Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що 08 жовтня 1980 року помер її батько [PERSON], а 25 травня 1995 року - мати [PERSON] Останні за час спільного проживання у 1951 році побудували житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться у м. Камені-Каширському по вул. Бондаренка, 1, Волинської області. Будинок побудований на земельній ділянці, що була передана її покійному батькові [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві власності, посвідченого Камінь-Каширською державною нотаріальною конторою 07 лютого 1951 року та зареєстрованого Луцьким міським бюро технічної інвентаризації 30 вересня 1982 року за № 470. Згідно заповіту, що залишила [PERSON], спадкоємцем належного їй майна в рівних частках є вона та її брат [PERSON] Як спадкоємець по заповіту після смерті матері вона у шестимісячний строк прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, проведенням поточного ремонту житлового будинку, а з 1999 року вона постійно проживає у будинку батьків, що підтверджується записами у будинковій книзі, та несе усі витрати по його утриманню. У 2015 році звернулася до приватного нотаріуса за оформленням спадкових прав на спірне будинковолодіння, однак останнім було виявлено помилку у свідоцтві про право на спадщину за законом на ім'я її матері [PERSON], виданому державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON] 06 грудня 1982 року за реєстраційним номером 1607, а саме, у цьому свідоцтві адреса житлового будинку батьків зазначена вул. Бондаренка, 11, хоча насправді будинок знаходиться за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Бондаренка, 1, Волинська область. За життя мати виправлення помилки у правовстановлюючому документі на спірне будинковолодіння не оформила, а тому вона не може отримати свідоцтво про право власності на спадковий будинок у нотаріальній конторі. Її брат [PERSON] як спадкоємець за заповітом спадщину після смерті матері не прийняв. З урахуванням вказаних обставин просить визнати за нею право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться по вул. Бондаренка, 1, у м. Камені-Каширському, Волинської області, і належали на праві власності її покійній матері [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності (а.с. 79-80). Заслухавши пояснення позивачки, зясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, як це передбачено ст. 529 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3, 11). Останні з 03 березня 1926 року перебували у шлюбі, отже у відповідності до ст. 22 КЗпШС в редакції 1969 року, їм на праві спільної сумісної власності належав деревяний житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Бондаренка, 1 (колишня Бондаренка, 3), що були побудовані у 1950-1952 р.р., та кожен з них мав рівні права щодо володіння, користування і розпорядження ними. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], серії ІІ-АВ № 651777, виданим 12 серпня 1982 року, актом приймання в експлуатацію житлового будинку по вул. Бондаренка, 3 у м. Камені-Каширському забудовника [PERSON], з якого вбачається, що будівництво будинку було розпочато у вересні 1950 року та закінчено у травні 1952 року, рішенням виконкому Камінь-Каширської міської ради від 25.02.2015 року № 22 про зміну поштової адреси житлового будинку з вул. Бондаренка, 3 на вул. Бондаренка, 1у м. Камені-Каширському (а.с. 9, 25, 66). 08 жовтня 1980 року [PERSON] помер (а.с. 8). Заповіту останній не залишив. З часу його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, яку прийняла його дружина [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, ставши єдиним власником спірного будинковолодіння. [PERSON] 25 травня 1995 року померла і з дня її смерті відкрилася спадщина на спірний житловий будинок (а.с. 7). Ще за життя остання склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори [PERSON] 27 серпня 1992 року та зареєстрований в реєстрі за № 906, яким житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходяться в місті Камені-Каширському по вул. Бондаренка, 1, Волинської області, заповіла у рівних частках дочці [PERSON] та сину [PERSON] (а.с. 14). Позивачка [PERSON] після смерті матері [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася 25 травня 1995 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а 22 січня 2015 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття цієї спадщини за законом (а.с. 41). Спадкоємець за заповітом [PERSON], який є сином спадкодавця [PERSON], не звернувся протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не вступив у фактичне володіння спадковим майном, а відтак спадщину не прийняв. 17 лютого 2015 року [PERSON] подав нотаріально завірену заяву, у якій зазначив, що на спадщину, яка відкрилися після смерті його матері [PERSON], ні за заповітом, ні за законом не претендує (а.с. 27). Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Камінь-Каширського районного нотаріального округу [PERSON] № 8/02-14 від 27 січня 2015 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки у наданому позивачкою нотаріусу свідоцтві про право на спадщину за законом на імя її матері [PERSON] допущено помилку в адресі обєкта нерухомого майна, яку за життя спадкодавець [PERSON] не виправила, а тому можливість належним чином оформити право власності на майно в органах державної реєстрації прав втрачено (а.с. 5, 12). Отже, позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити у порядку спадкування своє право власності на спірне нерухоме майно у нотаріальній конторі. З огляду на вищенаведене та беручи до уваги, що відповідач позов визнав, і таке визнання ним позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити та визнати за нею право власності на нерухоме майно, що знаходиться у м. Камені-Каширському, по вул. Бондаренка, 1. За згодою позивачки [PERSON] суд не стягує з відповідача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved