Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на предмет захисту своїх прав як споживача послуг за договором фінансового лізингу №000579, укладеного з відповідачем 07 жовтня 2015 року, за яким ним сплачено авансовий платіж в сумі 26000,00 грн., оскільки договір не посвідчений нотаріально згідно зі ст. 806, 799 ЦК України і є нікчемним, предмет лізингу донині не переданий в користування, в договорі відсутні індивідуальні ознаки автомобіля марки «Chery Tiggo», модифікації Comfort, об?ємом двигуна 1,8 МТ, у зв?язку з чим вказаний транспортний засіб неможливо вирізнити серед інших, та під час укладення договору позивачу надано недостовірну інформацію як споживачу щодо обставин, які мають істотне значення, в тому числі і щодо вартості предмету лізингу, щодо платежів, їх цільового призначення, визначивши до сплати адміністративний платіж, який не є лізинговим платежем, не повідомивши про комісію та підстави її оплати, а також відповідач застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надавши достатньої інформації про обсяг грошових зобов'язань, зокрема згідно додатку №3 до договору, який він ніколи не підписував, та відповідно до якого неможливо визначити строк лізингу, з огляду на те, що за умовами договору такий строк закінчується після підписання акту приймання-передачі та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3, тому позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу №000579 від 07 жовтня 2015 року недійсним. Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула та у поданій 20 лютого 2017 року заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», заперечень проти позову не надало, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин не повідомило, клопотань про відкладення не подавало, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, розглянувши позовні вимоги в заявлених межах, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 07 жовтня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] у простій письмовій формі укладено договір №000579 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки «Chery Tiggo», модифікації Comfort, об?ємом двигуна 1,8 МТ, передній привід. У пункті 1 даного договору зазначено також, що специфікація предмета лізингу (автомобіля) самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам (а.с. 4-9). Пунктами 1.2., 8.2 зазначеного вище договору фінансового лізингу сторонами погоджено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору становить 10917,03 дол. США з урахуванням ПДВ, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні на дату укладення договору у гривневому еквіваленті становить 250000,00 грн. Згідно п. 1.3. договору лізингу №000579 від 07 жовтня 2015 року, зокрема, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1. зазначеного вище договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 (сімдесят вісім) календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Пунктом 9.1. договору лізингу встановлено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у специфікації. Згідно копії квитанції №0.0.444144532.1 від 07 жовтня 2015 року, позивач сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №000579 у розмірі 26000,00 грн., а також банку - комісію в сумі 260,00 грн. (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У частині 1 ст. 216 ЦК України закріплено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недотримання сторонами при укладенні спірного договору фінансового лізингу №000759 від 07 жовтня 2015 року вимог закону про нотаріальне посвідчення, - суд приходить до висновку про нікчемність зазначеного договору. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року №6-1551цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України та суд не знаходить підстав та мотивів для того, що відступати від викладеної правової позиції. Між тим, суд відповідно до ст. ст. 3, ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає позов лише в заявлених межах, тому питання стягнення суми адміністративного платежу за нікчемною угодою розв?язанню в межах даного позову не підлягає, оскільки такі вимоги згідно ст. 216 ЦК України не заявлялися. Крім того, частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до п.3.2.1 Договору фінансового лізингу, з метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань по даному договору, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача надати, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги, додаткової гарантії у вигляді Договору поруки. При укладенні договору поруки поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. У випадку коли предмет лізингу вже передано лізингоодержувачу, а останній не виконує вимогу, щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій визначених даним пунктом. Згідно п.3.2.7 Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу. Тобто можливість лізингодавця без з'ясування причин неможливості повного виконання зобов'язання лізингоодержувачем фактично розірвати договір в односторонньому порядку, при цьому залишити за собою сплачений обов'язковий адміністративний платіж, який поверненню не підлягає в жодному випадку, а при розірванні договору повертає лізингоодержувачу тільки 40 відсотків від сплаченого Авансованого платежу, як штраф за дострокове розірвання договору (п. 12.1 ст. 12). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначає самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У відповідність до ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживач а договір може бути визнаний недійсним у цілому. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Також згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 97290 грн. під вигляд платежу за договорами, який за умовами договорів не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. Таким чином, належить дійти висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу № 000579 по своїй природі є несправедливим, який порушує принцип добросовісності, умови яких призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги наведені норми закону, оцінивши зібрані докази в їх сукупності кожний окремо і логічному взаємозв'язку на належність, допустимість, достатність, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved