Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 05.02.2005 року, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї. У зв'язку з цим між ними виникають сварки, тому вважає збереження шлюбу неможливим і просить його розірвати, а також після розірвання шлюбу малолітню дитину залишити проживати з нею. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, пояснивши, що шлюбні відносини між ними припинені близько чотирьох місяців тому і проживають окремо. Відповідач у судовому засіданні неодноразово змінював свою позицію відносно заявленого позову, то визнаючи його, то заперечуючи проти його задоволення, а також пояснив, що шлюбні відносини між ними були припинені, але він усвідомив помилки у своїй поведінці та відношенні до позивача і хотів би зберегти сім'ю. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч. 1 ст. 24 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу (ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05.02.2005 року між позивачем та відповідачем виконкомом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області зареєстровано шлюб за актовим записом № 4. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. Тому, зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, і згідно ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини чи чоловіка на особисту свободу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн., що підтверджено документально і який підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved