Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

У серпні 2016р.позивачка звернулась до суду з позовом до Іллічівського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про усунення перешкод в реалізації права користування автомобілем та зняття арешту на його відчуження. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2013 року за [PERSON] визнано право власності на автомобіль Nissan Micra, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], виключено вказаний автомобіль з акту опису та арешту майна та скасовано сам арешт автомобіля за виконавчим листа № 2-3471, виданим 14 лютого 2012р. Іллічівським райсудом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 117554,70 грн. Разом з тим, постановою держвиконавця Іллічівського ВДВС ММУЮ [PERSON] від 12 вересня 2012 року за виконавчім провадженням № 34240976 накладено арешт на все рухове майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження, реєстраційний номер обтяження 12978755, а також постановою держвиконавця Іллічівського ВДВС ММУЮ [PERSON] від 03 квітня 2014 року за виконавчім провадженням №42526513 накладено арешт на все рухове майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження, реєстраційний номер обтяження 14280863. Зазначає, що накладення арешту на спірний автомобіль є незаконним та порушує її права власника в користуванні автомобілем. У звязку із зазначеним просить зняття арешту на автомобіль. Позивач та його представник за довіреністю у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за йог відсутності на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру 1441 регіонального СЦ МВС в Донецькій області МВС України №31/5-1441-2267 від 20 серпня 2016 року, власником автомобіля Nissan Micra, 2005 року випуску, коричневого кольору, шасі № SJNFCAK12V2090664, державний номерний знак [NUMBER] станом на 18 серпня 2016 року значиться [PERSON],[INFO]. Між тим, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2013 року за [PERSON] визнано право власності на автомобіль Nissan Micra, 2005 року випуску, коричневого кольору, шасі № SJNFCAK12V2090664, державний номерний знак [NUMBER]. Також, за рішенням суду ухвалено виключити вказаний автомобіль з акту опису та арешту майна, складеного при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3471, виданого 14 лютого 2012 р. Іллічівським райсудом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 117554,70 грн. та скасувати арешт, накладений за даним виконавчім провадженням. Рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2013 року. Згідно ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд робить висновок, що з 14 лютого 2013 року [PERSON] на праві власності належить легковий автомобіль Nissan Micra, 2005 року випуску, коричневого кольору, шасі № SJNFCAK12V2090664, державний номерний знак [NUMBER]. З наданого витягу щодо наявності арешту, встановлено, що постановою держвиконавця Іллічівського ВДВС ММУЮ [PERSON] від 12 вересня 2012 року за виконавчім провадженням № 34240976 накладено арешт на все рухове майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження, реєстраційний номер обтяження 12978755, а також постановою держвиконавця Іллічівського ВДВС ММУЮ [PERSON] від 03 квітня 2014 року за виконавчім провадженням №42526513 накладено арешт на все рухове майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження, реєстраційний номер обтяження 14280863. Отже, в перелік рухомого майна, на яке накладено арешт, увійшов автомобіль Nissan Micra, державний номерний знак [NUMBER]. Разом з тим, арешт на спірний автомобіль було накладено в той час, коли право власності на нього вже набула [PERSON], хоча в Територіальному сервісному центрі 1441 не зареєструвала себе як власник автомобіля. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. За положеннями частини 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження в тому числі має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту з автомобіля, обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести відповідну постанову.

Outcome: approved