Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У січні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Так, в квартирі були зареєстровані відповідачі по справі - її дочка [PERSON], зять [PERSON] та неповнолітній онук [PERSON] Однак з 2010 року відповідачі в квартирі не проживають, оскільки винаймали квартиру за адресою: [ADDRESS] та в подальшому виїхали до м.Семилуки Воронезької області Російської Федерації для постійного проживання. Їх особистих речей в квартирі не має. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка у судове засідання не з'явилась, її інтереси в суді представляє [PERSON] на підставі договору. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, їх інтереси в суді представляє [PERSON] на підставі довіреності. Представник відповідачів в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кальміуської райадміністрації Маріупольської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2012 року, є власницею квартири [ADDRESS]. Суду надані копії свідоцтв про реєстрацію за місцем перебування відносно [PERSON] (№4569), [PERSON] (№703), [PERSON] ( № 1330), відповідно до яких вказані особи зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Згідно наданих копій паспортів, виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON], 12 жовтня 2016 року та 21 липня 2016 року відповідно, останні є громадянами Російської Федерації. Суд виходить також і з того, що визнання позову представником відповідачів за довіреністю не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та відповідачі слід визнати такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачі не мешкають за місцем реєстрації більше одного року. Разом з тим, суд зазначає, що задовольняючи позовні вимоги щодо визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не порушує її права, оскільки відповідно до діючого законодавства, дитина повинна бути зареєстрована з одним із батьків, та відповідно до наданих суду документів, дитина зареєстрована з батьками в [ADDRESS].

Outcome: approved