Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») з позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 30.04.1981 р. по 31.07.2013 р. працював на ПАТ «КЗРК» за різними спеціальностями в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 30.05.2013 р. та даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача від 15.11.2011 р.. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про наявність професійного захворювання від 02.04.2013 р. позивачу встановлені два професійні захворювання. Згідно з довідкою МСЕК від 30.07.2013 р. йому первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30% з повторним оглядом 01.08.2014 р. Висновком МСЕК від 16.08.2014 р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30% з повторним оглядом 01.07.2017 р.. Висновком МСЕК від 11.07.2017 р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% з повторним оглядом 01.07.2019 р.. В звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він зазнає постійний стійкий фізичний біль, який посилюється після фізичного навантаження, різких рухів, тривалої ходи і загострюється при метеоперепадах. Також позивач переносить моральні страждання, оскільки через постійне відчуття болю не може займатись фізичною роботою, вести активний спосіб життя. Через хворобу порушилися його звязки з друзями, також він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях, що підтверджується виписними епікризами, все це порушує його нормальні життєві звязки і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 640\~000,00 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у ній. Представник відповідача у письмових запереченнях на позов та у судовому засіданні проти позову заперечувала, заявлені позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що наявність моральних страждань позивача не може доводитись медичними документами, оскільки в них не йдеться про розлади здоровя, повязані з його психологічним станом. Крім того, позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір та після проведення атестації робочих місць, кожен раз повідомлявся під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, при цьому був належним чином забезпечений засобами індивідуального захисту. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підтверджує виникнення у позивача професійного захворювання та його причини, але жодним чином не підтверджує його моральних страждань. Також представник відповідача зазначив, що позивачу встановлено довідкою МСЕК втрату професійної працездатності у розмірі 40%, проте розмір відсотків втрати професійної працездатності не визнаний сталим, оскільки призначено повторний переогляд 01.07.2019 р. та не визначено йому групу інвалідності, а отже, стан здоровя позивача може бути відновлений при умові виконання останнім медичних рекомендацій та проведення лікування. Представник відповідача вказує, що позивачем взагалі не доведена наявність моральної шкоди як і заявлений до стягнення її розмір, який не відповідає критеріям розумності і справедливості, а також наголошує на тому, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні з позовом про відшкодування моральної шкоди. Позивачем не подані документальні докази, які підтверджують витрати, повязані з оплатою правової допомоги, в звязку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ «КЗРК» з 30.04.1981 р. по 02.07.1981 р. підсобним робочим 1 розряду на дробильно-сортувальній фабриці; з 07.09.1981 р. по 11.12.1981 р. на посаді слюсаря чергового та з ремонту обладнання 3 розряду на дробильно-сортувальній фабриці; з 12.03.1982 р. по 14.05.1982 р. поверхневим електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування поверхневої механічної майстерні відділу капітального будівництва 4 розряду; з 18.08.1982 р. по 05.10.1982 р. поверхневим електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці енергетичної служби 4 розряду; з 17.09.1984 р. по 31.07.2013 р. підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці енергетичної служби шахти ім. Леніна, дільниці №4 підземного гірничого цеху шахти ім. Леніна сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком». 31.07.2013 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-8). Відповідно до висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці, викладеного у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, наданої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу вих. №2/2-3364 від 15.11.2011 р. умови виробничого середовища підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування за показниками пил відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Шум до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці за показником «робоча поза» до 3 класу 2 ступеня шкідливості; кількість нахилів до 3 класу 1 ступеня шкідливості (а.с.11-12). Актом санітарно-епідеміологічного обстеження обєкта від 28.05.2012 р. (форма №315/0) встановлено, що [PERSON] працював на шахті ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 17.09.1984 р. по 01.09.2010 р. підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування. До 2005 року атестація робочого місця підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування не проводилась. Згідно з даними атестації робочого місця ПЕСЧ та РУ за 2005 рік параметри виробничих факторів слідуючі: -пил фіброгенної дії 4,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; -шум 92 дБА при ГДР 80 дБА; -температура повітря 21,60С при нормі 16-190С; -швидкість руху повітря 0,1м/сек. при нормі 0,1-0,2 м/сек.; -відносна вологість повітря 97% при нормі 30-80%; -маса піднімання та переміщення вантажу 40 кг при нормі до 30 кг; -потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі за участю мязів плечового поясу 31,6 Вт при нормі 23-45 Вт; -величина навантаження за зміну при утриманні вантажу: - однією рукою 9680 при нормі до 43000; - двома руками 49640 при нормі до 97000; -робоча поза: до 300/більш 300 58,4%/19,6% при нормі 25/нема; -кількість нахилів 216 при нормі до 100. Комісія вважає за можливе використати дані атестації робочого місця за період роботи з 1984 р. по 2010 р. як аналогічного робочого місця. Зазначені дані також викладені у листі ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» №2/2-1717 від 25.06.2012 р. (а.с.13, 14). З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 травня 2013 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту та технічному обслуговуванню електричної частини простого устаткування, сигналізації та освітлення, кабельних і телефонних мереж, заземлення. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та незручної пози. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 02.04.2013 р. підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 09.1984-09.2010 підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування на шахті імені Леніна ВО «Кривбасруда» РУ імені Леніна та ВАТ «Кривбасзалізрудком». Пунктом 17 Акту причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимій 2,0. Робоча поза у похилому полоденні до 300/понад 300, % зміни: 58,4/19 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 300), кількість за зміну: 216 при гранично допустимих до 100 (а.с.15-17). Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0007358 від 30.07.2013 р. позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (15% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 15 липня 2013 р. до 01 серпня 2014 р.. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №000596 від 16.09.2014 р. позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (15% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 серпня 2014 р. до 1 серпня 2017 р.. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №046058 від 11.07.2017 р. позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (25% по радикулопатії; 15% ХОЗЛ) на строк з 1 серпня 2017 р. до 1 серпня 2019 р. (а.с.18,19,20). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 02.04.2013 р. протокол №614 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. 2. Радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) та шийна (С6, С7) з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим, периферичним нейросудинним синдромом рук, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФС - першого ст., остеоартрозом і періостеоартрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФ - першого ст.. Захворювання професійні (а.с.50-51). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.05.2013 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив первинно професійну працездатність у розмірі 30% та в подальшому втрата професійної працездатності збільшилась до 40%. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності. Він зазнає постійний стійкий фізичний біль, який посилюється після фізичного навантаження, різких рухів, тривалої ходи і загострюється при метеоперепадах. Також позивач переносить моральні страждання, оскільки через постійне відчуття болю не може займатись фізичною роботою, вести активний спосіб життя. Через хворобу порушилися його звязки з друзями, також він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях, що підтверджується виписними епікризами, дослідженими в судовому засіданні (а.с.23-49) все це порушує його нормальні життєві звязки і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи те, що позивачу первинно було встановлено 30 % втрати працездатності, а в подальшому відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 40%, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 320\~000,00 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до редакції ст.34 раніше діючого Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 25 000 грн. за встановлені первинно 30 % втрати професійної працездатності, які в подальшому збільшено до 40% на строк до 01.08.2019 р. Щодо заявлених позивачем сум відшкодування понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., сплачених відповідачем відповідно до квитанції №1827 від 24.07.2017 р. за надання правової допомоги по цивільній справі (а.с.52), суд, врахувавши, що позивачем не подано акту виконаних робіт з детальним розрахунком витраченого часу на складання процесуальних документів, враховує лише час судового засідання, в якому адвокат позивача брав участь (журнал судового засідання від 23.11.2017 р.), що загалом складає 30 хв., і з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених із оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 300 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial