Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 59100 гривень заборгованості за кредитним договором від 27 травня 2011 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором і виникнення у зв'язку з цим заборгованості за кредитом у сумі 59100 гривень, з яких заборгованість: по поверненню кредиту - 7851,40 гривень; по сплаті відсотків - 2616,62 гривень; по сплаті комісії - 3675 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 44957,34 гривень. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 18468,02 гривень, з них заборгованість по поверненню кредиту- 7851,40 гривень; по сплаті відсотків - 2616,62 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 8000 гривень та судовий збір в сумі 184,69 гривень. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в частині відмови в задоволенні стягнення пені в сумі 36957,34 гривень та комісії за управління кредитом в сумі 3675 гривень та ухвалити в цій частині рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність існування обставин, які мають істотне значення для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та безпідставно зменшив розмір неустойки, як і дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення комісіії за управління кредитом, яка передбачена п.1.6 кредитного долговору укладеного між позивачем та відповідачем. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору ВLаЖГА 000380406 від 27 травня 2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 17500 гривень зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 27 травня 2014 року та зобов'язувалася повернути кредит та сплатити проценти на умовах визначених у договорі. (а.с.9-22) Відповідно до п. 1.2 Банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі, зазначеній в п.1 Спеціальної частини Договору, у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених кредитним договором та додатковими угодами. Згідно з п.1.5 та 1.6 умов договору за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, а за обслуговування кредиту щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань [PERSON] утворилась заборгованість по сплаті кредиту,яка відповідно до наданого суду розрахунку станом на 28 липня 2015 року становить 59100 гривень, з яких заборгованість: по поверненню кредиту - 7851,40 гривень; по сплаті відсотків - 2616,62 гривень; по сплаті комісії - 3675 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 44957,34 гривень.( а.с.5) Згідно Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 « Про початок процедури ліквідації ПАТ « ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ « ВіЕйБіІ Банк».( а.с.7) Задовольняючи частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про стягнення заборгованості є обґрунтованими, а зобов'язання за кредитним договором відповідач повинен виконувати належним чином, відповідно до вимог закону та умов договору, а тому з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредиту, яка складається з заборгованості по поверненню кредиту, відсотках та пені, яка судом зменшена відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України . Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована банком комісія не відповідає умовам кредитного договору та суперечить положенням ч.4 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів». З рішенням суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Виходячи з вище зазначеного, апеляційний суд вважає що доводи апеляційної скарги стосовно необгрунтованого висновку суду щодо зменшення розміру пені не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Пунктом 1.6 Кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої визначається п.4 договору. Як на підставу для відмови в задоволенні вимог банку про стягнення комісії суд першої інстанції посилається на абзац 3 ч.4 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», відповідні зміни до якого були прийняті після укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем та не можуть бути застосовані судом виходячи з приписів ч.1 ст.5 ЦК України. Також згідно п.2.1.1.2. договору визначено, що позичальник підтверджує, що він в письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Сторони вільні у виборі умов договору що узгоджується з приписами ст.627 ЦК України, а отже висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача комісії за управління кредитом є невірним, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині. Апелянту Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» у відповідності до ст. 82 ЦПК України було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги, а тому розподіл судових витрат апеляційний суд здійснює з урахуванням вимог ст. ст.82,88ЦПК України.

Outcome: partial