Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що житловий будинок та господарські споруди побудовані ним у 1990 - 1991 роках у відповідності до виготовленого на його ім`я будівельного паспорта та дозволу на право виконання будівельних робіт. Як будівельним паспортом на забудову виділеної йому земельної ділянки за 1990 рік, так і генеральним планом села до його господарства передбачений заїзд зі сторони центральної вулиці села, зокрема з вулиці Миру. Заїзд до його господарства проходить повз господарство відповідача [PERSON] , що в [ADDRESS] . Сам [PERSON] у даному господарстві не проживає, а за даним господарством здійснює догляд його дядько [PERSON] з дружиною [PERSON] , яка перекрила заїзд дерев`яною жердиною, вважаючи зазначений заїзд подвір`ям господарства [PERSON] , чим чинить йому перешкоди в користуванні громадським заїздом до господарства. З цього приводу та встановлення твердої межі заїзду він звертався до Спаської сільської ради. На місце виходила комісія сільської ради, яка дивним чином у результаті обстеження не виявила порушень щодо перешкоджання в користуванні заїздом, не встановила межі заїзду, а рекомендувала відповідачу [PERSON] встановити ворота для більш зручного використання дороги, що відобразила в Акті обстеження земельної ділянки від 29.05.2020 р. На адвокатський запит Спаська сільська рада надала інформацію про те, що спірний заїзд є спільним для позивача та [PERSON] користування, і що у зв`язку з відсутністю воріт заїзд тимчасово перекритий «вориною». Також сільська рада повідомила, що Генеральнм планом с.Погорілець не передбачений заїзд до господарства позивача, а для встановлення заїзду потрібно надати будівельний паспорт житлової забудови. Така позиція Спаської сільської ради є суперечливою, помилковою, і не узгоджується з приписами Земельного кодексу України, у відповідності до яких землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, а питання встановлення твердих меж заїзду відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин Така позиція відповідачів змусила звернутися з позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він на момент звернення до суду не міг належним чином користуватись заїздом до свого господарства так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] встановили на заїзді дерев`яну жердину та перекрили проїзд. Представники Спаської сільської ради Івано-Франківської області вийшовши по його зверненню на місце порушень не встановили, а навпаки рекомендували [PERSON] встановити на дорозі ворота. Свої позовні вимоги підтримує у повному об`ємі та просить суд його задоволити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що жодних перешкод у користуванні заїздом позивачу вони не чинять, а тому просять суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] суду пояснила, що це вона встановила дерев`яну жердину на заїзді, щоб свійські тварини та птиця не заходили на грядки [PERSON] , які вона обробляє і засаджує собі городиною з його дозволу. Вважала, що позивач без проблем міг забрати цю дерев`яну жердину та проїхати чи пройти до свого господарства. Однак вона до початку судового розгляду цю дерев`яну жердину демонтувала. У судовому засіданні представник Спаської сільської ради Івано-Франківської області - Гуйван Л.З. суду пояснила, що 20.05.2020 року у складі комісії виходила на обстеження земельної ділянки відповідача [PERSON] по [ADDRESS] , за заявою позивача [PERSON] . В результаті обстеження комісія порушень земельного законодавства не виявила, тобто жодних перешкод на заїзді виявлено не було. Тверду межу заїзду комісія не встановила так, як по картографічних матеріалах с.Погорілець заїзд до господарства позивача на генплані с.Погорілець не відображений. Тому просила суд у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані, або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що згідно копії Будівельного паспорта позивача [PERSON] до будинковолодіння [ADDRESS] передбачений заїзд/ а.с.5-9/. Актом обстеження земельної ділянки/а.с.11/ підтверджено, що на момент обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] порушень в користуванні спільною дорогою виявлено не було. Дана обставина підтверджена також поясненнями, як позивача [PERSON] так і відповідачами [PERSON] і [PERSON] . Викопіюванням із генплану с.Погорілець/а.с.57, 94, 97/ підтверджено, що до господарства [PERSON] по [ADDRESS] передбачений заїзд. Копіями плану земельної ділянки, виготовленого на замовлення [PERSON] /а.с.95-96/ встановлено, що до господарства [PERSON] по [ADDRESS] передбачен заїзд шириною в стороні А-Г 4,59м, а на стороні Б-В 4,17м. Суд не приймає до уваги та не дає оцінку фотографіям, на яких зафіксована дерев`яна жердина/а.с.18-19/ по [ADDRESS] , у зв`язку з ти, що ця перешкода була демонтована відповідачами [PERSON] та [PERSON] у добровільному порядку ще до початку судового розгляду по суті справи. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах справи не існує. Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ч.1 ст.18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Згідно із ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ч.3 ст.71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Згідно ст.103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Судом встановлено, що самочинно встановлена дерев`яна жердина по [ADDRESS] відповідачами [PERSON] та [PERSON] була добровільно демонтована ще до розгляду справи по суті. Однак представниками Спаської сільської ради не було встановлено твердих меж заїзду до господарства [PERSON] по [ADDRESS] , хоча це належить до компетенції сільської ради. За змістом ст.12 ЗК України питання встановлення твердих меж заїзду відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. Особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналізуючи документи, які містяться в матеріалах справи та пояснення сторін по даній справі суд вважає, що [PERSON] не надав належні та допустимі докази того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] створюють йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належними йому будинковолодінням та земельною ділянкою шляхом перекривання спільного заїзду. Що ж стосовно бездіяльності Спаської сільської ради Івано-Франківської області, що порушило право позивача [PERSON] на користування та розпорядження його майном, суд приходить до висновку, що встановлення твердих меж заїзду позбавило позивача можливості проїзду до свого будинковолодіння, у зв`язку з чим позивач не може на власний розсуд використовувати свою земельну ділянку за призначенням, проводити будь-які будівельні та ремонтні роботи, та роботи пов`язані з обслуговуванням житлового будинку і господарських споруд. На звернення позивача до Спаської сільської ради Івано-Франківської області щодо захисту його порушеного права, останя відреагувала у такий спосіб, який не відновив його порушеного права, тому позивач змушений був звернутися за захистом до суду. Таким чином суд приходить до висновку, що Спаська сільська рада Івано-Франківської області самоусунулася від вирішення даного питання, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом щодо порушення його прав на належне користування своєю земельною ділянкою та будинковолодінням. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 83, 103, 152, 158 ЗК України та

Outcome: dismissed