Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» (далі ПрАТ «ММЗ») в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі, невиплаченій на момент звільнення у розмірі 6396 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 9690 грн. До судового засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідач до судового засідання не з'явився повторно, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином. З відома позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Судом приймалось рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. З 05 січня 2005 року [PERSON] працювала у відповідача на посаді діловода (Наказ Д3 №12 від 05.01.2005 року. Відповідно до наказу ГДЗ №75-к від 21.05.2013 року її було звільнено з займаної посади з 30.05.2013 року за ст..38 КЗпроП України у зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до ст..94 КЗпроП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст..116 КЗпроП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться у день звільнення. Відповідно до наданого суду позивачем розрахункового листа на момент звільнення ПрАТ «ММЗ» їй не виплачено належну за відпрацьований час заробітну плату у розмірі 6396 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. Відповідно до ст.117 КЗпроП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпрП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності . Таке ж роз'яснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму Рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпроП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпроП України. Таким чином, суд приходить до висновку, щодо доведеності факту порушення відповідачем положень ст..117 КЗпроП України, так як виплата належних [PERSON] сум при звільненні не здійснена, а вказана правова норма діє до дня фактичного розрахунку. З урахуванням викладеного, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 27.03.2013 року у справі №6-15цс13, що є обов'язковим для застосування судами в силу ст..360-7 ЦПК України, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в ст..116 КЗпроП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст..117 ч.1 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку незалежно від розміру належних до виплати сум у разі відсутності спору про їх розмір. Визначальні є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільнені та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільнені сум за умови часткового задоволення цих вимог, суд вважає за необхідне поновити порушене трудове право позивачки, шляхом стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 30.05.2013 року по день постановлення рішення, у розмірі 9690 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved