Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 14.05.2014 р. працював заступником директора з правових питань Оздоровчого комплексу «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України. Наказом №58К-2014 від 23.07.2014 р. директора оздоровчого комплексу він був звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Посилаючись, що звільнений він з роботи за відсутності законних підстав, позивач просив скасувати наказ директора комплексу від 23.07.2014 р. про звільнення його з роботи, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду 5000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач позов не визнав з тих підстав, що 15 і 18 липня 2014 р. позивач був відсутній на роботі без поважних причин, а тому правомірно звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суд повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що 15 липня 2014 року позивач був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, про що ними був складений та підписаний відповідний акт, а 18 липня 2014 року позивач появився і був на робочому місці приблизно до 9 години 30 хвилин, а після цього до кінці робочого дня був відсутній на роботі, про що ними також був складений та підписаний відповідний акт. З доповідних записок заступника директора оздоровчого комплексу «Люстдорф» [PERSON] слідує, що 15 і 18 липня 2014 року позивач був відсутній на роботі. (а.с. 26-27) З актів від 15 та 18 липня 2014 року слідує, що у ці дні [PERSON] був відсутні на роботі.(а.с. 28-29) Посилання позивача, що 15 і 18 липня 2014 року він був на роботі, суд до уваги не приймає тому, що вони спростовуються наведеними вище доказами. Свідок [PERSON] показав, що працював охоронником ОК «Люстдорф» до 07.07.2014 р. і після 12.07.2014 р. не перебував на території цього комплексу, а тому не може пояснити чи був позивач 15 і 18 липня 2014 року на роботі. Свідок [PERSON] показав, що працював у відповідача охоронником за графіком - протягом однієї доби через три доби вихідних. Коли був звільнений з роботи з оздоровчого комплексу не пам'ятає. За час його роботи бачив, що позивач працював. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed