Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У серпні 2018 року орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на користь опікуна або державного закладу, в якому буде перебувати дитина аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач [PERSON], який є батьком [PERSON], [INFO], ухиляється від виховання та утримання своєї дитини, не створює умов для повернення дитини в сім'ю, долею дитини не цікавиться, місце знаходження його не відоме. В липні 2018 року мати дитини [PERSON] померла. З 23.08.2017 року дитина перебуває на повному державному забезпечені в Ізмаїльському спеціалізованому будинку. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чиномчерез розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06.11.2015 року (а.с.7) [PERSON] є батьком та [PERSON] матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження умов проживання від 10.08.2017 року за адресою місця проживання [PERSON] та дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS], в будинку брудно, повітря не свіже, постільна білизна брудна. В одній з кімнат на ліжку спить чоловік в стані алкогольного сп'яніння, який не може підвестися з ліжка та не розуміє, що відбувається. Присутній ще один чоловік теж в стані алкогольного сп'яніння. Батьків вдома немає. Діти дуже брудні. [PERSON] в брудній футболці, без трусів. [PERSON] взагалі без одягу в дитячому візочку забрудненої власними застарілими фекаліями. [PERSON] у старому обірваному одязі. Памперсів, пелюшок, їжі для дітей немає. Висновок комісії - умов для проживання дітей немає, умови, в яких перебувають діти, створюють загрозу для їх життя та здоров'я (а.с.10). Відповідно до Розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 10.08.2017 року №405/А-2017 вирішено відібрати у [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відібрати у [PERSON] його малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12) та згідно Розпорядження від 10.08.2017 року №409/А-2017 влаштовано [PERSON] та [PERSON] до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення (а.с.13). Згідно довідки Служби у справах дітей від 26.06.2018 року №01-26/275/18 за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] В ході проведення бесіди батьки, начебто, мають бажання займатися вихованням дітей, але це бажання не підкріплюється діями. Вони пояснюють це тим, що не бажають витрачати гроші на ремонт чужого будинку. Матері рекомендовано створити належні умови проживання в даному житлі або переїхати у власний будинок в с.Бородино Тарутинського району де, з її слів, умови проживання задовільні. Таким часом, на теперішній час за адресою: [ADDRESS] відсутні умови, необхідні для утримання та розвитку малолітніх дітей (а.с.21). Як вбачається з акту про результати відвідування та піклування дитиною від 13.06.2018 року №02/06-30 в наслідок перевірки встановлено, що малолітню [PERSON], [INFO], яка перебуває на повному державному забезпечені у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини з 23.08.2017 року, мати [PERSON] цікавилась долею своєї дитини та відвідувала її 10 разів, а саме - 01.09.2017 року, 05.09.2017 року, 16.09.2017 року, 26.09.2017 року, 09.10.2017 року, 24.01.2018 року, 04.04.2018 року, 21.04.2018 року, 19.05.2018 року, 08.06.2018 року. Батько [PERSON] цікавиться долею своєї дитини та відвідував її чотири рази, а саме - 05.09.2017 року, 24.01.2018 року, 09.04.2018 року, 08.06.2018 року (а.с.25). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09.08.2018 року (а.с.8) [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], 09.10.2015 року, по теперішній час батько [PERSON] до соціальних служб не з'явився, спроб створити умови для повернення доньки [PERSON] в сім'ю не робив, долею дитини не цікавиться, місце знаходження його не відоме (а.с.5-6). Згідно пояснень свідка - директора Ізмаїльського міського ЦСССДМ [PERSON] родина [PERSON] та [PERSON] перебувала на обліку, в результаті відвідування будинку, в якому вони проживали, було зроблено висновок, що належних умов для проживання дитини у будинку не створено, в кімнатах брудно, пліснява. Були проведені бесіди з батьками. [PERSON] ніде не працював, були ознаки, що зловживає алкогольними напоями. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2), жорстоко поводяться з дитиною (п.3). В пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частинами 4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що поданий Органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав є достатньо обґрунтованим. Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи, що відповідач не виконує обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її дитини [PERSON] Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідача такий обов'язок як сплату аліментів. Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, а тому позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідача [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.10.2033 року. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач не виконує обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позов органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved