Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 31.05.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він надав відповідачу у борг 2000,00 грн. до 30.06.2017 року. Додатковою угодою від 13.02.2018 року №1 він надав у позику відповідачу ще 2000,00 грн. і 3700 грн. Таким чином загальна сума позики зросла до 7700,00 грн. також був погоджений розмір пені в сумі 1536,00 грн. Додатковою угодою№2 від 20.02.2018 року позивач передав відповідачу у позику 8000,00 грн. в рублевому еквіваленті -16672,88 рублів на строк до 30.03.2018 року. Пунктом 2 додаткової угоди була передбачена сплата пені у розмірі 0,2% в день від суми заборгованості. Цією ж угодою сторони погодили загальну суму боргу у 15700,00 грн. В подальшому сторони проводили облік часткового погашення відповідачем пені та звірку заборгованості. 27.07.2019 року сторони підписали додаткову угоду №6, в якій фактично переоформили і підписали замість раніше діючого договору позики новий договір позики, з урахуванням норм законодавства України. За цим договором сторони погодили , що позичальник отримав від позикодавця безвідсоткову позику у розмірі 25832 гривень на термін 26 місяців і зобов`язується повернути її до 30 вересня 2021 року перераховуючи по 1000 гривень щомісяця, починаючи з липня 2019 року, до повного погашення боргу. Відповідачем у липні 2019 року був здійснений 1 платіж у розмірі 1000 гривень, після того відповідач борг не повернула. 15.10.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості. Однак відповідач його вимоги не виконала. Посилаючись на ст.ст.1046-1049 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 27.07.2019 року в розмірі 25832,00 грн., пеню у розмірі 13380,96 грн., всього 39212,96 грн. і судові витрати. Представник позивача [PERSON] просила розглянути справу в заочному порядку, позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, ідентичні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, оскільки судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно із п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. За наявності сукупності підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу,\~ в\~ заочному порядку, за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] 31.05.2017 року був укладений договір позики на суму 2000,00 грн. на строк до 30.07.2017 року. Пунктом 2 цього договору була визначена пеня у розмірі 0,2% за кожний день прострочи договору. В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, за якими позивач передавав відповідачу у позику грошові кошти. Додатковою угодою №6 від 27.07.2019 року до договору позики від 31.05.2017 року сторони провели звірку заборгованості за договором позики. 27.07.2019 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений новий договір позики замість раніше діючого від 31.05.2017 року, з реструктуризацією позики. За цим договором сторони визначили, що позичальник отримав від позикодавця безвідсоткову позику у розмірі 25832,00 грн. на строк 26 місяців, яку позичальник зобов`язалася повернути до 30 вересня 2021 року шляхом перерахування по 1000,00 грн. щомісяця до повного погашення позики, починаючи виплати з липня 2019 року. Пунктом 3 цього договору була визначена пеня у розмірі 0,2% за кожний день прострочення від неповернутих вчасно сум (а.с.12). Відповідач умови договору не виконувала. 15.10.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості. Однак відповідач його вимоги не виконала. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 25832,00 грн. і пені у розмірі 13380,96 грн. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved