Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS] . [PERSON] було надано ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 425 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з серпня 2015 року по липень 2018 року в розмірі 25 911,00 грн. Оскільки відповідачі вчасно не сплатили боргу, тому мають його повернути. Вказав, що за договором плата за житло встановлена з розрахунку за одне ліжко-місце в розмірі 425 грн., що за кімнату становить 1 275 грн. Починаючи з серпня 2015 року відповідач не вносить плату, тому виникла заборгованість в розмірі 25 911,00 грн. Даний борг відповідачі мають сплатити з урахування індексу інфляції в розмірі 6 636,91 грн., трьох відсотків річних в розмірі 24 426,82 грн. Загалом борг становить 56 974,73 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 56 974,73 грн., витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні [PERSON] та його представник проти позову заперечували. Вказали, що відповідач звільнив кімнату у вересні 2015 року та з того часу не проживав в гуртожитку. Позивач просить стягнути заборгованість за період з серпня 2015 року по липень 2018 року. Рішення суду про стягнення з нього заборгованості за період з грудня 2013 року по липень 2015 року він виконав у повному обсязі. Також зазначив, що позивач не має права стягувати кошти, оскільки нежитлові приміщення, які належать товариству на праві власності, не переведені в житлові. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою [ADDRESS] . 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір № 512 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату № [ADDRESS], ліжко-місце у кількості 3 л/м на строк по 31 грудня 2014 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідача перед ТОВ «Черемшина-2012» починаючи з серпня 2015 року та станом на 31 липня 2018 року за користування ліжко-місцями становить в сумі 56 974,73 грн., яка складається з суми основного боргу - 25 911,00 грн, суми втрат від інфляції - 6 636,91 грн та 3-х процентів річних - 24 426,82 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до вимог ст. 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, (яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до п. 39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Згідно вимог ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Також судом встановлено, що [PERSON] з березня 2015 року не проживає в гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджено актом №1/04-498 від 03 квітня 2019 року та довідкою виконавчого комітету Вишневої міської ради №489 від 03 квітня 2019 року. На свої твердження про те, що [PERSON] звільнив гуртожиток у квітні 2017 року, позивач не надав суду жодного доказу, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні, обмежившись лише власними поясненнями. Доказів на спростування доказів, поданих позивачем, суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] з березня 2015 року не проживає у гуртожитку. З поданого розрахунку заборгованості вбачаться, що позивач просить суд стягнути заборгованість з серпня 2015 року по липень 2018 року в розмірі 25911 грн., разом з тим доказів того, що відповідач у вказаний період проживав в гуртожитку або іншим чином користувався кімнатою суду не надав. Щодо заборгованості станом на 01 серпня 2015 року в розмірі 1275 грн. з матеріалі справи не можливо встановити за який період вона виникла. Тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed