Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У січні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приват банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 30.01.2018 відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. [PERSON] звернувся д ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву « SAMDN50000039256754 від 17.12.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 930, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїх зобовязань за договором відповідач не виконує, в зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2017 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 106000 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в 9285,04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96714 грн. 96 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600 грн. 16 березня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з наданої до відзиву копії кредитної картки, строк її дії був до 09/14 , тобто строк позовної давності на стягнення сум за вказаним кредитом скінчився у вересні 2017 року. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором від 17.12.2010 року, останній платіж був здійснений відповідачем 22.06.2014 року. В зв'язку з вищевикладеним, відповідач зазначив, що на його думку, позивачем порушений строк позовної давності, тому просив у задоволенні позову відмовити. 04 квітня 2018 року позивач надано Відповідь на Відзив на позовну заяву, в якій посилався на п. 1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів, видатків банку становить 50 років. Проти вимог зазначених в останньому заперечує, посилаючись на відсутність пропуску позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій вказав, що свій позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Враховуючи положення\~ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга\~статті 247 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) суд встановив наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України\~встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 1\~статті 207 ЦК України\~встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.7.31 яких встановлено позовну давність тривалістю у 50 років, не містять підпису відповідача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови в частині збільшення строку позовної давності, не змінювалися. У заяві позичальника від 17 грудня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг, пунктом яких встановлено позовну давність тривалістю у 50 років, неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17 грудня 2010 року, оскільки в них не міститься підпису відповідача, внаслідок чого підлягає застосуванню загальний трирічний строк позовної давності. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Позивачем не надано доказів того, що була проведена пролонгація кредитного договору. Таким чином, закінченням строку дії вищевказаного договору слід вважати 17 грудня 2010 року, а початком перебігу трирічного строку позовної давності починається з 18 грудня 2010 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитом було здійснено відповідачем 22 червня 2014 року в розмірі 470 грн. Частиною 3\~статті 264 ЦК України\~передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, 22 червня 2014 року перебіг позовної давності перервався та розпочався заново. Враховуючи, що строк звернення до суду сплинув ще 22 червня 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом 04 січня 2018 року, тобто більше ніж через півроку після спливу строку позовної давності, при цьому разом з позовом суду не надано заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку матеріали справи не містять, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду, пропустивши термін позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed