримання з 01 грудня 2003 року по 6478,21 російських рублів (т.1 а. с. 13). Як видно з довідки структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 20 лютого 2020 року за № ДИФ 75/777 рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2007 року виконується добровільно та щомісяця Дирекція переказує визначену рішенням суду суму [PERSON] в [ADDRESS] через Укрпошту, конвертуючи в національну валюту згідно офіційного курсу НБУ до іноземних валют (т.2 а.с.87) . Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України визначається право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом. Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм. Статтею 49 Закону України «Про міжнародне право» передбачені правила визначення права, що застосовується до зобов`язань про відшкодування шкоди, за якими права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди, а згідно з ч.3 цієї ж статті сторони зобов`язання, що виникло внаслідок завдання шкоди, у будь-який час після його виникнення можуть обрати право держави суду. Так, для України зберігає чинність Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос), укладена між Державами - членами Співдружності Незалежних Держав, учасниками цієї Конвенції - Республікою Білорусь, Республікою Молдова, Республікою Вірменія, Російською Федерацією, Респубілкою Казахстан, Республікою Таджикистан, Киргизькою Республікою, Туркменистаном, Україною Республікою Узбекистаном, та ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 статті 1 вказаної Конвенції громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Положення цієї Конвенції застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін. Згідно ч.1, 2, 3 статті 42 вказаної Конвенції зобов`язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають з договорів і інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Якщо особа, що спричинила шкоду і потерпілий є громадянами однієї Договірної Сторони, застосовується законодавство цієї Договірної Сторони. По справах, згаданих у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентний суд Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Потерпілий може пред`явити позов також у суді Договірної Сторони, на території якої має місце проживання відповідач. Таким чином, до спірних відносин застосовується частина друга статті 1208 ЦК України, за якою у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати за заявою потерпілого розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду, і відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого згідно частині першій статті 1202 ЦК України , здійснюється щомісячними платежами. За усталеною судовою практикою тлумачення цієї норми закону за її спрямованістю на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, таке відшкодування є тривалим у часі процесом, і з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, висновку про що дійшов Верховний Суд у судовій практиці застосування до подібних правовідносин частини другої статті 1208 ЦК України у постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-25989св18 від 04 листопада 2019 року (справа № 676/1570/17), Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 13283св18 від 07 травня 2018 року (справа № 476/72/17) та від 11 листопада 2020 року у справі № 686/7590/18. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що, оскільки саме в судовому порядку прийнято рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом ще у 21 серпня 1967 року, а в подальшому рішення ухвалювалось 24 вересня 2007 року із застосуванням до ст. 1208 ЦК України до виниклих правовідносин, то позивач і в подальшому має право на підставі ч.2 ст. 1208 ЦК України на збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законим України про Державний бюджет на відповідний рік (2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки) та з 01 січня 2012 року складав - 1073,00 грн., з 01 квітня 2012 року - 1094,00 грн., з 01 липня 2012 року - 1102,00 грн., з 01 жовтня 2012 року - 118,00 грн., з 01 грудня 2012 року - 1134,00 грн., з 01 січня 2013 року - 1147,00 грн., з 01 грудня 2013 року - 1218,00 грн., з 01 січня 2014 року - 1218,00 грн., з 01 січня 2015 року - 1218,00 грн., з 01 вересня 2015 року - 1378,00 грн., з 01 травня 2016 року - 3200,00 грн., з 01 грудня 2016 року - 1600,00 грн., з 01 січня 2017 року - 3200,00 грн., з 01 січня 2018 року - 3723,00 грн., з 01 січня 2019 року - 4173,00 грн., з 01 січня 2020 року - 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року - 5000,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об`єктами індексації грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, за визначенням ст. 2 вказаного Закону є, окрім інших, суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зважаючи на викладене, враховуючи, що шкода заподіяна на території України, суд приходить до висновку про застосування до виниклих правовідносин між позивачем, громадянином Російської Федерації, та відповідачем - юридичною особою, законодавства України, а тому доводи представника відповідача про те, що норми законодавства України стосовно індексації грошових доходів громадян України, підвищення мінімальної заробітної плати в Україні не підлягають застосуванню у даній справі, суд відхиляє. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком представника позивача, який не спростований відповідачем та доказів його неправильності не наданий, суд приходить до висновку про відповідність цього розрахунку наведеним вище правилам визначення розміру відшкодування шляхом обчислення коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, та також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, який за підсумком щомісячних платежів за період з 01 січня 2012 року по 01 листопад 2020 року та за вирахуванням проведених за цей період платежів на суму 693 168,47 російських рублів, в еквіваленті до гривні за курсом НБУ, складає 376 572,26 грн. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом засобами поштового зв`язку 30 грудня 2014 року (т.1 а.с.15), і позовні вимоги заявлені в межах трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України належить віднести на рахунок відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження визначення розміру судових витрат та суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката суду наданий договір про надання правничої допомоги №41/2020 від 02 червня 2020 року між адвокатом Башкєєвою А.О. та позивачем, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2399 від 19 грудня 2011 року, ордер серії ДП № 41/2020 від 02 червня 2020 року, належним чином оформлений, акт № 41 приймання-передачі виконаних робіт до вказаного договору, підписаний сторонами 17 лютого 2021 року, в якому викладений детальний опис наданих послуг за 11 позиціями, сукупна вартість наданих послуг за якими склала 17743,00 грн., фактичне виконання яких знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому на переконання суду заявлена сума судових витрат обґрунтована та підлягає стягненню в повному обсязі.

Outcome: approved