Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

у серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 25 лютого 2013 року між ним та [PERSON] було досягнуто згоди щодо заключення договору купівлі-продажу транспортного засобу «Fiat Grande Punto» державний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], 2006 року випуску, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданий 08 лютого 2007 року. Позивач зазначив, що на цій підставі сторони усно уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу «Fiat Grande Punto» державний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], 2006 року випуску. Оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу в нотаріальній конторі (чи товарній біржі) сторони так і не відбулося, у зв'язку з відсутністю часу у відповідача, але на підтвердження договору відповідач надав позивачу генеральну довіреність на розпорядження транспортним засобом на власний розсуд. Також на підтвердження проведеної угоди відповідач надав позивачу розписку, в якій засвідчив той факт, що вона отримала від позивача суму грошових коштів в розмірі 6 500 доларів США за продаж автомобіля Fiat Grande Punto, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], при цьому також було зафіксовано, що жодних претензій з приводу здійсненої угоди, відповідач до позивача не має. На даний час позивач є фактичним власником даного спірного автомобіля вже протягом більше 2 років, оскільки він добросовісно, відкрито і безперервно володіє автомобілем, користувався ним у власних потребах та утримував його. Жодних претензій, вимог або позовних заяв від інших осіб відносно права власності щодо автомобіля до нього не надходило. Позивач зазначив, що на сьогоднішній день відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу в нотаріальній формі, на численні прохання позивача не реагує. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд, визнати за ним право власності на автомобіль Fiat Grande Punto, 2006 року випуску, державний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі та заслухавши пояснення позивача, встановив наступне. 25 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо заключення договору купівлі-продажу транспортного засобу «Fiat Grande Punto» державний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], 2006 року випуску, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданий 08 лютого 2007 року. Договір купівлі-продажу транспортного засобу в нотаріальній конторі (чи товарній біржі) сторони так і не уклали, у зв'язку з відсутністю часу у відповідача, але на підтвердження договору відповідач надав позивачу генеральну довіреність на розпорядження транспортним засобом на власний розсуд. (а.с. 6-7). На підтвердження проведеної угоди відповідачка надала позивачу розписку, в якій засвідчено той факт, що вона отримала від позивача суму грошових коштів в розмірі 6 500 доларів США за продаж автомобіля Fiat Grande Punto, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], при цьому також було зафіксовано, що жодних претензій з приводу здійсненої угоди, відповідач до позивача не має. (а.с. 8). На даний час позивач є фактичним власником даного спірного автомобіля вже протягом більше 2 років, оскільки він добросовісно, відкрито і безперервно володіє автомобілем, користувався ним у власних потребах та утримував його. Жодних претензій, вимог або позовних заяв від інших осіб відносно права власності щодо автомобіля до нього не надходило. На сьогоднішній день відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу в нотаріальній формі, на численні прохання позивача не реагує. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що відбувся у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто угоди з усіх його істотних умов. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились про всі суттєві умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і мало місце повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального засвідчення, суд може такий договір визнати дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оцінивши зібрані у справі докази та беручи до уваги те, що сторони досягли згоди щодо заключення договору купівлі-продажу транспортного засобу «Fiat Grande Punto» державний номер: [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], 2006 року випуску, що підтверджується письмовими доказами, але відповідач відмовляється від укладення договору купівлі-продажу в нотаріальній формі, хоча позивачем було сплачено відповідачу суму грошових коштів за продаж автомобіля, а останній в свою чергу на підтвердження договору надав позивачу генеральну довіреність на розпорядження транспортним засобом на власний розсуд та враховуючи те, що позивач вже більше 2 роківє фактичним власником даного спірного автомобіля, оскільки він добросовісно, відкрито і безперервно володіє автомобілем, користувався ним у власних потребах та утримував його, суд пройшов до висновку про задоволення позову як законного та обґрунтованого. На підставі викладеного та

Outcome: approved