Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У серпні\~2013\~року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки В обґрунтування позову Банк зазначив, що 05 серпня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір № КRНТGА0000000128, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 134023 гривні 67 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 серпня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2008 року уклали договір іпотеки № КRНТGА0000000128, згідно умов якого останні надали в іпотеку квартиру загальною площею 58.40 м2, житловою площею 44.80 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, у нього перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 10 квітня 2013 року становить 175052 гривні 79 копійок, яка складається з наступного: 98000.93 грн. - заборгованість за кредитом; 33658.84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7172.84 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 27646.24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 8323.94 грн. - штраф (процентна складова). У звязку з чим, Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КRНТGА0000000128 від 05 серпня 2008 року в розмірі 175052 гривень 79 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідачів на користь Банку судовий збір у сумі 246 гривень 60 копійок. У листопаді 2013 року відповідачі за основним позовом [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування при [PERSON] комітеті Жовтневої у місті ради, приватний нотаріус Криворізького міського округу Дніпропетровської області [PERSON] та просили суд визнати недійсним договір іпотеки № КRНТGА0000000128 від 20 серпня 2008 року, який був укладений між Банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстрований в Реєстрі за № 2836. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] не отримував від Банку вимог про погашення кредиту в порядку ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на момент укладення іпотечного договору в спірній квартирі проживав малолітній син власника квартири [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Під час судового розгляду судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] було залучено судом в якості третьої особи у справі за первісним позовом прокуратуру Жовтневого району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, орган опіки та піклування при [PERSON] комітеті Жовтневої у місті ради. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог прокуратура Жовтневого району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, орган опіки та піклування при [PERSON] комітеті Жовтневої у місті ради про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Зустрічний позов [PERSON], в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 20 серпня 2008 року №KRHTGA [NUMBER], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» з моменту його вчинення та сторони повернуто в первинний стан, а саме: зобовязано приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дніпропетровської області [PERSON] вилучити з Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис щодо немайнових прав на квартиру [ADDRESS], яка була надана в іпотеку за договором іпотеки від 20 серпня 2008 року № КRНТGА0000000128, вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо немайнових прав на квартиру [ADDRESS], яка була надана в іпотеку за договором іпотеки від 20 серпня 2008 року №КRНТGА0000000128. Вирішено питання про судовий збір. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року була скасована, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У вересні 2013 року представники відповідача за первісним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON], [PERSON] подали до суду письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», у яких не погоджуються із сумою заборгованості за кредитом та вважають її завищеною, також вважають, що при заключенні Договору іпотеки були порушені права на житло малолітнього [PERSON] У березні 2014 року представником третьої особи за зустрічної позовною заявою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] адвокатом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого вважає вимоги за зустрічною позовною заявою безпідставними. Зазначає, що нотаріусом під час укладення договору іпотеки було надано довідка комунального житлового підприємства «КЖП-18» за № 249 від 20.08.2008, згідно якої у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] Окрім цього позивачі за зустрічною позовною заявою подали до нотаріуса заяву у якій вони стверджують, що діти віком до вісімнадцяти років, а також непрацездатні особи, яких вони зобовязані утримувати за законом чи договором, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не користуються. У квітні 2014 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в якій вважає зустрічну позовну заяву безпідставною. Вказує на наявність заборгованості [PERSON] перед банком станом на 10.04.2013 в розмірі 175052,79 грн. Також вважає недоведеним факт мешкання на час укладення договору іпотеки у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON] \~ \~ \~ \~У грудні 2014 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що [PERSON] за кредитним договором № КRНТGА0000000128 від 05 серпня 2008 року має заборгованість у загальному розмірі 301887,09, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дніпропетровської області [PERSON], треті особи Орган опіки та піклування [PERSON] комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, прокурор Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання правочину нікчемним, договору іпотеки недійсним - об`єднати в одне провадження та присвоїти їм № 212/12599/14-ц, 2/212/1093/15. Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] було залишено без розгляду. Уточнивши позовні вимоги у червні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором КRНТGА0000000128 від 05 серпня 2008 року в розмірі 374125,90 грн. звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг та надати право проживання за адресою: 50037, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Жемчужна, буд. 26. Надати [PERSON], [PERSON], [PERSON] постійне жиле приміщення за адресою: 50037, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Жемчужна, буд. 26. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року у справі призначена судово-економічна експертиза, та провадження у справі зупинено до закінчення експертизи. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В подальшому 06 березня 2019 року надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом, позивач та представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнали в повному обсязі, заперечували проти задоволення позову . Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на підстави викладені в ньому. В подальшому у судове засідання надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи адвокат [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними та надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на зустрічний позов. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. 05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRHTGA0000000128, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби у сумі 134 023 грн 67коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 серпня 2015 року. (т. 1 а.с. 17-20) Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів, що підтверджується відповідним ордером розпорядженням № б/н від 20.08.2008. (т. 1 а.с. 21) 09 січня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено [PERSON] про підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором № KRHTGA0000000128 з 01 лютого 2009 року до 24.96% на рік та зазначено, що відсоткова ставка до суми в розмірі 36476,22 грн. застосовується на рівні 24,96%, а до суми 60793,70 у поточному рівні 20,04% на рік. (т. 1 а.с. 22-23) Також на забезпечення виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором № KRHTGA0000000128, 20 серпня 2008 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS], загальною площею 58,40 кв. м. У звязку з забезпеченням договору іпотеки приватним нотаріусом [PERSON] була накладена заборона відчуження зазначеної у договорі квартири [ADDRESS] до припинення дії договору іпотеки та заборона була внесена до Єдиного реєстру за № 2837. Згідно п. 23 договору іпотеки реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України (т.1 а.с. 24-25). Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами квартира [ADDRESS] не була придбана за рахунок отриманих [PERSON] коштів за кредитним договором від 05.08.2008 № KRHTGA0000000128 та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № Ж-3161 від 13.07.1994 (т.4. а.с. 27). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). 05 травня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлення від 25.02.2013 за № 30.1.0.0/2-235 про порушення [PERSON] зобовязань за кредитним договором та вимогу до останнього про суми кредиту в повному обсязі в розмірі 90335,31 грн. Також у випадку не усунення у тридцятиденний термін вказаних порушень банк залишає за собою право звернути стягнення на предмет іпотеки. (т.1 а.с. 13-16) У судовому засіданні сторонами не заперечувалось того, що [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість. Водночас [PERSON] заперечує про наявність заборгованості у розмірі 374125,90 грн. Визначаючи розмір заборгованості судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Такі висновки висловлені у правовій позиції [PERSON] Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами 05 травня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено, зокрема, [PERSON] повідомлення від 25.02.2013 за № 30.1.0.0/2-235 про дострокове повернення кредиту. За таких обставин вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та просив [PERSON] достроково повернути заборгованість за кредитним договором № KRHGTA0000000128 від 05.08.2018, а відтак після спливу тридцятиденного терміну після предявленої вимоги нарахування процентів, пені та комісії підлягає припиненню. Із наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку (т.4 а.с. 157-160) вбачається, що [PERSON] станом на 05.06.2013 має заборгованість у загальному розмірі 243395,35 грн., з яких: за тілом кредиту - 43585,76 грн., за простроченим тілом кредиту - 55324,48 грн., заборгованість за процентами - 49171,32 грн., заборгованість за пенею - 84696,55 грн., заборгованість за комісією - 10617,24 грн. За частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до частини другої статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки за № KRHTGA0000000128. Згідно умов цього договору [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 05.08.2008 № KRHTGA0000000128. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. (т.2 а.с. 30-31) Оскільки [PERSON] є поручителем перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання грошового зобовязання [PERSON] за кредитним договором № KRHGTA0000000128 від 05.08.2008, тому при визначенні загальної суми заборгованості за кредитним зобовязанням підлягає врахуванню сума утриманих у [PERSON] грошових коштів в розмірі 11708,21 грн. Із наданих представником ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по погашенню кредиту (т.2 а.с .36), виписки за рахунком [PERSON] (т.2 а.с. 38-59) вбачається часткове погашення кредиту на загальну суму 135979,42 грн. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3297/3298-17 від 30.05.2018, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, документально підтверджується надання кредиту [PERSON] в сумі 120000,00 грн. згідно кредитного договору № KRHGTA0000000128 від 05.08.2008. Згідно виписки по особовим рахункам [PERSON] документально підтверджується перерахування грошових коштів на рахунок № 29093059451704 всього 11708,21 грн. Згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № 29093059451704 по кредитному договору № KRHGTA0000000128 від 05.08.2018 за період 01.08.2008-05.07.2013: сума надходжень за період 01.08.2008-05.07.2013 всього складає 135979,42 грн., сума списань за період 01.08.2008-05.07.2013 всього складає 135855,34 грн., в т.ч. на погашення пені 6139,12 грн., на погашення відсотків 57440,33 грн., на погашення комісії 7387,05 грн. сукупна вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки кредиту (у відсотках річних) та абсолютне значення подорожчення кредиту (у грошовому виразі) на підставі «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 згідно умов Кредитного договору № KRHGTA0000000128 від 05.08.2008 складає: реальна відсоткова ставка кредитку (у відсотках річних) складає 30,10%; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) складає 148664,73 грн. (т. 5 а.с. 159-184) Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] разом із поручителем [PERSON] було сплачено в рахунок погашення боргу за кредитним договором № KRHGTA0000000128 від 05.08.2018 грошові кошти в загальному розмірі 135979,42 грн. За таких обставин вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № KRHGTA0000000128 від 05.08.2008 станом на 05.06.2013 становить 107415,93 грн. (із розрахунку 243395,35 грн. 135979,42 грн.), що вказує на порушення грошових зобовязань за вищевказаним кредитним договором. Водночас, при визначенні суми заборгованості судом не береться до уваги нарахована ПАТ КБ «ПриватБанк» сума штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн. та штрафу (відсоток від суми) в розмірі 17803,61 грн. з огляду на наступне. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» скориставшись своїм правом нарахування неустойки, нарахував її у виді пені ще 15.10.2008, тому підлягає врахуванню саме неустойка у вигляді пені, а не штрафу. Також, за змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою, п'ятою, дев'ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У розділі другому глави другої цього Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем. Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавця. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців). Правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 397/348/14-ц. Враховуючи наведене, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, суперечать закону та умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку є похідними від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у зв'язку з відмовою в задоволенні основної вимоги вони також не можуть бути задоволені. Стосовно зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне. 15 лютого 2008 року народився [PERSON], батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 26.02.2008 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області. (т.1 а.с. 61) У квартирі [ADDRESS], станом на 29.08.2013 зареєстровано [PERSON], [PERSON] дружина, [PERSON] син, що підтверджується довідкою за № 7 наданою Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою. (т.1 а.с. 83) Із довідки комунального житлового підприємства «КЖП-18» від 20.08.2008 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 98) 20 серпня 2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до нотаріуса [PERSON] заяву у якій вони стверджують, що діти віком до вісімнадцяти років, а також непрацездатні особи, яких вони зобовязані утримувати за законом чи договором, квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не користуються. (т.1 а.с. 99) У відповідності до довідки КП «ЖЕО №31» від 16.05.2014 за № 784, за адресою [ADDRESS] на теперішній час зареєстровано три особи: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (т.1 а.с. 109) У відповідності до довідки КП «ЖЕО №31» від 16.05.2014 за № 784, за адресою [ADDRESS] у період з 15.02.2008 по 20.08.2008 були зареєстровані дві особи: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (т.1 а.с. 110) Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 308/580/16-ц. Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірного договору іпотеки відсутній. Так, із матеріалів справи вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] на час укладення Договору іпотеки від 20.08.2008 і до цього часу не мають права власності на квартиру [ADDRESS] та були зареєстровані у [INFO] після укладення спірного договору іпотеки. За таких обставин вбачається, що укладення спірного договору іпотеки не призвело до зменшення чи обмеження існуючого права на користування житлом - квартирою № 29 у будинку № 13 по вул.Вознесенського у м. Кривому Розі Дніпропетровської області як позивачів, так і їх дітей. Проживаючи в цій квартирі з батьками після укладення договору іпотеки, діти набули права користування цим житлом як члени сім'ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. За таких обставин вбачається, що відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не є підставою для визнання такого договору недійсним, а тому позовні вимоги зустрічною позовною заявою не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про скасування записів щодо заборон накладених у звязку із укладенням договору іпотеки є похідними від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, а тому у зв'язку з відмовою в задоволенні основної вимоги вони також не можуть бути задоволені. У відповідності\~до ст.\~ст.\~61,\~92\~Конституції України,\~ст.ст.\~17,\~203,\~215,\~405,\~526,\~527,\~530,\~549,\~551,\~553,\~554,\~575,\~589,\~590,\~610,\~611,\~625,\~1048,\~1050,\~1054\~ЦК України,\~с.\~177\~СК України,\~Законів України\~«Про іпотеку»,\~«Про охорону\~дитинства»,\~ст.\~3\~Конвенції про\~права дитини;\~

Outcome: dismissed