Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої 12 178,91 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року та 1 762,00 грн. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором щодо вчасного повернення суми кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Провадження у справі відкрито 05 березня 2018 року та справу призначено до розгляду на 16 квітня 2018 р. на 10-30 год. (а.с. 46). У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, розгляд справи відкладено на 16 травня 2018 р. на 09-00 год. (а.с. 53, 54). 16 травня 2018 року у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання учасників справи, розгляд справи відкладено на 26 червня 2018 року на 10-00 год. Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, дана справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» в судове засідання 26 червня 2018 року не з'явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, до позовної заяви долучив письмову заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, (а.с.59), проте подала письмові заперечення. Тому, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 листопада 2010 р. між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України укладено кредитний договір б/н, у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах що визначені Договором та Правилами надання банківських послуг повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п.п. 1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем, надав відповідачу суму кредиту в розмірі 4900 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається зі змісту ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст. 526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Разом з тим, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, зокрема, з погашення суми кредиту, процентів, комісії та пені відповідачем не були виконані, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Згідно наданого представником позивача розрахунку, станом на 17.12.2017 у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 178 грн. 91 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 11 122 грн. 77 коп., за тілом кредиту 314,71 грн., за відсотками - 6 189 грн. 15 коп., комісії та пені - 4618, 91 грн., заборгованість по штрафам 1 056,14 грн.(а.с. 8) Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. З урахуванням наведеного, судом встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1677,89 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved