Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зазначив, що з 07.08.1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З червня 2015 року позивач та відповідач разом не проживають. За період шлюбу ними була придбана ? частина трикімнатної квартири [ADDRESS]. Посилаючись на те, що угоди про поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя між сторонами не досягнуто, позивач просив виділити йому та відповідачу по 1\\4 частині зазначеної кватири та визнати за ним та відповідачем право власності на вказані частини квартири. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира вартістю 4800 доларів США придбана за рахунок коштів у розмірі 3300 доларів США отриманих від продажу однокімнатної квартири, що належала матері та бабусі відповідача, а також за рахунок коштів у розмірі 1429,06 євро отриманих бабусею відповідача від Фонду ФРН «Пам'ять, відповідальність і майбутнє». Представник третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірна квартира вартістю 4800 доларів США придбана за рахунок коштів у розмірі 3300 доларів США отриманих від продажу однокімнатної квартири, що належала матері та бабусі відповідача, а також за рахунок коштів у розмірі 1429,06 євро отриманих бабусею відповідача від Фонду ФРН «Пам'ять, відповідальність і майбутнє». Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження між сторонами 07.08.1999 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, зареєстровано шлюб. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказана обставина позивачем та відповідачем визнається. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 03 жовтня 2015 року відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 18 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 4655 відповідач та третя особа придбали у власність по ? частині квартири [ADDRESS]. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15. Згідно пояснень відповідача, третьої особи, показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа [PERSON] - бабуся відповідача та [PERSON] - мати відповідача у серпні 2002 року продали належну останнім однокімнатну квартиру за 3300 доларів США та вказані кошти витратили на придбання квартири [ADDRESS], що коштувала 4800 доларів США. Факт продажу [PERSON] та [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] підтверджується договором купівлі -продажу від 15 серпня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. Згідно пояснень відповідача, третьої особи та свідка [PERSON] також на придбання квартири [ADDRESS] були витрачені кошти у розмірі 1429,06 євро, які були отримані 31.05.2002 року бабусею відповідача [PERSON], як перша частина компенсаційної виплати від Фонду ФРН «Пам'ять,відповідальність і майбутнє». Факт отримання 31.05.2002 року [PERSON] від Фонду ФРН «Пам'ять, відповідальність і майбутнє» суми в розмірі 1429,06 євро підтверджується також архівною копією повідомлення №18533/55/ZUK0402, реєстраційний номер [NUMBER], ХУ АБ «Брокбізнесбанк». Оскільки спірна нерухомість була придбана за грошові кошти бабусі та матері відповідача, а не за спільні сумісні кошти або спільною працею подружжя, зазначене майно не є спільною сумісною власністю сторін, а тому у позові слід відмовити. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони давали на придбання спірної квартири позивачу 450 доларів США, оскільки вказані особи є родичами позивача та факт передачі грошових коштів більше ніякими матеріалами справи не підверджується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed