Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області цивільна справа за заявою [PERSON] , яка мотивована тим, що вона у 2006 р. виявила у себе відсутність паспорта колишнього СРСР зразка 1974 р. Її особу було встановлено у 2010 році відповідним актом та рішенням суду. На звернення до Карлівського РС УДМС України в Полтавській області щодо повторного отримання паспорта його видано не було так як у заінтересованої особи відсутня інформація щодо підтвердження видачі заявниці паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року та щодо його реєстрації. Факт постійного проживання заявниці на території України можуть підтвердити громадяни [PERSON] та [PERSON] У зв`язку з наведеним заявниця просить встановити факт її постійного проживання на території України. 12.01.2018 р. від представника заінтересованої особи надійшов відзив на заяву, в якому він заперечує проти її задоволення, так як заявниця н надала достатніх доказів, які б підтверджували факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 р. (а.с.31-33). Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та наполягала на її задоволенні, пояснивши, що вона все життя жила і працювала в Україні та на даний час не має можливості отримати громадянство, представник заінтересованої особи проти задоволення зави заперечувала з огляду на відсутність доказів факту проживання заявниці на території України на час набуття Україною незалежності. Суд, заслухавши заявницю та представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Запоріжжя та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29.12.1972 р. по 10.05.1976 р., з 16.09.1977 р. по 04.09.1984 р. та з 11.02.1992 р. по 18.11.1993 р., що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від05.04.2017 р. №04-27/2-3232, №04-27/2-3233 та №04-27/2-3231 (а.с.6-8). Згідно копії довідки про укладення шлюбу №266 від 15.03.2011 р. вбачається, що заявниця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] актовий запис №60 від 13.10.1989 р. (а.с.9), який був розірваний на підставі рішення Надимського міського суду Тюменської області від 21.11.1991 р. про що було зроблено 26.02.1997 р. актовий запис №13 (а.с.10). Згідно довідок Попівської сільської ради Карлівського району Полтавської області №534 від 18.05.2012 р. та №707 від 07.04.2017 р. вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 25.05.2006 р. і по даний час (а.с12,13). За рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 11.08.2010 р. було вирішено встановити, що особа, яка зображена на фотографії №1 в акті встановлення №2 від 28.05.2010 р. є [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с.14-16). Відповідно до довідки Карлівського районного сектору Управління державної міграційної служби в Полтавській області ДМС України №28/906 від 27.08.2016 р. підтверджено те, що [PERSON] зверталася до Карлівського РС УДМС в Полтавські області із заявою про встановлення особи, в результаті чого перевіркою було встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави (а.с.17). Частиною 1 статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи 13.11.1991 р. Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9\~Закону України\~«Про громадянство\~України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Статтею 1\~цього ж\~Закону визначено, що безперервним проживанням на території України є проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів. Проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.315\~ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно з ч.1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доводи заявниці про те, що вона постійно проживала на території України за адресою: м [ADDRESS] , [ADDRESS] , є лише власними твердженнями заявниці, які не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а тому до уваги судом не приймаються. Заявник не надала жодного письмового доказу на підтвердження її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р., натомість з наданих довідок вбачається, що у вказаній квартирі [PERSON] була прописана з 29.12.1972 р. по 10.05.1976 р., з 16.09.1977 р. по 04.09.1984 р. та з 11.02.1992 р. по 18.11.1993 р. [NUMBER] інформація відсутня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений до встановлення факт є недоведеним, а тому у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed