Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги, тим, що 14.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 3024, за яким з позивача встановлено стягнути на користь відповідача суму заборгованості у розмірі 54 797,10 грн. за кредитною платіжною карткою, що була оформлена позивачем у 2012 році. Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. Крім того, позивач вважає, що, в силу вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зобов`язана була відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у вчиненні виконавчого напису у зв`язку з пропуском ПАТ «КБ «Приватбанк» трирічного строку з дня виникнення права вимоги. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Ухвалою від 17.08.2017 року суддею Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О. відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання на 24.10.2017 року. 13.12.2017 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву, в яких нотаріус зазначає, що його дії по відношенню до оспорюваного виконавчого напису є законними та правомірними. Виконавчий напис вчинено з урахуванням положень Закону України «Про нотаріат». 03.01.2018 року представник відповідача Кобзар Ю.Б. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що позивач не підтверджує обставини, на які він посилається, жодними достовірними доказами. Ухвалою від 05.06.2018 року, у зв`язку з повторним автоматичним розподілом справи (розпорядження суду від 29.05.2018 року № 361), суддею Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у цій справі. З урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, суд вирішив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 10.09.2018 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження судом призначено з повідомленням сторін про розгляд справи 12.11.2018 року. Сторони в судове засідання не з`явилися та направили до суду зави від 02.08.2019 року, від 30.07.2019 року, від 18.10.2019 року і від 21.10.2019 року про розгляд справи без їх участі. Ухвалами суду від 10.09.2018 року та від 12.03.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином завірену копію нотаріальної справи та виконавчого напису від 14.04.2016 року № 3024. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків позовної давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 року у справі за №6-887цс17. Судом встановлено, що 14.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3024, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості, що виникла за кредитною платіжною карткою, що була оформлена позивачем у 2012 році, і за період з 2012 року по 14.04.2016 року заборгованість становить 54 797 грн. 10 коп. Із письмових пояснень представника позивача вбачається, що у виконавчому написі приватного нотаріуса Бондар І.М. зазначено: залишок заборгованості за кредитом позивача - 8 803,62 грн.; залишок заборгованості за відсотками - 38 815,05 грн.; пеня та комісія - 2 950,00 грн.; штраф - 2 528,43 грн.; витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису 1 700,00 грн. що загалом становить 54 797,10 грн. Також зазначено період стягнення, а саме з 27.02.2013 року по 29.02.2016 року. При цьому сам виконавчий напис вчинений 14.04.2016 року. В матеріалах справи, і у доданих до відзиву на позов додаткових документах, відсутні докази того, що документи надані нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в зазначеному розмірі. Разом з цим, представником відповідача на спростування доводів позивача також не надані суду копії документів, які подавались нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Враховуючи, що матеріали справи не містять та приватним нотаріусом і відповідачем не надано належним чином завірених копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суд позбавлений можливості перевірити дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та безспірність заборгованості за кредитним договором. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а виконавчий напис, вчинений 14.04.2016 року, таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не було встановлено факту безспірності заборгованості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved