Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У січні 2014 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Петровський Бровар» (далі - ТОВ «Петровський Бровар») до [PERSON] про стягнення боргу за надані послуги. В обґрунтування вимог позивач посилалося на те, що у травні 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] в усній формі укладено договір про надання послуг та оформлено замовлення на банкет на 01 червня 2013 року у ресторані «Петровський Бровар». На виконання взятих на себе зобов'язань, працівниками ресторану оформлено зал для проведення банкету, приготовлено та подано до столу замовлені страви згідно із списком переліченим у меню. У той же час, по закінченню банкету, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг виконала не повністю, не сплативши 20000 грн. Наявність боргу у розмірі 20000 грн. [PERSON] підтвердила шляхом написання розписки, в якій зазначила, що зобов'язується погасити борг за отримані послуги до 12 год. 00 хв. 03 червня 2013 року. На підтвердження виконання зобов'язання вона вчинила дії, які свідчили про її намір погасити борг, а саме: залишила в ресторані свій паспорт, посвідчення водія та ідентифікаційний номер. У строк передбачений у розписці відповідач кошти не повернула, будь-яких пояснень з приводу погашення боргу не надала та уникає від спілкування. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 20000 грн. за надані послуги та 229 грн. 40 коп. судового збору сплаченого за подання позовної заяви до суду. Позивач - ТОВ «Петровський Бровар» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про те, що позов підтримує, просить розглядати справу без участі його представника. Відповідач - [PERSON] до суду повторно не з'явилася про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року між ТОВ «Петровський Бровар» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг, що підтверджується бланком прийому замовлення, який підписаний сторонами та з якого видно, що остання здійснила замовлення банкету на 23 год. 00 хв. 01 червня 2013 року на кількість - 140 чоловік. Загальна сума замовлення склала 59265 грн. 80 коп. Із розписки, складеної [PERSON] 02 червня 2014 року на ім'я директора ТОВ «Петровський Бровар» видно, що вона зобов'язується погасити борг за отримані послуги у сумі 20000 грн. до 12 год. 00 хв. 03 червня 2013 року в повному обсязі. Також в даній розписці зазначено, що претензій до обслуговуючого персоналу вона не має. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач ТОВ «Петровський Бровар» взяті на себе зобов'язання перед відповідачем [PERSON] виконало, а відповідач не розрахувалась повністю за надані їй послуги, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з другої сторони понесені й документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved