Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 03.04.2013 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Форд» д.н.з. [NUMBER], яким керувала [PERSON], яка 22.05.2013 року звернулась до ПАТ «ПРОСТО-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення №4715 від 31.05.2013 року ПАТ «ПРОСТО-Страхування» сплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 1904 грн. 50 коп. Про настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] із повідомленням встановленого зразка до ПАТ «ПРОСТО-Страхування» не звертався. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позовну, вказавши, що телефонував до страхової компанії в день вчинення ДТП, однак, не знав, що потрібно було ще протягом трьох днів написати заяву про настання страхового випадку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 03.04.2013 року о 08 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] по вул. Харківське шосе в м.Києві під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 07.05.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.11). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у страховій компанії АТ «ПРОСТО-страхування» згідно полісу №АВ/8099491 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено із [PERSON] (а.с.4). Відповідно до Звіту №7617/64393 з оцінки транспортного засобу від 09.04.2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» д.н.з. [NUMBER] складає 2897 грн. 40 коп. (а.с.12-16). Вказана дорожньо-транспортна пригода ПАТ «ПРОСТО-Страхування» була визнана страховим випадком, про що 25.05.2013 року було складено страховий акт №64393 (а.с.29). Відповідно до платіжного доручення №4715 від 31.05.2013 року ПАТ «ПРОСТО-Страхування» сплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 1904 грн. 50 коп. (а.с.31). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п.п.38.1.1.«ґ» п.38.01. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, зокрема [PERSON] не надано суду доказів письмового повідомлення ПАТ «ПРОСТО-Страхування» про згадану ДТП, що сталась 03.04.2013 року. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved