Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У серпні 2019 р. Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту - ТОВ СК «Альфа-Гарант», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,в сумі 4998,80 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 06.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Gelly MK», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Mitshubishi» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва. Автомобіль «Gelly MK», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ТОВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до договору страхування наземного транспорту від 19.07.2018 № 06-GR/01-024-03122. На виконання умов вказаного договору позивач здійснив потерпілій особі виплату страхового відшкодування в сумі 25 243 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. 05.04.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь позивача 20 244, 20 грн., а відтак невідшкодованою залишалась частина збитку в розмірі 4 998,80 грн., яку повинен відшкодувати відповідач відповідно до вимог статті 1194 ЦК України. Ухвалою від 11.09.2019 позовну заяву було залишено без руху. 20.01.2020 позивачем подано заяву про усунення недоліків по справі та відповідно позовну заяву в новій редакції. Ухвалою від 03.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09.06.2020. 05.06.2020 третьою особою подано пояснення щодо позовних вимог позивача. 09.06.2020 засідання по справі було відкладено на 11.11.2020 та визнано явку представника позивача обов`язковою. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повідомлявся про судове засідання у встановленому законом порядку за зазначеною у позовній заяві адресою місця його проживання, проте судова повістка повернулась без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже ураховуючи подання представником позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, вжиття судом всіх можливих та розумних заходів щодо виклику відповідача в судове засідання та подання останнім відзиву на позов, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення позивача, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 19.07.2018 між ТОВ СК «Альфа-Гарант» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір страхування наземного транспорту № 06-GR/01-024-03122, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Gelly MK», д.н.з. [NUMBER] , на строк з 20.07.2018 по 19.07.2019 (а.с. 8-9). 06.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Gelly MK», д.н.з. [NUMBER] , та «Mitshubishi» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням його власника [PERSON] . Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2018 винною особою у вчиненні даної ДТП визнано [PERSON] , яку притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 15). На виконання умов договору страхування ТОВ СК «Альфа-Гарант» здійснило оцінку завданої потерпілій особі майнової шкоди та виконало свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, перерахувавши безготівкові кошти в сумі 25 243 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується страховим актом №СТ/18/0296 від 14.01.2019, розрахунком страхового відшкодування, рахунком на оплату по замовленню №33 від 09.01.2019 та платіжними дорученням (а.с. 7, 11, 17-18). Судом встановлено, що цивільна відповідальність при використанні транспортного засобу «Mitshubishi» д.н.з. [NUMBER] ,була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до договору страхування № АМ/7092262 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та франшизою 2000 грн. (а.с.10). На цій підставі позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 25 243 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 20 244, 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 50). Отже різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та виплаченою сумою страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» становить 4998,80 грн. Як на підставу своїх вимог ТОВ СК «Альфа-Гарант» посилається на норми цивільного закону, які регулюють деліктні зобов`язання. Так, відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас належних і допустимих доказів наявності підстав для відшкодування шкоди відповідачем [PERSON] суду не надано. Так, згідно полісу договору обов`язкового страхування за №АМ/7092262 від 27.09.2018, вбачається, що останній передбачає цивільно-правову відповідальність [PERSON] , в той час як в постанові суду зазначено - [PERSON] . Незважаючи на те, що позивачу судом було надано строк для усунення недоліків та явка представника позивача була визнана обов`язковою, останній в засідання не з`явився задля з`ясування даних обставин, крім того у наданій позовній заяві викладеній в новій редакції прізвище відповідача зазначено по різному - [PERSON] , [PERSON] . Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] не є особою, яка має відповідати за даним позовом, тим більше, що в Електронному реєстрі територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відомості про таку особу взагалі відсутні, а за зазначеною у позовній заяві адресою зареєстрованою є - [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог ТОВ СК «Альфа-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed