Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вимогами про встановлення факту володіння [PERSON] житловим будинком з господарчими будівлями та визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями на підставі прийняття спадщини за заповітом після її смерті. Як підставу позову зазначив, що 9 березня 1994 року померла [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: [INFO] Верьовкіна-25. За вказаною адресою також проживала та була зареєстрована [PERSON], яка після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном, не заявила про відмову від спадщини та постійно проживала у житловому будинку за вищевказаною адресою. 4 листопада 2009 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Семенівської сільської ради, за яким все своє майно вона заповідала позивачу. 28 березня 2010 року [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вищезазначеного житлового будинку. Вказує, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Звернувшись до нотаріального органу, отримано відмову в звязку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Зазначає, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки користувався спадковим майном, підтримував будинок у належному стані. На теперішній час виникла необхідність у визнанні права власності на будинок з господарчими будівлями в звязку з оформленням документів на земельну ділянку. Просить встановити той факт, що [PERSON], який помер 2 травня 2010 року та [PERSON], яка померла 18 лютого 2012 року, володіли житловим будинком з господарчими будівлями, що розташований по вул. Перемоги-29 у с. Олександрівка Шевченківського району Харківської області, а також визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по вул. Перемоги-29 у с. Олександрівка Шевченківського району Харківської області, який належав [PERSON], померлому 2 травня 2010 року та [PERSON], померлій 18 лютого 2012 року, на підставі прийняття спадщини за законом після їх смерті. У судове засідання сторони та їх представники не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, представник позивача підтримав позов та наполягав на його задоволенні, представник відповідача визнав позов і не заперечував проти його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. У відповідності до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту належності правовстановлюючих документів. Згідно вимогам ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що 9 березня 1994 року померла [PERSON] (а.с. 12). За інформацією виконавчого комітету Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON] постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: [INFO] Верьовкіна-25, згідно запису в погосподарській книзі № 1, особовий рахунок № 22 до дня смерті 9 березня 1994 року. За цією ж адресою постійно проживала та була зареєстрована [PERSON] до дня своєї смерті 28 березня 2010 року. На день смерті [PERSON] проживала одна. У погосподарському обліку сільської ради будинок ні за ким не зареєстрований, земельна ділянка не приватизована і знаходиться у комунальній власності сільської ради (а.с. 6-8). На підставі положень Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, що діяв на час смерті [PERSON], [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки не заявила про відмову від спадщини та постійно проживала у житловому будинку за вказаною адресою. 4 листопада 2009 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Семенівської сільської ради та зареєстровано у реєстрі під № 107, за яким все своє майно вона заповідала [PERSON], [INFO] (а.с. 5). 28 березня 2010 року [PERSON] померла (а.с. 4). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого в с. Богодарівка Шевченківського району Харківської області по вул. Верьовкіна-25. За повідомленням КП «Шевченківське БТІ» вартість житлового будинку, розташованого по вул. Верьовкіна-25 у с. Богодарівка Шевченківського району Харківської області, становить 141\~003 гривень, будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.10.2005 року, виданого виконкомом Семенівської сільської ради згідно рішення № 7/8 від 12.07.2005 року (а.с. 13). Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 04.02.2011 року свідоцтво про право власності від 24.10.2005 року, видане виконкомом Семенівської сільської ради згідно рішенню № 7/8 від 12.07.2005 року на імя [PERSON] визнано недійсним (а.с. 9). Рішенням виконкому Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області № VІІ/5 від 14.07.2015 року скасовано рішення виконкому сільської ради № 7/8 від 12.07.2005 року «Про надання права власності на будинок [PERSON]П.» (а.с. 10). Згідно інформаційним довідкам зі спадкового реєстру спадкових справ, заповітів, спадкових договорів, після смерті спадкодавців [PERSON], померлої 09.03.1994 року та [PERSON], померлої 28.03.2010 року спадкову справу не заведено, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, спадкові договори та заповіти відсутні (а.с. 25-31). У відповідності до вимог ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 5). Інші спадкоємці відсутні. На теперішній час у позивача виникла необхідність у визнанні права власності на будинок з господарчими будівлями, в звязку з оформленням документів на земельну ділянку. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне встановити факт володіння [PERSON] житловим будинком з господарчими будівлямита можливим визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарчими будівлями на підставі прийняття спадщини після її смерті.

Outcome: partial