Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У серпні 2015 року Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» (далі: ККП «Маріупольтепломережа») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що у відповідачів, внаслідок несплати за встановленими тарифами послуг з надання теплової енергії, утворилася заборгованість за період з 01 жовтня 2009 року по 01 травня 2015 року у сумі 21 846,66 грн, яку з інфляційними нарахуваннями в розмірі 11 601,12 грн. та трьома процентами річних в сумі 1493,55 грн. просило в солідарному порядку стягнути з [PERSON] та [PERSON] Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію за період з вересня 2011 року по 01 травня 2015 року в сумі 17685,06 грн., суму інфляційних втрат за весь час прострочки зобов'язання 8905,11 грн.; три проценти річних в сумі 930,06 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» судовий збір в розмірі по 96,62 грн. з кожного. З даним рішенням суду не погодилися відповідачі та подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що нарахування комунальних послуг за відсутності приладу обліку теплової енергії відбувається з вини позивача, який ухиляється від виконання рішення суду від 31 січня 2012 року, згідно якого він зобов'язаний провести за власний рахунок встановлення, монтаж та постановку на комерційний облік приладу обліку в будинку № 72 по пр. Нахімова в місті Маріуполі. Крім того, відповідачі послались на те, що місцевий суд безпідставно не застосував вимоги статті 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якої пеня за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахована громадянам України, які проживають у зоні АТО скасовується. Отже вважають, що три проценти річних та інфляційні нарахування суд стягнув з них необґрунтовано. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діюча на підставі довіреності, підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник ККП «Маріупольтепломережа», Ястребова І.Г, діюча за довіреністю, в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, відповідача [PERSON] та представника [PERSON], представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно п.п.1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідачам на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 15 вересня 2014 року Приморським районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 16927,29 грн., три відсотки річних у розмірі 1012,30 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2125,29 грн. грн., судові витрати 121,80 грн. Оскільки 28 січня 2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області зазначений судовий наказ за заявою [PERSON] та [PERSON] був скасований, ККП «Маріупольтепломережа» звернулось в позовному провадженні з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості з послуг теплопостачання. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі не виконують свої обов'язки по оплаті послуг з теплопостачання, з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цими послугами в межах строку позовної давності за період з вересня 2011 року по 01 травня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому с суд дійшов висновку, що відповідачі несуть солідарний обов'язок по сплаті комунальних послуг. Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Апеляційним судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з договору купівлі-продажу від 03 грудня 1992 року. В даному жилому приміщенні, крім його власника, зареєстрований та проживає член сім'ї [PERSON] - відповідач [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки позивача заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення, що надані [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2009 року по 01 травня 2015 року складає 21 846,66 грн, (а.с.4-5) Крім того, ККП «Маріупольтепломережа» за порушення грошового зобов'язання нарахувало [PERSON] інфляційні втрати в сумі 11 601,12 грн. та три проценти річних в сумі 1 493, 55 грн. (а.с.6-8). 15 вересня 2014 року Приморським районним судом міста Маріуполя був виданий судовий наказ, яким стягнуто з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 16927,29 грн., три відсотки річних у розмірі 1012,30 грн., інфляційні втрати в розмірі 2125,29 грн. грн., судові витрати 121,80 грн.(а.с.9). 28 січня 2015 року ухвалою того ж суду даний судовий наказ за заявою [PERSON] та [PERSON] був скасований ( а. с. 9). Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що нарахована позивачем заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання підлягає стягненню в межах строку позовної давності, який був перерваний пред'явленням ККП «Маріупольтепломережа» заяви про видачу судового наказу в вересні 2014 року. Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував, що жиле приміщення, в яке позивач надає послуги з теплопостачання, належить тільки відповідачу [PERSON], яка і повинна відповідати за позовом ККП «Маріупольтепломережа», з огляду на те, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Доводи відповідачів про те, що призведені позивачем нарахування за послугами з теплопостачання за нормативами є неправомірними, оскільки лічильник на будинку відсутній з вини ККП «Маріупольтепломережа», не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки у відповідності до вимог п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені постановою Кабміну від 21 липня 2005 року № 630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. При цьому, в даному випадку немає правового значення з якої причини засіб обліку в будинку відсутній. Посилання відповідачів на те, що вони звільняються від сплати інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних на підставі статті 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зі змісту якої вбачається, що пеня за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахована громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична скасовується, є також необґрунтованими, оскільки пеня має іншу правову природу ніж та інфляційні нарахування та три відсотки річних. Неспроможні твердження [PERSON] та [PERSON] про те, що суд першої інстанції не застосував строки позовної давності, оскільки при ухваленні рішення місцевий суд, врахувавши вимоги ч. 2 ст. 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності, обґрунтовано стягнув заборгованість за період з вересня 2011 року, тобто за три роки до подання позивачем заяви про видачу судового наказу. За таких обставин, оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову до [PERSON] підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні з нього вартості послуг з теплопостачання, обов'язок по сплаті яких необхідно покласти в повному обсязі на відповідача [PERSON] З урахуванням наведеного, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути понесені позивачем і судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що [PERSON] при поданні апеляційної скарги не в повному обсязі сплатила судовий збір, він підлягає до стягненню на користь держави в сумі 161, 25 грн., виходячи з наступного розрахунку (243,60 :100% х110% = 267,96 грн.- повинні сплатити при поданні апеляційної скарги, а сплатили 106,71 грн)

Outcome: partial