Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Іншими співвласником спірної квартири є [PERSON], яка проживає у цій квартирі. Однак, не зважаючи на ту обставину, що вона є співвласникам даної квартири й відповідно має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даною квартирою, зокрема не надає ключі від вхідних дверей та на її неодноразові звернення з приводу надання ключів від квартири не реагує, просила на підставі ст. 319, 321 та 391 ЦК України відновити її порушене право шляхом зобов'язання відповідача надати ключі від вхідних дверей до квартири [ADDRESS]. В ході розгляду справи, на підставі ухвали суду від 2 жовтня 2014 року ураховуючи подане клопотання позивачем до участі в справі в якості третіх осіб залучено до участі в справі [PERSON] та [PERSON], які також є співвласниками спірної квартири та рішення суду може вплинути на їх права та обов'язки. У судовому засіданні позивачка та її представник поданий позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підтавав, наведених у позові. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Вказала на те, що дійсно позивач є співвласником спірної квартири, їй на праві власності належить 1/6 частина даної квартири. Однак, позивачка не зверталась до неї та інших співвласників спірної квартири з питанням щодо визначення порядку користування даною квартирою та між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування нею, у зв'язку із чим вона позбавлена можливості надати їй ключі від квартири. Також позивачка не зверталась до неї із вимогою надати ключі від квартири. Крім того, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження чинення їй перешкод у користуванні належною їй часткою у спірному майні, а без встановлення такого порядку користування квартирою, надання позивачці ключів від квартири буде порушувати її права як співвласника цієї квартири на вільне користування квартирою та буде створювати загрози у її безпечному проживанні в цій квартирі. Крім того, позивачка не несе будь-яких витрат як співвласник цієї квартири по її обслугованою, не сплачує комунальні послуги тощо. Посилаючись на вказане, просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. При цьому вказала, що вона також є співвласником спірної квартири й відповідно позивачка не зверталась до неї та інших співвласників квартири із питанням щодо добровільного визначення порядку користування належною їй у квартирі часткою, також це питання не вирішувалось у судовому порядку, у зв'язку із чим без встановлення порядку користування спірною квартирою, відсутні підстави для надання їй ключів від неї. Також позивачка не зверталась до співвласників квартири із вимогою надати ключі від квартири. Третя особа [PERSON], який також є співвласником спірної квартири, заперечував в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS], однак за даною адресою не проживає (а.с. 4, 23). Іншими співвласником спірної квартири є [PERSON], яка проживає у цій квартирі, а також [PERSON], який належить на праві власності ? частина квартири та [PERSON], які за адресою розташування квартири не проживають (а.с.3, 5, 24,26). Порядок користування спірною квартирою між її співвласниками не встановлений. Так, звертаючись до суду із вказаними позовом, позивачка зазначала, що відповідачка відмовляється надавати їй ключі від вхідних дверей квартири, чим позбавляє її можливості користуватись своєю часткою квартири, у зв'язку із чим просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом надання їй ключів від спірної квартири. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Таким чином, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Так, ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Разом з тим, позивачем не представлено суду доказів, які б достовірно свідчили про вчинення відповідачкою дій, що перешкоджають їй користуватись житловим приміщенням - квартирою 2, розташованою у м. Чернівці, по вул. Українській, 53, й відповідно доказів на підтвердження факту не надання позивачу доступ до квартири, а також доказів на підтвердження своїх вимог в тій частині, що вона зверталась до відповідачки надати ключі від квартири, однак їй безпідставно було відмовлено й відповідно це призвело до порушення її прав. При цьому, на переконання суду, надана позивачем на підтвердження своїх вимог копія висновку про результати розгляду заяви громадянки [PERSON] про те, що відповідачка незаконно перешкоджає їй користуватися спірною квартирою, співвласником якої вона є, не є доказом чинення позивачкою їй перешкод у користуванні житлом. Крім того, в ході перевірки даної заяви встановлено, що [PERSON] до [PERSON] не зверталась з приводу надання їй можливості користуватися квартирою, а також не зверталась з питанням про визначення порядку такого користування (а.с. 6). Також не приймається судом як доказ на підтвердження чинення позивачці перешкод у користуванні квартирою, зокрема відмови відповідачки надати ключі від помешкання, надана суду письмова вимога [PERSON] до відповідачки про надання ключів від спірної квартири, оскільки ця вимога подана вже після подання позовної заяви, датована 4 вересням 2014 року, а також не містить доказів на підтвердження факту отримання даної вимоги відповідачем (а.с. 14). Крім того, згідно вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Разом з тим, судом не встановлено, що між співвласниками квартири досягнуто згоди та домовленості щодо порядку володіння та користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю. За таких обставин, враховуючи вищевказане, а також те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій , які б порушували права позивача та чинили перешкоди у користуванні квартирою, заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed