Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить Ѕ частина вищевказаного житлового будинку, а інша частина належить на праві власності [PERSON] . В будинку зареєстровані позивач, третя особа та відповідач, який є онуком позивача. Хоча відповідач і зареєстрований за вказаною адресою, він ніколи там не проживав, його особистих речей в будинку немає, участі в оплаті комунальних послуг або в технічному утриманні будинку він ніколи не приймав. Більше 10 років відповідач взагалі не з`являвся у вказаному житловому будинку, не підтримує будь-яких відносин зі своєю бабусею, не спілкується з нею. Позивач вважає, що наведені обставини є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 07.04.2020 на 11:40 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач відзиву\~на позов\~не надав,\~причини неявки\~суду не\~повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Третя особа надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, проти задоволення позовних вимоги не заперечує, та зазначив, що відповідач дійсно не проживає та ніколи не проживав за вказаною адресою. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 15.09.1982 [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на іншу Ѕ частину вищевказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] . Відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку №19.03.03-24Д/2663/19 від 29.07.2019 підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей, наданих на запит суду Відділом обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області та Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою з 15.01.2009. Актом про не проживання, засвідченим сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач, хоч і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте ніколи там не проживав та не проживає, його особистих речей в будинку немає, участі в його утриманні він не бере. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник частки житлового будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. У відповідності до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу ухвалою суду від 25.11.2019 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved