Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що він працює механіком цеху №103 у ПрАТ «Азовелектросталь». За період часу з липня 2014 року по грудень 2014 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 13999,71 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13999,71 грн. У ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 4000 грн., зазначивши, що вона була завдана внаслідок протиправних дій відповідача з невиплати заробітної плати. Також уточнив вимоги щодо періоду заборгованості з заробітної плати та просив стягнути на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14507,32 грн. за період з серпня 2014 року по січень 2015 року включно. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнала та вказала, що дійсно станом на 25.02.2015 року підприємство має перед ним заборгованість в сумі 14507,32 грн. Не погодилась із вимогами про стягнення суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Судом встановлено, що позивач у період з 16.11.2007 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно довідки №485, виданої 26.02.2015 року ПрАТ «Азовелектросталь», у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по січень 2015 року включно, яка станом на 25.02.2015 року складає 14507,32 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 4000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 400 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 487,20 грн.

Outcome: partial