Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У січні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського акціонерного банку» в особі представника [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило, що 30.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 55/07-А від 30.05.2007, відповідно до умов якого, банківською установою було надано відповідачу кредитні кошти у сумі 14\~442,00 доларів США у тимчасове користування у строк до 29.05.2013 року, в свою чергу відповідач зобовязувався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13 % річних. В позові позивачем зазначено, що банком у повному обсязі виконано зобов»язання, а саме відповідач отримав кредит у сумі 14\~442,00 доларів США. В свою чергу, відповідач [PERSON] не виконує зобовязання, закріплені кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 210\~794,44 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається оголошення про виклик відповідача через оголошення в пресі надруковане в газеті «Урядовий курєр». Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський [PERSON] банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]». 18.05.2010 року у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців зареєстровано зімни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]». Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.016 року включно. Так, рішенням № 213 від 22.02.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] продовжено на строк до 19.03.2018 року. Судом встановлено, що між ВАТ Всеукраїнський [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № 55/07-А від 30.05.2007 року відповідно до якого останньому було надано кредит в розмірі 14\~442,00 доларів США у тимчасове користування до 29.05.2013 року за користування кредитними коштами встановлена плата 13% річних для проведення розрахунків за договором купівлі продажу автомобіля марки Nissan Almera Classic 1.6.2007р. Відповідно до п. 2.4.1 договору Позичальник зобовязаний щомісячно до дати, встановленого графіку поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідно до частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених Графіком. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] порушив свої боргові зобов»язання визначені Кредитним договором, а саме не сплачує відсотків за користування кредитом та не повертає кредит, шляхом проведення оплати щомісячними платежами відповідно до Графіку погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 21 червня 2010 року у сумі 7 324 грн. 11 коп., де згідно наданого розрахунку, 4190 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за кредитом згідно графіка; 1438 грн. 24 коп. прострочена заборгованість за відсотками; 833 грн. 00 коп. плата за пропуск платежів (а.с.14). Згідно умов кредитного договору від 19.06.2008 року № 704/08 Б, визначених у п.2.7.1, позивач має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, у випадку невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08.06.2010 року з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 55/07-А від 30.5.2007 року в розмірі 4743,94 грн. з яких: кредит 9604,34 дол. США; відсотки 333,52 дол. США, комісія РО - 0,00 грн., штраф/пеня (неустойка) 5335,47 грн.. Позивачем в позові вказувалось, що вказане рішення до цього час не виконано. Так, станом на 26.12.2016 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості становить 449\~634,99 грн., з них кредит 8759,36 дол. США; відсотки -8132,29 дол. США; комісія РО -0,00; штраф /пеня (неустойка) 5945, 97 грн.. В наданому суду розрахунку заборгованості вказувалось про те, що різниця нестягненої суми заборгованості складає 210794,44 грн.. Відповідно до положення ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків. Згідно положення ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з положення ч.1 ст. 625 ЦК України, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов»язань. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-1206цс15 вказано, що відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього кодексу, зокрема договорів та інших правочинів ( ч.2 ст. 509 ЦК України). Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України. Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст.. 599 ЦК України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання судом, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, вказано, що наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання т(добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. За таких обставин та у відповідності до норм чинного законодавства , яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги Уповноваженої особи Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського акціонерного банку» в особі представника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved