Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 24 лютого 2006 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 76. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, на права та обов`язки подружжя, що призвело до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини остаточно припинились на початку 2020 року. Сторони спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що примирення і збереження шлюбу між ним та відповідачкою неможливе. Позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 76. Копію ухвали про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження у справі та призначення справи на 26 жовтня 2020 року [PERSON] отримала 05 жовтня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Від позивача надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи проводити без його участі, позов просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між [PERSON] і [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] ») зареєстровано шлюб у відділ реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 76, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 лютого 2006 року (а.с. 3). Сторони по справі мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2016 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова (а.с. 5). З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідачкою не зазначено та не надано доказів на заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 97665 від 11 серпня 2020 року про сплату судового збору у сумі 840,80 грн (а.с. 4). Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved