Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається із 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який подружжя придбало під час шлюбу. У встановленому законом порядку, 18 квітня 2019 року позивач звернулась до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Велігури Г.К. з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 9/2019. 29 листопада 2019 року Приватним нотаріусом Велігурою Г.К. було надане роз`яснення, що на будинок за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 3193625, дата реєстрації 11.05.2006 14:12:23; реєстратор: П`ята запорізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала про забезпечення позову, б/н, 03.05.2006 року П`ята запорізька ДНК. Згідно інформації П`ятої запорізької нотаріальної контори від 19.06.2019 року, згідно реєстру № 2-36 для реєстрації заборон відчудження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів накладених судовими і слідчими органами та органами державної виконавчої служби за 2006 рік наявний запит про накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , що належить громадянину [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 травня 2006 року, отримана 11 травня 2006 року за вхідним № 2026. Дата накладення заборони: 11.05.2006 року. Згідно інформації Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.06.2019 року, зазначено, що в архіві суду зберігаються два оригінали рішень суду по двом окремим цивільним справам: - 18.05.2006 року ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1508/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики; - 18.05.2006 року ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1509/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення завдатку та додаткової грошової суми у розмірі завдатку. Ухвала про накладення арешту від 03.05.2006 року в архіві Шевченківського районного суду м.Запоріжжя не збереглася. Як зазначає позивачка особи в інтересах яких накладено арешт з моменту винесення рішення суду, з 2006 року, 14 років не подавали на виконання виконавчі листи, не відкривалося виконавче провадження, ніяких вимог не надходило ні до позивача^ні до виконавчих органів. Позивач вказує, що її покійний чоловік погасив борг перед [PERSON] та [PERSON] , на користь яких були винесені рішення суду, і оскільки вони як кредитори спадкодавця, не пред`явили вимог до нього, як спадкоємця, що прийняв спадщину, у встановлені законом строки, а тому вважаються такими, що втратили право такої вимоги. Наявність внесеної до Державних Реєстрів заборони на відчуження будинку порушує право власності позивача, обумовлене статтями 317 та 319 ЦК України, у зв`язку з чим позивач заявляє вимоги про зняття та припинення вказаного обтяження. Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилась, матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Шевченківського відділу ДВС у м .Запоріжжя в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення не направляв. Представником П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надано до суду заяву за змістом якої просили суд розглядати справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Стаття 223 ЦПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи, а саме: неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи також у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення, суд згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно свідоцтва про шлюб позивачка [PERSON] з 12.05.1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Судом встановлено, що 28.06.1996 року було укладено договір купівлі-продажу за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок з прибудинковими спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] , [INFO] помер. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який було придбано під час шлюбу. 18 квітня 2019 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Велігури Г.К. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 9/2019. 29 листопада 2019 року Приватним нотаріусом Велігурою Г.К. було надане роз`яснення, що на будинок за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 3193625, дата реєстрації 11.05.2006 14:12:23; реєстратор: П`ята запорізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала про забезпечення позову, б/н, 03.05.2006 року П`ята запорізька ДНК. Згідно інформації П`ятої запорізької нотаріальної контори від 19.06.2019 року, згідно реєстру № 2-36 для реєстрації заборон відчудження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів накладених судовими і слідчими органами та органами державної виконавчої служби за 2006 рік наявний запит про накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , що належить громадянину [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 травня 2006 року, отримана 11 травня 2006 року за вхідним № 2026. Дата накладення заборони: 11.05.2006 року. Згідно інформації Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.06.2019 року, зазначено, що в архіві суду зберігаються два оригінали рішень суду по двом окремим цивільним справам: - 18.05.2006 року ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1508/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики; - 18.05.2006 року ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1509/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення завдатку та додаткової грошової суми у розмірі завдатку. Ухвала про накладення арешту від 03.05.2006 року в архіві Шевченківського районного суду м.Запоріжжя не збереглася. 29 жовтня 2019 року Позивач звернулася до Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області за заявою про зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS] . Листом Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 26.11.2019 року Позивачу було відмовлено у знятті арешту та рекомендовано звернутися до суду з позовом. Також згідно вказаного листа Шевченківський ВДВС повідомив позивача про те що станом на [INFO] відносно гр.. [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. Будь-які обмеження нерухомого майна [PERSON] Шевченківським ВДВС в рамках виконавчих проваджень не накладались. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 1268 ЦПК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивачка фактично є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , а арешт накладений у 2006 році перешкоджає [PERSON] в оформленні її спадкових прав та отриманні свідоцтва на спадщину, суд приходить до висновку, що збереження вказаного арешту є недоцільним. Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] на користь яких у 2006 році ухвалювались рішення про стягнення сум боргу, у випадку наявності майнових претензій до спадкодавця [PERSON] , не позбавлені права звернутись до спадкоємиці [PERSON] з відповідними вимогами у встановлений законом строк.

Outcome: approved