Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У січні 2017року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 25.12.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в простій письмовій формі, на підтвердження чого останньою було надано розписку. Згідно до розписки [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 12000,00 грн., що еквівалентно 1500 доларів США, які зобов'язалася повернути до 31.03.2013 року. Проте відповідач свої зобов'язання не виконала, повернути грошові кошти в сумі 12 000 грн. відмовляється до теперішнього часу, а тому за неналежне виконання грошових зобов'язань повинна повернути грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції 3 930,60 грн. та 3% річних у розмірі 1 364,05 грн. З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 17 294,65 грн. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу 39 728, 67грн., враховуючи що 25.12.2012 року позика надавалась в розмірі 1500 доларів США, що відповідно на момент розгляду справи становить згідно офіційного курсу НБУ 39 726, 67 грн., а також суму інфляції від простроченої суми 4 516 грн. та три проценти річних відповідно 14 987, 46 грн.. Просив також поновити строк звернення до суду, як такий що пропущений із поважної причини, оскільки відповідачка відмовлялася і ухилялася від спілкування з ним, приховувала свої місцезнаходження, він є моряком закордонного плавання із січня 2016року по грудень 2016року перебув за межами України, що підтверджується паспортом моряка, Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом установлено, що 25 грудня 2012 року між [PERSON], та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000,00 грн., що еквівалентно 1500 доларам США, які зобов'язалася повернути до 31.01.2013 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] надала позикодавцеві письмову розписку. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, така правова позиція Верховного Суду України викладена у справі № 6- 50цс.16 від 14.02.2016року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах. В обумовлений у розписці строк [PERSON] грошові кошти не повернула, про що свідчить наявний у позивача оригінал письмової розписки.. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позичальникові. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт отримання позичальником від позикодавця грошових коштів у розмірі 1500 доларів США, що на час отримання позики було еквівалентно 12000, 00 грн., які позичальником не повернуті, у зазначений у договорі строк 31.03.2013 року, що підтверджується наявністю у позикодавця оригіналу письмової розписка, а тому він має право пред'явити вимогу до позичальника про повернення суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Як, вбачається із матеріалів справи та підтверджується наданим позивачем паспортом моряка він на час закінчення строку загальної позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права перебував за межами України, що на думку суду є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, який підлягає поновленню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача боргу за розпискою від 25.12.2012 року в розмірі 59232,13 грн., яка складається із основної суму боргу 39728,67 (що еквівалентно 1500 доларів США, що на момент розгляду справи становить згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США 2648, 5778 ( 26,485778*1500=39728,67 грн.), індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4 561 грн., трьох процентів річних у розмірі 14 987,46 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049- 1050 ЦК України,

Outcome: partial