Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Міської ради міста Кропивницького, яким просив визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Зазначав, що ним було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті діда [INFO] року , в зв`язку із його перебуванням з 01.01.2014 року по 03.03.2018 року на заробітках в Російській Федерації, втратою паспорта, а також він не знав про смерть [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до провадження головуючого та призначено підготовче судове засідання. 21.09.2018 року представник відповідача Міської ради міста Кропивницького подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого пояснив, що Міська рада визначила рішенням №591 від 10.11.2016 року уповноважений орган щодо обліку, зберігання, набуття та реалізацію права власності на майно, яке переходить у власність територіальної громади і розпоряджається ним ( а.с. 17-29). В судові засідання не з`являвся, повідомлявся. 28.09.2018 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача [PERSON] та клопотання про витребування із нотаріальної контори спадкових справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2018 року прийнято заяву про зміну предмету позову , а від 14.02.2019 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача за клопотанням сторони позивача [PERSON] та витребувано із нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] ( а.с. 48, 71). Згідно поданої заяви про зміну предмета позову, зазначивши відповідачів Міську раду міста Кропивницького, [PERSON] , позивач просив визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визначити додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи позов зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] та є його дідом. Після смерті діда відкрилась спадщина , зокрема на квартиру [ADDRESS] . До нотаріуса щодо отримання свідоцтва про прийняття спадщини після смерті діда ніхто не звертався . [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] та його бабою. На час смерті баби разом з нею у квартирі був зареєстрований онук [PERSON] . Стверджує, що на час смерті з 01.01.2014 року по 03.03.2018 року він перебував на заробітках в Російській Федерації і не знав про смерть діда та баби. У січні-лютому 2016 року під час перебування в Російській Федерації він втратив паспорт громадянина України без якого не міг підтвердити свою особу, з даного приводу звертався до поліції. Після приїзду із заробітків він поновив свій паспорт та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено, в зв`язку з пропуском строку . Вважає, що в нього є всі правові підстави для звернення до суду для визначення додаткового строку( а.с.31-32). 28.02.2019 року представник залученого співвідповідача [PERSON]. подала відзив на позовну заяву , згідно якого у задоволенні вимог просила відмовити, так як причини, які зазначені позивачем для визначення йому додаткового строку не є поважними. 13 березня 2019 року від завідуючого Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 отримано відповідь про те, що після смерті [PERSON] померлого [INFO] до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися , свідоцтва про право на спадщину не видавалися . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа заведена приватним нотаріусом Сотник Н.Л. ( а.с. 85). Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року витребувано за клопотанням сторони позивача від приватного нотаріуса Сотник Н.Л. спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 15.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просили задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. За згодою, позивач також був допитаний в якості свідка , пояснивши, що він виїхав на заробітки у 2014 році. Про смерть діда та баби не знав. На початку 2016 року втратив паспорт, не міг пересуватися без документів , тому був позбавлений можливості подати відповідну заяву до нотаріуса. Представник залученого співвідповідача в суді у задоволенні заявлених вимог просила відмовити . Суд, вислухавши виступи учасників справи, свідка, дослідивши матеріали, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вимог ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] ( а.с.4). [INFO] помер [PERSON] , який був батьком [PERSON] , та відповідно є дідом позивача [PERSON] та залученого співвідповідача [PERSON] ( а.с. 5, 33 ). 13 березня 2019 року від завідуючого Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 отримано відповідь про те, що після смерті [PERSON] померлого [INFO] до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися , свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.02.1996 року Кіровоградською міською радою, квартира [ADDRESS] нині Кропивницький ) належить [PERSON] та [PERSON] ( а.с.131). [INFO] [PERSON] померла ( а.с. 117). До приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л. із заявою про прийняття спадщини за законом , 16 березня 2016 року звернувся син померлої [PERSON] (а.с. 116). Крім того, згідно матеріалів спадкової справи №8/2016 заведеної після смерті [PERSON] , відповідно до довідки №669 від 14.03.2016 року, виданої начальником КП`ЖЕО»1 КМР», [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , проживав та був зареєстрований з 1974 року по день смерті [INFO] [PERSON] . На день смерті разом з ним проживали та були зареєстровані дружина- [PERSON] , та онук [PERSON] ( а.с. 129). Згідно довідки №670 від 14.03.2016 року, виданої начальником КП`ЖЕО»1 КМР», [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , з 1974 року по день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована [PERSON] . На день смерті разом з нею проживав та був зареєстрований її онук [PERSON] ( а.с. 130). В свою чергу, приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Сотник Н.Л., 06.09.2018 року за №№13/02-17; 14/02-17 на заяву позивача [PERSON] щодо порядку прийняття спадщини і оформлення спадкових прав після смерті діда [PERSON] , та баби [PERSON] роз`яснено, що для оформлення спадщини йому необхідно надати рішення суду про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с .38-39). Спір виник з приводу надання додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ст. 1266 ЦК України, внуки , правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини ( ч.1 ст. 1270 ЦК України) встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, тому часом відкриття спадщини [PERSON] є день його смерті [INFO] . В свою чергу, часом відкриття спадщини [PERSON] є день її смерті [INFO] . Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач не проживав постійно із спадкодавцями, тому повинен був прийняти спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про її прийняття або відмовитися від спадщини шляхом подачі заяви про відмову від її прийняття у шестимісячний строк, тобто до 17 .03.2016 року, та відповідно до 12.07.2016 року. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Верховного Суду 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, позивач зазначав, що строк подання заяви про прийняття спадщини ним пропущено, в зв`язку із довгостроковим відрядженням за межі України, необізнаністю про смерть діда та баби, а також втратою паспорта. Як вбачається із копій листів ( а.с. 40-42) на території Російської Федерації проводилася перевірка щодо втрати паспорта гр. України [PERSON] . Разом з цим, у зв`язку з наведеним, беззаперечних доказів на підтвердження зазначеної обставини, а саме наказу про відрядження, примірника трудового контракту, довідки про в`їзд або виїзд за межі держави в указаний позивачем період тощо на підтвердження того, що виконувана ним робота не давала можливості подати заяву до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку, позивачем суду не надано. Тобто, факт роботи (та перебування) позивача в Російській Федерації належно не підтверджений. Довідки з поліції не є належними і допустимими доказами. У позивача була можлива відправка заяви про прийняття спадщини поштою. Згідно п.3.5 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа , а спадкоємець повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином(справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідчена), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Отже, факт перебування позивача в Російській Федерації в період з 01.01.2014 року по 03.03.2018 року сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, право на вчинення нотаріальних дій має посольство України у Російській Федерації, відповідно заяву про прийняття спадщини позивач міг скласти безпосередньо у м. Москва у посольстві України. При цьому, необізнаність позивача про смерть спадкодавця також не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», визначаючи спадкодавцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) (435-15), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся 16.03.2016 року її син [PERSON] . Міська рада міста Кропивницького у даній справі є неналежним відповідачем, на що у своєму відзиві звертав увагу її представник , однак сторона позивача клопотань про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача , зокрема [PERSON] не заявила. Заміна відповідача відбувається за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання. Позивач звертався до приватного нотаріуса Сотник Н.Л., яким була вже заведена спадкова справа , щодо своїх прав на успадкування, отже міг знати щодо кола спадкоємців, що прийняли чи не прийняли спадщину після смерті баби. За таких обставин, заміна відповідача на стадії розгляду справи не можлива. Таким чином, вирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих стороною, суд дійшов висновку про те, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, що у силу статті 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком , та разом з цим не заявив про спадкоємця, який звернувся до нотаріуса щодо отримання спадщини після смерті своєї матері, відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed