Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У січні 2017 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачу належить на праві приватної власності квартира № 57 в будинку № 12 по бул. Центральному в м. Запоріжжя, що є обєктом до якого надається централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води. Позивачем у період з 01.04.2011 року по 31.12.2015 року було надано відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання горячої води у житлове приміщення розташоване за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний[ADDRESS], на загальну суму 8\~587,65 грн. Відповідач за вказаний період здійснив часткову оплату за надані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. 06.06.2016 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу по оплаті за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води, що утворилася за період з 01.04.2011 року по 31.12.2015 року у розмірі 8137,65 грн., а також витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що квартиру № 57 в будинку № 12 по бул. Центральному в м. Запоріжжя вона отримала у спадок у жовтні 2013 року, тому вимоги позивача за період з 01.04.2011 року безпідставні, оскільки вона на той час не була власником спірної квартири, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS],що підтверджується довідкою адресно довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 27.01.2017 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.11.2015 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 57 в будинку № 12 по бул. Центральному в м. Запоріжжя, що є обєктом до якого надається централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води. Особовий рахунок № 11002687 відкритий на квартиру № 57 в будинку № 12 по бул. Центральному в м. Запоріжжя зареєстрований на\~\~її ім'я [PERSON], яка є відповідальним квартиронаймачем. Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається саме на його власника. Як вбачається з позову, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води, яка утворилася за період з 01.04.2011 року по 31.12.2015 року, оскільки відповідач за весь цей час частково сплачував заборгованість за надані послуги. Також встановлено, що позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання, позивач надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідача, за які їй нарахована заборгованість. За умовами\~ст. 68 ЖК Української РСР\~та\~ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги\~закріплено обов'язок споживача послуг такі оплачувати. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються\~Законом України від 24 червня 2004 року „Про житлово-комунальні послуги, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки. Суб'єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.\~1, ч. 2 ст.\~3, ст.\~19\~вказаного\~Закону). Концерн «Міські теплові мережі» за зазначеними законами є особою, яка надає послуги з центрального опалення. Відповідно п. 29 Правил, споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобовязання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої\~статті 95 ЦПК України\~є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Ураховуючи те, що подання позивачем до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України\~перервало позовну давність, не можна вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності за всією сумою позову. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість нарахована з квітня 2011 року, тобто на час подання заяви про видачу судового наказу строк позовної давності щодо деяких платежів вже був пропущений. Крім того, позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу по оплаті за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води лише у червні 2016 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у травні 2016 року, то і строк позовної давності має бути облікований за три роки від дня звернення до суду з зазначеною заявою, тобто з травня 2013 року. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, на травень 2013 року існувала заборгованість за надані послуги в сумі 3198,19 грн., яка має бути вилучена з загальної суми заборгованості. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість з теплопостачання за період з 01.05.2013 року по 31.12.2015 року в сумі 4 939 грн. 46 коп. (а.с. 66-74). Концерн «МТМ»,як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial