Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06 серпня 1981 року між нею та [PERSON] був зареєстровано шлюб, в якому вони перебувають і до цього часу. За час спільного проживання ними спільно було придбано нерухоме майно, зокрема: житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS]. Однак, в червні 2016 року [PERSON] без згоди позивачки продав житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. При цьому, договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки були укладені між [PERSON] та [PERSON] без відома позивачки та без її згоди, а тому позивачка вважає їх недійсними. Крім цього, 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. були посвідчені договори купівлі-продажу вищезазначених спірних житлового будинку та земельної ділянки, укладені між [PERSON] та [PERSON] Оскільки в даному випадку є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON], то позивачка має право на захист своїх цивільних прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Лесею Олексіївною, реєстровий №1557; витребувати з незаконного володіння [PERSON] вказану вище земельну ділянку; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Лесею Олексіївною, реєстровий №1558; витребувати з незаконного володіння [PERSON] вказаний вище житловий будинок; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на даний житловий будинок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважної причини неможливості з'явитись в судове засідання до суду не направив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважної причини неможливості з'явитись в судове засідання до суду не направив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважної причини неможливості з'явитись в судове засідання до суду не направив. Представник третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. За згодою представника позивача та представника третьої особи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджують їх вимоги та заперечення. Судом встановлено, що 06 серпня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному палаці шлюбів м. Києва було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] до цього часу не розірваний. Тобто, починаючи з 06 серпня 1981 року по даний час позивачка та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з матеріалів справи, за час їх спільного проживання було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS]. Так, право власності на житловий будинок за [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №12220856 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 листопада 2015 року, серія та номер: [NUMBER], а право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11277596 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2015 року, серія та номер: [NUMBER]. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч.1 ст. 51, п.6 ч.1 ст. 92). У статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №1557. Предметом вказаного договору є земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER], загальною площею - 0,2 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою №62427865 від 30 червня 2016 року. Крім цього, 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №1558. Предметом даного договору є житловий будинок загальною площею - 464,2 кв.м., житловою площею - 153,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою №62426262 від 30 червня 2016 року. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. При цьому, згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Однак, договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером: [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., реєстровий №1557 та договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею - 464,2 кв.м., житловою площею - 153,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений 07 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., реєстровий №1558 були укладені без згоди позивачки. При цьому, в текстах вищевказаних договорів зазначено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі, що суперечить фактичним обставинам та спростовується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 серпня 1981 року, копіями паспортів та поясненнями позивачки. Неотримання згоди іншого з подружжя щодо відчуження майна, яке перебуває у спільній частковій власності є порушенням вимог ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, а тому вказані правочини є недійсними в силу положень 203, 215 ЦК України. А тому позовні вимоги в частині визнання недійсними вищезазначених договорів підлягають задоволенню. Згідно ст.236 ч.1 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до ст.388 ч.1 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, ст.388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Така позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] реєстровий №1717. Предметом вказаного договору є земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER], загальною площею - 0,2 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 22 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №1716. Предметом цього договору є житловий будинок загальною площею - 464,2 кв.м., житловою площею - 153,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., за реєстровим №1557, а також договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., реєстровим №1558, то позивач має право на захист своїх цивільних прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, так як має право використати такий речово-правовий спосіб захисту, оскільки із теперішнім володільцем нерухомого майна [PERSON] не перебували в жодних договірних відносинах один з одним. Зважаючи на вказане, позовні вимоги щодо витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки спірних об'єктів нерухомого майна підлягають до задоволення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Враховуючи зазначене позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації також підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.16, 203, 204, 215 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved