Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся у суд із указаним позовом, який обґрунтував тим, що з 1997 року є членом садівничого масиву «Білий налив». Рішенням Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року №11/4 йому передано у власність земельну ділянку в розмірі 0,06 га [NUMBER] у цьому ж садівничому масиві. У 2013 році в ході виготовлення технічної документації він дізнався, що на вказану земельну ділянку на ім'я відповідача [PERSON] на підставі розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592 видано державний акт серії ЯД №321468 від 11.03.2009 року. 29 квітня 2009 року відповідач [PERSON] відчужив за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу цю земельну ділянку відповідачу [PERSON] Позивач зазначає, що постійно користувався дачною земельною ділянкою [NUMBER], вчасно сплачував членські внески. Вважає порушеним своє право на землю та просить визнати недійсними розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки у садівничому масиві «Білий налив» площею 0,0592га, а також державний акт серії ЯД №321468 від 11 березня 2009 року, виданий [PERSON], та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку у садівничому масиві «Білий налив». У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю, просила його задовольнити. Пояснила, що рішенням органу місцевого самоврядування позивачу було передано у власність дачну земельну ділянку, яку він обробляв та за яку як член садівничого масиву сплачував членські внески. При підготовці до виготовлення правовстановлюючих документів дізнався, що його земельна ділянка належить на праві власності іншим особам. Вважає порушеним право позивача на землю. Відповідач [PERSON] пояснив, що кілька років тому на прохання знайомого надав пакет своїх документів. Прізвища знайомого не пам'ятає, документи йому були необхідні для оформлення дачної ділянки. Про державний акт на право власності на землю на його ім'я та договір купівлі-продажу землі, питання про визнання недійсними яких поставлено позивачем, йому нічого не відомо. Представник відповідача Ковельської районної державної адміністрації Волинської області Боговід В.М. позов не визнав та пояснив, що оскаржуване позивачем розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки прийнято відповідно до вимог земельного законодавства. Представника відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, вважаючи вимоги позивача недоведеними. Оскільки, відсутні докази того, що земельна ділянка, яка на даний час перебуває у власності [PERSON], надавалася у 1997 році [PERSON] у власність. Рішення Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року, яким позивач обґрунтовує своє право на землю, містить виправлення, а вид призначення землі, яка надавалася за цим рішенням, не передбачений земельним законодавством. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] пояснила суду, що у 2008 році на замовлення [PERSON] розробляла технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва у садівничому масиві «Білий налив» на території Колодяжненської сільської ради. З участю голови садівничого масиву та на підставі наданих ним даних з виїздом на місце було погоджено в натурі межі земельної ділянки, що належала [PERSON], складено відповідну документацію. При виготовленні технічної документації із землеустрою на ім'я [PERSON] виїзд на місце не здійснювався, оскільки у цьому не було необхідності - усі вихідні дані вже були у її розпорядженні. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Ковельському районі Волинської області Клімук Н.В. пояснила, що відповідачем [PERSON] державний акт про право власності землю виготовлено на підставі розпорядження Ковельської районної державної адміністрації після розроблення технічної документації із землеустрою. Відповідач [PERSON] відчужив земельну ділянку відповідачу [PERSON] і та після розроблення технічної документації також виготовила державний акт про право власності на землю. Управлінням Держкомзему у Ковельському районі проведено реєстрацію цих державних актів. Представник третьої особи садівничого масиву «Білий налив» Осіпова М.О. (голова масиву з 23 квітня 2010 року по 04 квітня 2014 року), пояснила, що будь-яка земельно-кадастрова документація земель садівничого масиву відсутня. Для зручності ведуться журнали обліку членів масиву. Масив поділений на квартали, один знаходить в районі [ADDRESS], другий в районі автотраси Київ-Варшава. В обох масивах є земельні ділянки з одним і тим же номером. Дачна ділянка [PERSON] розташована в районі автотраси Київ-Варшава, дачна ділянка [PERSON] - в районі [ADDRESS]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Встановлено, що з 1997 року позивач [PERSON] є членом садівничого масиву «Білий налив». Згідно з членським квитком, виданим 12 березня 1997 року, йому надано ділянку [NUMBER], площею 600 кв. м., упродовж 1997 - 2013 років він сплачував членські внески (а.с.8, 9, 206-223). Рішенням Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року №11/4 [PERSON] передано у власність земельну ділянку розміром 0,06 га в масиві «Білий налив» [NUMBER] для ведення садово-городнього господарства (а.с.10). Державний акт про право власності на дачну земельну ділянку у позивача відсутній. Розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації Волинської області «Про надання у власність земельних ділянок для ведення садівництва» від 04 грудня 2008 року №592 відповідачу [PERSON] передано у власність на території Колодяжненської сільської ради земельну ділянку площею 0,0592га (а.с.13, 14). У тому ж році третьою особою підприємцем [PERSON] на замовлення відповідача [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва у садівничому масиві «Білий налив» на території Колодяжненської сільської ради, площа земельної ділянки 0,0592га (а.с.18-36). Згідно з копією членського квитка садовода, що наявна у матеріалах технічної документації, відповідач [PERSON] 16 січня 2008 року прийнятий у члени садівничого масиву «Білий налив», дачна ділянка [NUMBER] переписана йому від [PERSON] (а.с.33). На підставі розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592 [PERSON] видано державний акт серії ЯД №321468 від 11 березня 2009 року про право власності на земельну ділянку площею 592 кв.м., що розташована у садівничому масиві «Білий налив» в межах Колодяжненської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 0722183600:04:004:0564 (а.с.15,16). 29 квітня 2009 року відповідач [PERSON] через представника [PERSON] відчужив відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 592 кв.м., яка розташована у садівничому масиві «Білий налив» в межах Колодяжненської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 0722183600:04:004:0564, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.34,35). Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON], йому нічого не відомо про дачну земельну ділянку [NUMBER] у садівничому масиві «Білий налив» і про вказані державний акт на його ім'я та договір купівлі-продажу землі. Зі схем садівничого масиву «Білий налив» вбачається, що землі масиву розташовані у віддалених один від одного двох кварталах - в районі [ADDRESS] та в районі автотраси Київ - Варшава (а.с. 155, 156). Садівничим масивом 24 вересня 2013 року позивачу видано дві довідки про те, що земельна ділянка [NUMBER], користувачем якої він являється, та земельна ділянка [NUMBER], власником якої був [PERSON], а нині є [PERSON], розташовані у різних кварталах: перша - в районі автотраси Київ-Варшава, друга - в районі [ADDRESS] (а.с.11, 12, 188). Проте, з пояснень сторін та їх представників, а також у ході виїзного судового засідання достовірно встановлено, що між сторонами виник спір з приводу однієї і тієї ж земельної ділянки, яка розташована у садівничому масиві «Білий налив» в межах Колодяжненської сільської ради поблизу автотраси «Київ - Варшава» (а.с. 194, 195). Зі схем садівничого масиву «Білий налив» вбачається, що земельна ділянка [NUMBER] наявна лише в районі автотраси Київ-Варшава. У кварталі масиву в районі [ADDRESS] ділянка [NUMBER] відсутня (а.с. 155, 156). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41). Правовідносини щодо набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку регулювались ЗК України 1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (далі - Декрет). Статтею 17 ЗК України 1990 року визначено, що передача у власність земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте, дію ст. 23 ЗК України 1990 року було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено, що право приватної власності громадянина на земельну ділянку може бути посвідчено відповідною Радою народних депутатів, а запис у земельно-кадастрові документи та видача державного акта на право приватної власності на землю є похідними від рішення Ради. Як вбачається з матеріалів справи та слідує з пояснень представника садівничого масиву «Білий налив», будь-яка земельно-кадастрова документація земель садівничого масиву відсутня. Слід зазначити, що за наявності рішення уповноваженого органу на передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки (рішення Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року №11/4) наявність чи відсутність в земельно-кадастрових документах запису про це не може свідчити, що у громадянина не виникло право власності на земельну ділянку, оскільки це право посвідчувалось самим рішенням сільської ради. Та обставина, що у вказаному рішенні цільове призначення землі зазначено як «для садово-городнього господарства» не є суттєвою. Так, згідно зі ст. 2 ЗК України 1990 року всі землі України за цільовим призначенням поділялися на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Із змісту ст. 47, п. 1 ч. 1 ст. 48 ЗК України 1990 року слідує, що землі сільськогосподарського призначення надаються у власність та користування для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Тому, з урахуванням наведених положень закону, а також місця розташування землі, не має сумнівів у тому, що земля передавалася позивачу саме для садівництва. У рішенні Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року №11/4 про передачу [PERSON] у власність землі першочергово значено номер земельної ділянки « [NUMBER]», проте секретарем сільської ради внесено виправлення та проставлено номер земельної ділянки « [NUMBER]». Членським квитком садоводана на ім'я позивача [PERSON], виданим раніше вказаного рішення, а саме 12 березня 1997 року, а також журналами обліку членів садівничого масиву «Білий налив», підтверджується та обставина, що садівничим масивом надавалася [PERSON], а згодом і передана органом місцевого самоврядування у власність, саме дачна ділянка [NUMBER]. Доказів того, що позивач [PERSON] був виключений із членів садівничого масиву, у матеріалах справи немає. Будучи допитаним як свідок, позивач [PERSON] дав суду показання про те, що ще за часів Радянського союзу він як працівник РЕСу отримав землю у дачному масиві, при цьому йому вказали на конкретну земельну ділянку, яку він з часу отримання і до часу смерті своєї дружини, а саме до 2009 року, постійно обробляв - вирощував городину, косив сіно. Поряд його ділянки з одного боку була дача [PERSON], з іншого боку - [PERSON]. У 2013 році при підготовці до виготовлення правовстановлюючих документів дізнався, що його земельна ділянка належить на праві власності іншим особам. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що близько вісімнадцяти років тому в районі автотраси Варшава їй було надано дачну ділянку [NUMBER]. Користувачем сусідньої ділянки [NUMBER] був [PERSON] Земельні ділянки їм надавалися одночасно. За земельною ділянкою [PERSON] розташована ділянка [PERSON]. У ході приватизації земельної ділянки вона погоджувала межі із суміжними землекористувачами, в тому числі із [PERSON], адреси суміжних землекористувачів надавав садівничий масив. Близько року тому свою дачну ділянку вона продала [PERSON] - дочці позивача. Наявність у [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки у садівничому масиві «Білий налив» та погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON] підтверджується копією державного акту серії ЯМ №012499 від 24 жовтня 2012 року (а.с.192). Відповідно до п.1, п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Громадяни, які одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Встановлені обставини справи та усі вищенаведені положення земельного законодавства вказують на те, що за рішенням Колодяжненської сільської ради від 30 грудня 1997 року №11/4 позивач [PERSON] має речові права на земельну ділянку [NUMBER] у садівничому масиві «Білий налив» і вправі виготовити на цю земельну ділянку державний акт. У той же час, розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592, на підставі якого [PERSON] видано державний акт саме на земельну ділянку, що належить [PERSON], прийняте з порушенням права позивача на землю. Тому, розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення садівництва» підлягає визнанню частково недійсним в частині надання у власність земельної ділянки [PERSON] Одночасно, враховуючи те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №321468 від 11 березня 2009 року, видано [PERSON] на підставі протиправного розпорядження Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 04 грудня 2008 року № 592, підлягає визнанню недійсним і цей державний акт право власності на земельну ділянку. Визнання недійсним державного акту на право власності на землю з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України (за якими невідповідність правочину на момент його вчинення положенням цивільного законодавства є підставою недійсності правочину) тягне за собою визнання недійсним і договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2009 року, за яким відповідач [PERSON] відчужив відповідачу [PERSON] спірну земельну ділянку. Таким чином, позов підлягає до повного задоволення. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача з кожного з відповідачів слід стягнути по 243,60 грн. судового збору (730,80 : 3 = 243,60грн.). На підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 17, 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року, п. 1, п. 7 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92,

Outcome: approved