Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] 1 495 970 грн. безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позову вказував, що 15.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» укладено договір будівельного підряду №1 за яким замовник [PERSON] мав сплатити кошти, а підрядник ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» побудувати будинок. За твердженням позивача, після укладення договору [PERSON] , який був директором та засновником ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» запропонував [PERSON] сплачувати кошти за договором особисто йому, пообіцявши, що він сам надасть замовнику відповідні документи про зарахування коштів. Протягом липня 2013 - лютого 2014 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти: -15.07.2013 року у розмірі 239 790 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 30 000 доларів США; -05.08.2013 року у розмірі 159 860 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 20 000 доларів США; -10.09.2013 року - 239 790 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 30 000 доларів США; -18.09.2013 року у розмірі 79 930 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 10 000 доларів США; -12.12.2013 року -159 860 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 20 000 доларів США; -31.12.2013 року - 80 000 грн.; -14.11.2013 року - 35 000 грн.; -22.11.2013 року - 50 000 грн.; -23.12.2013 року - 30 000 грн.; -04.02.2014 року - 79 930 грн., що станом на час отримання коштів згідно офіційного курсу НБУ складало 10 000 доларів США. Про отримання вказаних коштів [PERSON] написав [PERSON] розписки на зворотних сторінках договору будівельного підряду. При цьому, ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» будинок не побудувало. Будь-які документи, які б свідчили про отримання коштів підрядником від [PERSON] відсутні. Таким чином, зазначаючи, що грошові кошти позивач відповідачу фактично передав, але будь-яких договорів між сторонами укладено не було, ці кошти є такими, що набуті [PERSON] без достатньої правової підстави, тобто є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню в порядку ст. 1212 ЦК України. Оскільки 31.12.2013 року [PERSON] добровільно повернув [PERSON] лише 79 930 грн., що було еквівалентом 10 000 доларів США, позивач просив стягнути з відповідача 1 495 970 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача просили про задоволення позовних вимог з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача заперечили проти позову при цьому зазначили, що кошти отримані директором ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» [PERSON] , а не фізичною особою і спрямовані на виконання укладеного [PERSON] та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» договору будівельного підряду №1, який є чинним. В написах на зворотній частині договору підряду відсутня ідентифікація про особу яка надає та отримує кошти, відсутні зобов`язання щодо їх повернення та будь-які інші підстави вважати їх позикою, а отже [PERSON] був цілком обізнаний, що передає кошти саме як оплату будівництва заміського будинку для виконання договору підряду. На думку відповідача, кошти [PERSON] були передані з належною правовою підставою - укладеним правочином, а отже вважати їх як отримані без належної правової підстави неможливо. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, вказана стаття ЦК України визначає поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. З аналізу глави 83 ЦК України вбачається, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) має мати місце набуття або збереження майна, б) щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи, в) щоб були вiдсутнi правові підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] набув майно (гроші) [PERSON] без достатньої правової підстави. При цьому, позивачем під час подання позовної заяви надано договір будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року, укладення якого між [PERSON] (Замовник) та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «АС» (Підрядник) підтверджено сторонами в судовому засіданні. Відповідно до вказаного договору, Підрядник зобов`язується своїми силами та засобами у встановлений строк та відповідно до проектної документації виконати будівельні роботи по індивідуальним житловим будівлям в с. Хотянівка, Вишгородського p-ну, Київської області, а Замовник - прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх. За Пунктами 2 та 3 вказаного Договору сторонами було узгоджено договірну ціну робіт (890000 грн., з ПДВ, із розрахунку 4000 грн. за 1 м.кв. загально-будівельних робіт) та строки виконання (150 календарних днів з дати перерахування авансу). Також, Сторонами підписано у вигляді Додатку №1 до вказаного Договору Протокол погодження одичних розцінок договірної ціни, в якому було погоджено вартість окремих видів робіт. З тексту вказаних документів вбачається, що Договір та Протокол погодження одичних розцінок договірної ціни було підписано [PERSON] та директором ТОВ «Виробничо-будівельна компанія АС» [PERSON] . Главою 61 ЦК України (надалі - Кодекс) встановлено зокрема, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Статтею 844 Кодексу зазначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Також, ст. 846 Кодексу визначено, що Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Таким чином, Договору №1 від 15.07.2013 року притаманні ознаки та реквізити визначені вимогам Цивільного кодексу України до договору підряду. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що Договір будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року не укладений і не породжує жодних прав та обов`язків, при цьому позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування чинності Договору підписаного [PERSON] та директором ТОВ «Виробничо-будівельна компанія АС» Амонсом В.А. Директор є виконавчим органом підприємства. Виконавчий орган, а відповідно, і директор управляє поточною діяльністю підприємства. У процесі такого управління директор діє від імені підприємства без довіреності (зокрема, при укладенні правочинів), представляє його інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, у відносинах з юридичними та фізичними особами, формує адміністрацію підприємства та вирішує питання діяльності підприємства, віднесені до його повноважень установчими документами ( ч. 5 ст. 65 Господарського кодексу України). Таким чином, як директор Виконавця, [PERSON] , представляючи підприємство, мав право, передбачене чинним законодавством, отримувати кошти від Замовника, та не заперечував в судовому засіданні факту отримання коштів про, що зазначено рукописним текстом на звороті договору. Зі змісту рукописного тексту на звороті Договору будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року вбачається, що передано та отримано кошти: -15.07.2013 року у розмірі 30 000 доларів США; -05.08.2013 року у розмірі 20 000 доларів США; -10.09.2013 року - 30 000 доларів США; -18.09.2013 року у розмірі 10 000 доларів США; -12.12.2013 року - 20 000 доларів США; -31.12.2013 року - 10 000 доларів США; -14.11.2013 року - 35 000 грн.; -22.11.2013 року - 50 000 грн.; -23.12.2013 року - 30 000 грн.; -04.02.2014 року - 10 000 доларів США. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Місце здійснення рукописних написів (зворотна частина Договору будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року) відсутня ідентифікація осіб, того хто надавав кошти та хто їх отримував, відсутні зобов`язання щодо повернення, строк повернення та будь-які інші підстави вважати отримані Відповідачем суми позикою. При цьому, з матеріалів справи (Т.2 а.с. 89-93) вбачається, що в серпні 2014 року Позивач звернувся з заявою до Слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі про вчинення злочину ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» оскільки останнє начебто не відобразило в податковому та бухгалтерському обліках готівкових коштів отриманих від [PERSON] в сумі 1 495 970 грн. для здійснення будівництва заміського будинку, що призвело до ненадходження до бюджету коштів у значному розмірі. За результатами розслідування даної заяви та порушеного кримінального провадження №32014100030000061 Слідчим відділом фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі здійснено перевірку правильності відображення в податковому та бухгалтерському обліку готівкових коштів отриманих від [PERSON] в сумі 1495970 грн. для здійснення будівництва заміського будинку за договором будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року. Як наслідок, за результатом проведеної перевірки, кримінальне провадження було закрито за відсутності складу злочину. При цьому, орган податкової служби, як уповноважений орган з нагляду та контролю у сфері оподаткування, визначив що кошти, отримані ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» від [PERSON] в сумі 1 495 970 грн. за договором будівельного підряду № 1 від 15.07.2013 року належним чином відображені в податковому та бухгалтерському обліку та з яких сплачені відповідні податки. Таким чином, вказаним висновком підтверджено факт надходження коштів від Позивача до ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» за договором будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року через касу підприємства, шляхом внесення готівкових коштів отриманих директором ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» Амонс В.А. від [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як фізична особа, жодним чином не мав особистого зобов`язання щодо будівництва будинку за договором будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року. З огляду на зазначене [PERSON] був цілком обізнаний, що передає кошти директору ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» саме для виконання зобов`язань за договором будівельного підряду №1 від 15.07.2013 року, а саме як оплату будівництва заміського будинку. Вищенаведене підтверджує те, що кошти були передані з належною правовою підставою - за укладеним правочином, а отже вважати їх як отримані Відповідачем без належних правових підстав неможливо. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вказуючи у позові та в судовому засіданні про безпідставність отримання коштів [PERSON] позивач зазначав, що будинок йому не побудований і саме це є підставою вважати, що кошти до ТОВ ««Виробничо-будівельна компанія АС» не надійшли і, відповідно, останнє не виконало свої зобов`язання. При цьому, виконання зобов`язань ТОВ «Виробничо-будівельна компанія АС» не є предметом даного спору, так само як повнота, якість та своєчасність будівництва і розмір освоєних сум. На думку суду, правовідносини які, виникли у [PERSON] з директором ТОВ «Виробничо-будівельна компанія АС» [PERSON] щодо розпорядження отриманими грошовими коштами не впливають на правовідносини, які виникли у [PERSON] із фізичною особою - [PERSON] та зобов`язання останнього щодо повернення отриманих коштів. З огляду на вищевикладене, відповідно ст.ст. 177, 844, 846, 1046, 1212 ЦК України та,

Outcome: dismissed