Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], де мешкають [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], 2009 р. н., та [PERSON] З грудня 2013 року він не в змозі користуватись своєю часткою квартири, оскільки відповідачі замінили замки на вхідних дверях до квартири та перешкоджають йому в користуванні. За даним фактом він звертався до правоохоронних органів, проте йому рекомендовано звернення до суду. З приводу спірних правовідносин вже існує два рішення суду, одне від 05.04.2013 року, яким визначено порядок користування квартирою між [PERSON] та [PERSON] та від 18.10.2013 року, яким вселено [PERSON] до квартири та зобов'язано [PERSON] передати їй ключі. Позивач просив суд вселити його до квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні зазначеною квартирою, в тому числі житловою кімнатою площею 17,2 кв.м., яка має вихід на балкон, та зобов'язати відповідачів передати йому ключі від цієї житлової кімнати (а.с.2-3). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково (а.с.48-50): - в задоволенні позову до [PERSON] відмовлено; - усунено позивачу перешкоди в користуванні кімнатою площею 17,2 кв.м. та балконом в квартирі [ADDRESS] шляхом його вселення до них; - зобов'язано відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу в користуванні кімнатою площею 17,2 кв.м. та балконом в квартирі [ADDRESS]; - зобов'язано відповідача [PERSON] передати ключі від житлової кімнати площею 17,2 кв.м., яка має вихід на балкон; - з відповідача стягнуто судові витрати на користь позивача та судовий збір на користь держави. В апеляційній скарзі (а.с.71-74) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - позивач не довів факту звернення до правоохоронних органів з приводу здійснення йому перешкод в користуванні спірною квартирою та зміною вхідних замків; - суд залишив поза увагою клопотання про зупинення провадження у справі та наявність іншої цивільної справи, предметом якої є визнання договору дарування 1/2 частини спірної квартири недійсним; - апелянт не мала можливості з'явитись в судове засідання у зв'язку з находженням за межами Дніпропетровської області, що судом не було прийнято судом до уваги. В частині відмови в задоволенні позову до [PERSON] рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що сторони є співвласниками спірної квартири, порядок користування якою встановлено судовими рішеннями, відповідачем [PERSON] порушено право позивача на користування належним йому майном. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи здійснено та судове рішення ухвалене судом першої інстанції у відсутність відповідачів. Відповідно до внесених до ст.311 ЦПК України змін, які набрали чинність з 30 липня 2010 року, не повідомлення судом першої інстанції будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином про час і місце судового засідання, не є для суду апеляційної інстанції підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому доводи апеляційної скарги про поважні причини неявки відповідача в судове засідання самі по собі не є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.12.2013 року, укладеного з [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 1869 (а.с.4-5,6). Відповідно до п.5 договору дарування [PERSON] отримав від [PERSON] ключі від вказаної квартири (а.с.5). Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2013 року встановлено порядок користування спірною квартирою та виділено в користування [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], житлову кімнату площею 11,2 кв.м. та лоджію, [PERSON] - житлову житлову кімнату площею 10,5 кв.м., залишишено в загальному користуванні: житлову кімнату площею 17,2 кв.м., коридор площею 9,9 кв.м., кухню площею 8,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв.м. та балкон (а.с.8-9). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2013 року [PERSON] усунено перешкоди в користуванні квартирою та кімнатою площею 17,2 кв.м. та балконом шляхом її вселення до них та зобов'язання [PERSON] передати ключі від кімнати площею 17,2 кв.м. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження створення відповідачами перешкод позивачу у користуванні належною йому 1/2 часткою спірної квартири позивачем надано суду відповідь Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на адресу [PERSON] (представника позивача) про розгляд його заяви щодо протиправних дій [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з цієї відповіді, порушень громмаддського порядку та громадської безпеки не виявлено, ознак кримінального правопорушення не встановлено. В матеріалах ЖЄО № 17533, витребуваних апеляційним судом з Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, копія яких залучена до матеріалів цивільної справи (а.с.103-111), наявні: - протокол прийняття заяви [PERSON] (представника позивача) «Про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується)» від 23.12.2013 року про вжиття заходів до [PERSON] та [PERSON], які перешкоджають вселенню до квартири його брата [PERSON] (а.с.105); - пояснення [PERSON] (представника позивача) від 23.12.2013 року, з якого вбачається, що 09.12.2013 року він разом з товарищем у якості свідка зявився до квартири відповідачів з метою обговорити питання вселення його брата [PERSON], але [PERSON] відмовилась з ним розмовляти та заявила, що викличе свого адвоката, з яким вони будуть спілкуватися (а.с.106); - протокол прийняття заяви [PERSON] «Про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується)» від 09.12.2013 року про вжиття заходів до двох невідомих, які 09.12.2013 року увійшли до спірної квартири та вимагали її виселення з квартири (а.с.108); - пояснення [PERSON] від 09.12.2013 року, з якого вбачається, що 09.12.2013 року до неї в квартиру, відкривши вхідні двері своїм ключем, увійшли двоє незнайомих чоловіків, які повідомили їй про те, що її мати [PERSON] подарувала їм частину квартири, але ніяких документів не надали (а.с.109); - пояснення [PERSON] від 09.12.2013 року, з якого вбачається, що 09.12.2013 року до нього в квартиру увійшли двоє незнайомих чоловіків, які повідомили йому про те, що його колишня дружина [PERSON] подарувала їм свою частину квартири, але ніяких документів не надали (а.с.110); - довідка КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради за № 02/214 від 23.12.2013 року про склад сім'ї: [PERSON], донька [PERSON] та онука [PERSON], та наявність двох окремих особистих рахунків: на [PERSON] та без іменного, за яким ніхто не зареєстрований (а.с.111). Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В позовній заяві свої вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою позивач посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] замінили замки на вхідних дверях до квартири. З наведених матеріалів вбачається, що позивач до відповідачів з питанням про вселення не звертався, а його представник, маючи ключі від квартири, отримані позивачем від [PERSON], намагався домовитися з відповідачами про вселення, посилаючись на договір дарування, але при цьому документів їм не надав. Таким чином, наявна в матеріалах Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заява [PERSON] (представника позивача) про вжиття заходів до [PERSON] та [PERSON] подана ним у відповідь на заяву [PERSON] від 09.12.2013 року про вжиття заходів до самого [PERSON] з приводу його вимог до [PERSON] про виселення з квартири. Відповідно до приписів ч.3 ст.10 ЦПК та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, на які позивач послався в позовній заяві, як на доказ перешкод у користуванні квартирою, відсутні докази на підтвердження того, що: - позивач [PERSON] намагався вселитися до спірної квартири; - відповідачі [PERSON] та [PERSON] перешкоджали позивачу [PERSON] вселитися до спірної квартири та користуватися нею; - [PERSON] (представник позивача), знаходячись у спірній квартирі, надавав відповідачам [PERSON] та [PERSON] для огляду договір дарування; - відповідачі [PERSON] та [PERSON] при спілкуванні з [PERSON] (представником позивача) заперечували проти вселення його брата - позивача [PERSON] до спірної квартири; - відповідачами [PERSON] та [PERSON] було змінено замки на вхідних дверях до квартири. В заяві та поясненнях [PERSON] (представника позивача), які наявні в цих матеріалах, посилання на вищезазначені обставини також відсутні. Таким чином доказів того, що відповідачі перешкоджають йому у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю 1/2 частиною спірної квартири, позивач суду не надав. Задовольняючи позовні вимоги без дослідження матеріалів ЖЄО № 17533 Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, суд першої інстанції не повно з'ясував обставинам, які мають значення для справи. Встановивши, що відповідачем [PERSON] порушено право позивача на користування належним йому майном, а до відповідача [PERSON] відмовивши в позові та, зазначивши, що останній в спірній квартирі не проживає, суд першої інстанції дійшов висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи, та встановив обставини, що були позивачем не доведені. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч.1 ст.309 ЦПК України, у зв'язку з не повним з'ясуванням обставинам, які мають значення для справи; у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення у справі. Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванні і в частині відмови в позові до [PERSON], який, як вбачається з матеріалів справи, є членом сім'ї [PERSON] і проживає в спірній квартирі, у зв'язку з чим наведене в рішенні суду обґрунтування відмови в позові до [PERSON] не відповідає обставинам справи (а.с.111). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не надав суду доказів того, що відповідачі порушили його право користування та розпоряджання своєю 1/2 частиною спірної квартири. За наявності у позивача ключів від спірної квартири, отриманих ним від [PERSON] при укладенні договору дарування, позивач не надав суду доказів про те, що: - він здійснював дії по вселенню до спірної квартири та зміг до неї вселитися; - відповідачі якимось чином перешкоджали йому у вселенні до цієї квартири або змінили замки на вхідних дверях до квартири. Само по собі право власності позивача на 1/2 частку квартири не є підставою для захисту цього права за відсутністю порушення цього права відповідачами. З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою слід відмовити за їх недоведеністю. Відмова в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою не позбавляє позивача права звернення до суду з таким самим позовом за наявності порушення його права відповідачами. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed