Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 10.09.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким останній взяв у нього в борг 297600 грн. та зобовязався повернути їх у строк до 01.11.2015 року. На підтвердження укладення договору позики 10.09.2015 року відповідач написав власноруч розписку. У встановлений договором строк [PERSON] зобовязання не виконав, до теперішнього часу борг не повернув. Посилаючись на ст.625 ЦК України вважає що відповідач повинен сплатити йому борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в загальні сумі 320515,20 грн. та 3% річних у розмірі 7316, всього 327731,20 грн., а також просить стягнути понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Його представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечують (а.с.67-68, 84). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявися. Суд визнав причини неявки його у удове засідання неповажними і ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зобовязання виникають з цивільних прав і обовязків, підставами виникнення яких є договори та інші правочини, як зазначено у ст.11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно зі ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у строк та в порядок, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 10.09.2015 року був укладений договір позики, згідно з якими позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 297600,00 грн. На підтвердження факту отримання зазначеної грошової суми позичальник видав позичкодавцю розписку, оригінал якої долучений до матеріалів справи. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався повернути грошові кошти до 01.11.2015 року в повному обсязі (а.с.85-86). Після спливу вказаного строку відповідач [PERSON] свої зобовязання за вищезазначеними договорами належним чином не виконав, отримані від [PERSON] гроші своєчасно не повернув. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 297600 грн. та 3% річних за прострочення повернення позики за період з 01.11.2015р. по 25.08.2016р. у розмірі 7316,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Індекс інфляції є покажчиком характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, тож норма ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Перевіривши розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, який наведено у позовній заяві, суд встановив, що він здійснений не вірно і є завищеним. За підрахунком суду інфляційні втрати становлять 21921,48 грн. Так позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.11.2015р. по 25.08.2016р. Сукупний індекс інфляції за цей період становить 1,074. Таким чином сума боргу з урахуванням індекс інфляції буде становити 319521,48 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 3268,37 грн.

Outcome: partial