Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 18\~661, 46 грн., з яких: 15\~576 грн. сума позики, 1959, 46 грн. інфляційні витрати та 1126, 00 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2015 року між ним з відповідачем було укладено договір позики, який оформлено розпискою написаною [PERSON] власноручно. Відповідно до умов договору позивач позичив відповідачу кошти в сумі 600 доларів США, що в еквіваленті складає 9\~516 грн.(600*15, 86). Згідно умов договору позики позичальник зобов'язався повернути позичені кошти до 20 лютого 2015 року, однак, до даного часу борг не повернув. Станом на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ один долар США становить 25, 96 грн., таким чином сума основного боргу складає 15\~576 грн.(25,95*600). Сума інфляційних витрат становить 1959,46 грн. та три проценти річних 1126, 60 грн.. Позивач вважає, що відповідач не добросовісно виконав свої обов»язки по договору позики, порушив строки повернення взятих у позивача грошових коштів. У судове засідання позивач та його представник - адвокат [PERSON] не з'явилися. Від представника позивача у матеріалах справи міститься заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, надав згоду на проведення заочного розгляду(а.с. 55). Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не направив. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною, а також в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на виконання якого відповідачем видано розписку та за умовами якого позивач передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 600 доларів США терміном до 20 лютого 2015 року, однак відповідач свої зобов'язання у визначений в розписці строк не виконав та не повернув позивачу суму позики, підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с. 56). Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статей 525,\~526,\~530 ЦК України,\~зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно частини першої \~статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України,\~встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень\~статті 533 ЦК України,\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку(стаття 545 ЦК України). Той факт, що борг за договором позики [PERSON] не повернутий свідчить наявний у позивача оригінал розписки. Доказів на підтвердження виконань умов договору суду не надано. А отже, стягненню з відповідача підлягає борг: сума позики 15\~576 грн (600\~доларів США\~х 25,96\~грн.\~по курсу\~НБУ станом\~на 17\~липня 2018\~року),\~та 3%\~річних від\~простроченої суми\~боргу за\~період з\~21\~лютого 2015\~року по\~19\~липня 2017\~року у\~сумі 1126, 00 грн.. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат суд зазначає наступне. Як передбачено нормами Закону від 03 липня 1991 року N 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності, а не іноземної валюти. Отже, індекс інфляції внаслідок знецінення підлягає грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України ві 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10). Тому частина друга статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене у гривні. А тому в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 1959, 46 грн позивачу слід відмовити. Таким чином стягненню підлягає борг у розмірі 16\~702 грн.. Відповідно до частини першої статті141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 572, 80 грн. (16702* 640: 18 661, 46).

Outcome: partial