overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого мiж ними 12 серпня 2016 року Виконкомом Стольненської сільської ради Менського району Чернігівській області, актовий запис № 02 мотивуючи позов тим, що з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , подружнє життя між ними не склалося, оскільки не зійшлися характерами, позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб, після розлучення залишити прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку задовольнити позов. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12 серпня 2016 року Виконкомом Стольненської сільської ради Менського району Чернігівській області, актовий запис № 02, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (арк.с. 3). Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (арк.с. 4). Суд враховує, відповідач позов визнав, причини розпаду сiм`ї, на якi посилається позивач є поважними, між сторонами шлюбні стосунки припинені і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, а тому збереження шлюбу, за таких обставин, суперечить інтересам позивача. За таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 19.07.2014 року, зареєстрованого у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 557. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що спільне життя з відповідачем згодом не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер, проживають окремо. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, на примирення не згоден. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви, в яких просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 19.07.2014 року у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 557 від 19.07.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, повторно 20.01.2015 року. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначає, що з 10 жовтня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, на даний час шлюб існує лише формально, шлюбні відносини фактично припинені з травня 2020 року. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим, позивач просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що сім`ю вберегти неможливо. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 10 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів. Подружні відносини сторони припинили. Сторони категорично заперечують можливість примирення і збереження сім`ї. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та поясненнями сторін. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання сторін зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначає, що з 28 квітня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, на даний час шлюб існує лише формально, шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим, позивач просить шлюб розірвати. У судовому засіданні представник позивача адвокат Карун В. П. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що сім`ю вберегти неможливо. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 28 квітня 2012 року зареєстрували шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів. Подружні відносини сторони припинили. Сторони категорично заперечують можливість примирення і збереження сім`ї. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та поясненнями сторін та їх представників. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання сторін зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2010 по 2014 роки, мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Відповідач як батько дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а дитина потребує такої допомоги. Аліменти іншим особам відповідач не виплачує, інших неповнолітніх дітей або осіб на утриманні, не має. Позивачка просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання тричі не з`являвся, повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, однак судових викликів не отримав, поштові конверти повернулися до суду без вручення адресатові із зазначенням причин невручення: адресат відсутній за адресою, за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказане суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , в якій проживає одна. При зверненні до Департаменту адміністративних послуг з`ясувалось, що у вказаній квартирі зареєстрований також відповідач у справі, який не мешкає за цією адресою з 1979 року. Просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачк у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 30.10.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.9, 15), на її ім`я відкритий особистий рахунок № [NUMBER] (а.с.10, 11). За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) З акту про фактичне проживання від 24.09.2020 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає лише [PERSON] (а.с.28). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не є власником спірної кімнати, у неї не проживає, його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 18 жовтня 2007 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 396. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вказала, що з 2019 року разом із чоловіком не проживають, між ними втрачено почуття любові, також на це вплинула велика різниця у віку. Вважала, що примирення та збереження сім`ї неможливе, а тому наполягала на розірванні її шлюбу. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню, виходячи з такого. Встановлено, що 18 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 396, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18.10.2007 року. Зі свідоцтва про народження, виданого 29.02.2008 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2018 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 170. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вказала, що з лютого 2020 року з чоловіком разом не проживають, між ними відсутні будь-які стосунки, кожен з подружжя живе окремим життям. Вважала, що примирення та збереження сім`ї неможливе, а тому наполягала на розірванні її шлюбу. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Після розірвання шлюбу просив залишити прізвище [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Встановлено, що 21 серпня 2018 року сторони зареєстрували шлюб в Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 170, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 21.08.2018 року. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved