Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON], в якому позивач посилається на те, що вони з відповідачем являються батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] З березня 2016 р. донька перебуває на повному її утриманні, вона забезпечує дитину всім необхідним для її життя, але відповідно до законодавства України батьки рівні у обовязку щодо утримання своїх дітей незалежно від їх місця проживанняю. Батько її доньки відповідач по справі, здоровий і працездатний та має достатнє матеріальне становище для сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У заяві від 29.01.2019 року позивач наполягає на стягненні аліментів саме в частці від доходів відповідача та вказує, що [PERSON] є особою молодого віку, працездатним, здійснює підприємницьку діяльність, має рухоме та нерухоме майно та отримує стипендію та пенсію, а тому вона уважає що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходів. Доходи останнього дають можливість придбавати транспортні засоби, гідно відпочивати, а приховування ним доходів не позбавляє обовязку утримувати дитину. Відповідач для уникнення встановлення такого розміру аліментів за час розгляду справи в суді здійснює додаткові витрати для дитини, але витрачання коштів для придбання ювелірних прикрас для неповнолітньої дитини не може бути враховано як кошти на її належне утримання. Натомість батько дитини знехтував необхідністю обстеження та лікування доньки. У відзиві на позові відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти в розмірі ј частки, покликаючись на те, що він постійно бере участь у вихованні доньки забезпечує її матеріально, одягом, прикрасами та відпочинком, в тому числі санаторно-курортним. Вважає що позивачем не доведено, що він не надає матеріальну допомогу доньці та ставить її в скрутне матеріальне становище, розмір аліментів має бути виправданий дійсними потребами та зх урахуванням матеріального становища сторін та стану їх здоровя (а.с.147-149). У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні, пояснивши, що дитина потребує коштів на лікування у звязку з хронічними захворюваннями, а позивач не може працювати, оскільки доглядає за донькою, натомість відповідач працездатний, є приватним підприємцем та має у власності рухоме та нерухоме майно, а тому може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Також позивач пояснила, що відповідач допомагає коштами та бере з собою доньку на відпочинок, але речі купляє не ті, що потрібні та прикраси можуть навіть зашкодити дитині, гроші на карточці доньки, які перерахував відповідач в розмірі 8000,00 грн, вона почала використовувати нещодавно, коли захворіла дитина. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та просили стягнути аліменти в ј частці, покликаючись на відсутність у відповідача доходів від підприємницької діяльності та на те, що [PERSON] являється особою з інвалідністю 3 групи, потребує лікування та в добровільному порядку надає матеріальну допомогу доньці, бере участь в її вихованні. Суд, заслухавши позивача, відповідача та їх представників, дослідивши надані письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Так, судом установлено, що позивач та відповідач являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-КЕ № 262533 від 28.07.2017 року (а.с. 3). Між сторонами шлюб розірваний, що вбачається з рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2016 р. (а.с.4). Згідно з довідкою міського голови Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області [PERSON] №06-21/777 від 27.04.2018 р. відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.25). Відповідно до статті 51\~Конституції України та статті 180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 141\~СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХП (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1 та 3 статті 181\~СК України передбачено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 статті 183\~СК України передбачено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець визначив, що у безспірному порядку на одну дитину підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає з матір'ю, яка за її поясненнями не працює, оскільки змушена доглядати за донькою, що часто хворіє, за медичними довідками та виписними епікризами малолітня донька сторін [PERSON] перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з приводу хронічного гастриту, гострого обструктивного бронхіту (а.с.126- 131, 173, 176-181), для лікування дитини позивачем придбавалися ліки (а.с.174,175). Відповідач проживає окремо, є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, потребує лікування (а.с.182,183) та отримує пенсію в розмірі 1497,00 грн, являється фізичною особою - підприємцем та отримав дохід в 2015 році в сумі 277500,00 грн та в 2016 році 25000,00 грн, в 2017-2018 роках обсяг доходу згідно поданої інформації про майновий стан і доходи відсутній, в період з 01.09.2017 року по 08.02.2019 року навчався в ПТУ №50 м.Карлівка на державному замовленні, отримував стипендію в сумі 8359,00 грн (а.с.106, 116,167-189). За [PERSON] зареєстровані транспортні засоби автомобіль FORD FOKUS, ДНЗ ВІ 1222ВС 2007 р.в, дата реєстрації 25.04.2009 року; причіп НКМ SAL40-24-136Е, ДНЗ ВІ3513ХО, 1996 р.в., дата реєстрації 30.04.2016 року; автомобіль OPEL VIVARO ДНЗ ВІ 9505СІ, 2013 р.в., дата реєстрації 15.09.2017 року (а.с.99). Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи, що обовязок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків, які працездатні та мають можливість працювати, стан здоровя дитини, яка часто хворіє, однак не потребує стороннього догляду, відвідує школу, а тому позивач може працювати, відповідач є особою з інвалідністю та потребує лікування, натомість має у власності транспортні засоби, отримує пенсію по інвалідності та інших утриманців немає, а тому суд приходить до висновку, що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку. При визначенні розміру аліментів судом також враховано витрати, які несе відповідач на придбання одягу для дитини та добровільну сплату коштів (а.с.38-57), оплату відпочинку та інші витрати, повязані з організацією її дозвілля, що позивачем не заперечується, а тому саме такий розмір аліментів, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав малолітньої доньки, обов'язок по утриманню якої покладений також і на відповідача, та захистом прав останнього. Суд відхиляє доводи позивача та представника щодо придбання відповідачем рухомого майна вартістю, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи та не доведення платником аліментів джерело походження коштів, оскільки з довідки Головного управління ДФС у Полтавській області убачається отримання [PERSON] доходу в 2015-2016 роках та за поясненнями останнього, за ці кошти було придбано причіп та автомобіль, один автомобіль придбано в період шлюбу з позивачем. У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial