Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: - зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, [PERSON], [INFO]; - визначити наступні способи участі у вихованні доньки, [PERSON], [INFO], а саме необмежене особисте спілкування, а також спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та будь-якого іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; побачення два рази на тиждень без присутності матері [PERSON]: у неділю та в один з робочих днів (з понеділка по пятницю) - у проміжок часу з 9:00 год. до 19:00 год. (по узгодженню з відповідачем і враховуючи режим дня доньки) в громадських місцях або за місцем її перебування; передбачити його спільний відпочинок з донькою (по узгодженню з відповідачем) з урахуванням графіків відпусток його та відповідача; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з донькою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з ним (за попереднім узгодженням з відповідачем); в день його побачення з донькою, він має право забирати доньку з дому чи іншого місця її перебування особисто; зобовязати [PERSON], за два дні до дня його зустрічі з донькою, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що 11 серпня 2007 року відділом реєстрації актів громадянського стану міського управління юстиції міста Бровари зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] Від спільного подружнього життя в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. З часу розлучення між ним почалися непорозуміння щодо участі у вихованні доньки, її відвідуванні та нормальному спілкуванні. Всі його намагання врегулювати питання мирним шляхом жодних результатів не дали. З підстав визначення порядку участі у вихованні дочки він звернувся до органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області встановлено дні та години побачень з дитиною: щонеділі з 09 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. З часу прийняття даного рішення [PERSON] продовжує чинити перешкоди у спілкуванні із донькою та участі у її вихованні, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, у межах висновку щодо визначення порядку участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO]. Вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. З копії свідоцтва про народження серії І-ОК № 277107 вбачається, що [PERSON] народилася 01 грудня 2010 року у місті Києві. Батько [PERSON]. Мати [PERSON]. (а.с.7). Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів щомісячних доходів. З матеріалів справи вбачається, що у червні 2015 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із заявою про визначення порядку участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO]. Так, рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 09 червня 2015 року № 337 визначено порядок участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO] окремо проживаючому батькові [PERSON], встановлено дні та години побачень з дитиною: щонеділі з 09 год.00 хв. до 12 год. 30 хв. Перші три зустрічі провести у присутності спеціаліста центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 06 грудня 2016 року № 1-18/2313 [PERSON] призначено порядок участі у вихованні дитини: щонеділі з 09 год0 00 хв. до 12 год. 30 хв. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як записано у статті 5 Хартії прав сімї, представленої Апостольським Престолом 22 жовтня 1983 року, «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невідємне право виховувати їх; отже, їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей». Правила статті 151 СК України повністю узгоджені із таким визначенням місця матері, батька у процесі виховання дитини. При цьому слід зазначити, що права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї, тому права батьків стосовно виховання дитини й виведені в Сімейному кодексі на друге місце - після обовязків. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Норма статті 153 СК України як раз і є свідченням такої поваги. За приписами статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі: Закон № 2402-III), цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. Згідно зі статтею 2 Закону № 2402-III законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. За приписами статей 3, 8 Закону № 2402-III всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоровя та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до статті 11 Закону № 2402-III кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 3, частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини безпосередньо врегульовано законодавцем у статті 157 СК України. За правилами вказаної правової норми питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У разі виникнення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, цей спір може бути вирішений органом опіки та піклування. Так, статтею 158 СК України прямо передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Згідно приписів статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення у справі, суд приймає до уваги позитивну характеристику позивача за місцем роботи, наявність у нього стабільного заробітку, акт обстеження житлово-побутових умов щодо наявності у [PERSON] необхідних умов для виховання, розвитку та проживання дитини, а також не перебування ним на обліку у лікарів нарколога та психіатра, що підтверджено відповідними довідками Броварської районної центральної лікарні. З характеристики психоемоційного стану дитини від 23 листопада 2016 року № 22 вбачається, що у дитини прослідковується тісний емоційний зв'язок із мамою, дівчина знає батька про те не спілкується з ним; дитина відчуває стійку потребу у підтримці з боку найбільш значущих дорослих (мами, бабусі). Відповідно до частини пятої статті 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області від 06 грудня 2016 року є достатньо обґрунтованим, відповідає інтересам дитини з урахуванням її віку, психоемоційного стану та відношення до батька на даний момент, а тому суд погоджується із ним та бере за основу для визначення способу участі у вихованні дитини. Щодо обраного позивачем способу участі, то він жодним чином не мотивований та з урахуванням інтересів малолітньої дитини та її прав не може бути погоджений судом. Наведені відповідачем [PERSON] заперечення, не спростовують доводів позивача щодо його права як батька брати участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею та побаченні. У даному випадку відповідача слід зобовязати не чинити позивачу перешкод у спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON], [INFO]. Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що активна участь у вихованні дитини є не тільки правом батьків, а насамперед їх обовязком, про що зазначалося вище. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial