Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У серпні місяці 2017 року приватне акціонерне товариство «Фірма Бакалія» звернулася із позовом до [PERSON], який обґрунтовує тим, що 06 грудня 2016 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого позивач передав позичальнику кошти в сумі 24 600 грн. на строк до 30 січня 2017 року відповідно до пункту 4.2 договору. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується видатковими касовими ордерами від 06.12.2016 року на суму 10 000 грн., від 07 грудня 2016 року на суму 10 000 грн., від 08.12.2016 року на суму 4 000 грн. Однак у визначений строк відповідач позики не повернув. 15 лютого 2017 року відповідачу направлена претензія про повернення боргу, проте позичальник позичених коштів не повернув. Просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 24 000 грн., пеню в сумі 133 578,0 грн. згідно пункту 6.2 договору та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 24 600,0 грн. та пеню за несвоєчасне повернення коштів в сумі 133 578,0 грн. в розмірі 3% процентів за кожен прострочення за 181 день та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 06 грудня 2016 року відповідач [PERSON] позичив у приватного акціонерного товариства «Фірма Бакалія» кошти в сумі 24 600 грн., які мав повернути позичальник 30.01.2017, що підтверджується договором позики від 06.12.2016 року. 15 лютого 2017 року позивач направив позичальнику вимогу про повернення суми коштів, проте коштів в добровільному порядку відповідач не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи убачається, що згідно з договором позики від 06.12.2016 року [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти ПрАТ «Фірма Бакалія» в розмірі 24 600 грн. до 30.01.2017 року. Оскільки відповідач [PERSON] за умовами договору позичених коштів не повернув, тому кошти в розмірі 24 600 грн. підлягають стягненню з відповідача. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.2 договору позики, при порушенні строку повернення позики, позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 3% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Розмір пені за період з 31.01.2017 року по 31.07.2017 року з розрахунку 3% за кожен день прострочення згідно умов договору становить 133 578,00 грн. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. (Постанова Верховного Суду України 6-100 цс14 від 03.09.2014 року). Враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за позикою, пеню належить зменшити до 24600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial