Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказувала, що у лютому 2019 року між нею та відповідачем в усній формі був укладений договір позики. Відповідно до договору [PERSON] отримав від позивачки в борг грошові кошти в розмірі 300 євро та зобов`язався повернути їх в повному обсязі протягом одного тижня, однак взяті на себе зобов`язання не виконав. 11 листопада 2019 року сторони оформили відносини позики письмовою розпискою, згідно якого позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отримані кошти до 12 листопада 2019 року, а в разі невиконання умов договору сплатити проценти в розмірі 10 євро за кожен день прострочення платежу. Посилаючись на те, що [PERSON] ухилився від виконання умов договору позики, а тому [PERSON] просила стягнути з нього борг в розмірі 300 євро, що в національній валюті України (гривні) становить 7\~986,15 грн., а також проценти за 64 дні прострочення платежу в розмірі 640 євро, що в національній валюті України (гривні) становить 17\~037,12 грн., а всього 25\~023,27 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що у лютому 2019 року між сторонами в усній формі був укладений договір позики. Відповідно до договору [PERSON] отримав від позивачки в борг грошові кошти в розмірі 300 євро та зобов`язався повернути їх в повному обсязі протягом одного тижня, однак взяті на себе зобов`язання не виконав. 11 листопада 2019 року сторони оформили відносини позики письмовою розпискою, згідно якого позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отримані кошти до 12 листопада 2019 року, а в разі невиконання умов договору сплатити проценти в розмірі 10 євро за кожен день прострочення платежу. Однак позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, що визнавалося відповідачем в судовому засіданні, а також підтверджується наявністю письмової розписки в позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином між сторонами дійсно виникли відносини позики. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~ Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] борг за договором позики та сплатити останній узгоджені сторонами проценти за період прострочення платежу (64 дні). При цьому, вимога позивачки про стягнення суми позики в національній валюті України (гривні) відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути 7\~986,15 грн. боргу за договором позики (що станом на дату звернення до суду еквівалентно 300 євро), а також проценти за період прострочення платежу в розмірі 17\~037,12 грн. (що станом на дату звернення до суду еквівалентно 640 євро). В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню й судові витрати, а саме 840,40 грн. судового збору.

Outcome: approved