Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова Вікторія Миколаївна, [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю « Бест-Корт», про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташований за адресою : [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1569. Згідно п. 1.1 Договору купівлі-продажу, зазначене майно належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» № ПВ-14-29-102/03/07 від 10 липня 2007 року. 10.05.2007р. між [PERSON] та ТОВ «Бест-Корт» укладено договір № 10/05, згідно умов якого [PERSON] виступила поручителем товариства перед банківською установою АБ «ТАС-Бізнесбанк» щодо погашення товариством боргового зобов'язання в розмірі 157000 доларів США. При цьому товариство повинно було у 5 денний термін повернути цей борг у випадку його погашення [PERSON] 11.05.2007р. між ТОВ «Бест-Корт» і [PERSON] укладено договір № 11/05 про забезпечення зобов'язань виконання товариством умов договору № 10/05, згідно якого у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань товариства щодо погашення боргу перед [PERSON], до останньої переходить право власності на рухоме та нерухоме майно (адміністративно-побутовий корпус, паркан, фонтан, критий корт, підпірні стінки, замощення). На підставі зазначених договорів рішенням Третейського суду від 04.06.2007р. визнано за [PERSON] право власності на рухомі та нерухомі об'єкти, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2007р. видано виконавчий документ за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» від 04.06.2007р. 11 червня 2007 року ОП «ЗМБТІ» на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» від 04.06.2007р. було зареєстровано за [PERSON] право власності на адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташований за адресою : [ADDRESS]. Проте, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2008р. ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2007р. про видачу виконавчого документа за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» від 04.06.2007р. скасована та провадження у справі за заявою [PERSON] про видачу виконавчого документу закрито. Ухвалою Верховного суду України від 26.03.2009р. касаційна скарга [PERSON] відхилена, а ухвала апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2008р. залишена без змін. Надалі, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010р. по справі № 2-195/2010р., визнано договір дарування нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 14.06.2007р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1381 недійсним; застосовано реституцію, повернувши сторони договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., у первісний стан: повернуто ТОВ «Бест-Корт» адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2 (паркани № 5, 6, 7, фонтан № 8, критий корт № 9, підпірну стіну № 10, замощення І, ІІ), розташовані за адресою : [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 січня 2011 року апеляційні скарги [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] задоволені частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010р. у цій справі змінено, скасовано в частині застосування реституції шляхом передачі нерухомого майна, а саме: адміністративно - побутового корпусу літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], ТОВ «Бест-Корт». Враховуючи, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Українській товарній біржі «Українська товарна біржа» від 04.06.2007р. скасовано ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13.11.2009р., яке є правовстановлюючим документом для укладення спірного договору купівлі-продажу, вважає, що не може слугувати підставою для переходу права власності. Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено без достатніх правових підстав, а нерухоме майно, виходячи із зазначених обставин, підлягає поверненню законному власнику, а саме ТОВ «Бест-Корт». На підставі викладеного, просить суд витребувати у [PERSON] нерухоме майно, а саме: адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], та передати його ТОВ «Бест-Корт»; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у Запорізькій області зареєструвати за ТОВ «Бест-Корт» право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. В процесі розгляду справи представник позивача уточнила позов в частині кола осіб-учасників процесу, виключивши з числа учасників процесу Реєстраційну службу Головного управління юстиції у Запорізькій області, а також остаточно уточнила позовні вимоги, виключивши з прохальної частини позовну вимогу щодо зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Запорізькій області зареєструвати за ТОВ «Бест-Корт» право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в іншій частині позовні вимоги залишились без змін. В судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що вимоги позивача ґрунтуються на викладених у позові обставинах. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], кожен в окремості, в судовому засіданні проти позову заперечували з тих підстав, що ТОВ «Бест-Корт» та [PERSON], не були власниками зазначеного майна. Вважають, що права [PERSON] взагалі не порушуються переходом права власності на вказане майно, а [PERSON] є добросовісним набувачем. Просили суд у задоволені позову відмовити. Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмові пояснення до позову, в яких зазначила, що під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного майна між [PERSON] та [PERSON] було дотримано всі вимоги закону, останній є добросовісним набувачем і підстави для задоволення позову відсутні. (а.с. 110) Третя особа: [PERSON] в особі свого представника [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмові пояснення до позову, в яких зазначила, що проти позову заперечує повністю, на момент відчуження спірного нерухомого майна за нею було зареєстровано право власності на це майно, її правовстановлюючий документ не скасовувався, а позивач [PERSON] взагалі ніколи не був власником цього майна, а отже його права не порушені. (а.с. 113) Представник третьої особи: ТОВ «Бест-Корт» в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду не надав. Всебічно і повно з»ясувавши обставини справи, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлені такі та факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташований за адресою : [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1569. (а.с. 7-10) На підставі зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2014р. право власності на адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташований за адресою : [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24251487, виданий 15 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. (а.с. 11) Згідно п. 1.1 Договору купівлі-продажу, зазначене майно належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» № ПВ-14-29-102/03/07 від 10 липня 2007 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду як фізична особа із вимогою про витребування нерухомого майна, а саме: адміністративно-побутового корпусу літера Я-2, розташованого за адресою: [ADDRESS] та передачі його ТОВ «Бест-Корт», на підставі статті 388 ЦК України. Згідно статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У статті 388 ЦК України йдеться про право власника на віндикаційний позов. Віндикаційним визнається позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред'являється в тих випадках, коли порушено права володіння, користування і розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що має бути підтверджено правовстановлюючими документами. Сторонами у віндикаційному позові виступають власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Таким чином, із застосуванням способу захисту, передбаченого статтею 388 ЦК України, суд може витребувати майно лише за позовом власника цього майна. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в даному випадку предметом доказування є факт того, що позивач є власником майна, яке просить витребувати та він позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися ним. Як на докази того, що [PERSON]. або ТОВ «Бест-Корт» є власниками спірного об'єкта нерухомості, або були попередніми власниками, позивач посилається, в тому числі і на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13.01.2011р.. Аналізуючи надані позивачем докази, кожен в окремості, суд приходить до наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010р. по справі № 2-195/2010р., визнано договір дарування нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 14.06.2007р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1381 недійсним; застосовано реституцію, повернувши сторони договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., у первісний стан: повернути ТОВ «Бест-Корт» адміністративно - побутовий корпус літ.Я-2 (паркани № 5, 6, 7, фонтан № 8, критий корт № 9, підпірну стіну № 10, замощення І, ІІ), розташовані за адресою : [ADDRESS]. (а.с. 16-18) Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 січня 2011 року апеляційні скарги [PERSON] в особі представника [PERSON] та [PERSON] задоволені частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010р. у цій справі змінено, скасовано в частині застосування реституції шляхом передачі нерухомого майна, а саме: адміністративно - побутового корпусу літ.Я-2, загальною площею 234, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 19-21) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Колегією суддів апеляційного суду Запорізької області при ухваленні рішення від 13 січня 2011 року встановлений факт того, що в матеріалах справи відсутня будь-яка проектно-кошторисна документація щодо спірного об'єкту, інші документи з яких можна зробити висновок про належність його ТОВ «Бест Корт». У даній цивільній справі [PERSON], вимагаючи передати адміністративно-побутовий корпус літера Я-2, розташований за адресою: [ADDRESS] Товариству з обмеженою відповідальністю «Бест Корт» (як і у вищевказаній справі) не надає суду документу, який би встановлював право власності (або інше речове право) ТОВ «Бест Корт» на це нерухоме майно. Крім цього, сам позивач у своїй позовній заяві зазначає, що об'єкт за адресою [ADDRESS], ніколи на праві власності ТОВ «Бест Корт» не належав. Посилання [PERSON] на те, що він є головним бухгалтером та єдиною посадовою особою ТОВ «Бест Корт», у зв'язку із чим він і звернувся до суду з позовом про повернення зазначеного нерухомого майна ТОВ «Бест Корт» не узгоджуються із тим, що [PERSON] подав позов до суду як фізична особа, оскільки а ні Статутом ТОВ «Бест Корт», а ні законом не передбачено право бухгалтера здійснювати у суді представництво товариства без довіреності. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (відповідний витяг міститься в матеріалах справи) єдиною особою, що має право діяти від імені ТОВ «Бест Корт» без довіреності є [PERSON] Також, до позову [PERSON] додав копії двох сторінок статуту ТОВ «Бест Корт», в яких він вказаний засновником товариства із часткою 50%, на що також посилався його представник під час надання пояснень в суді. Проте, наявність у [PERSON] корпоративних прав у ТОВ «Бест Корт» ніяким чином не доводить законність заявлених ним вимог, оскільки згідно роз'яснень пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 51 постанови № 13 від 24.10.2008 року, законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Також, виходячи з наступного, безпідставним є посилання позивача на те, що начебто нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу адміністративно-побутового корпусу літера Я-2, загальною площед 234, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], від 15 липня 2014 року був укладений без достатніх правових підстав. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На момент укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 липня 2014 року нотаріус пересвідчився, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно були відсутні заборони (обтяження) на відчуження зазначеного нерухомого майна і що це майно зареєстроване за [PERSON] Суду під час розгляду даної справи не було надано або повідомлено про судове рішення про скасування права власності [PERSON] на це нерухоме майно, або про скасування правовстановлюючого документу [PERSON], або про скасування права власності [PERSON] При укладенні і нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу від 15 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] були додержані усі вимоги, встановлені у ст. 203 ЦК України. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Якщо ж володілець володіє чужим майном на законних підставах, то власник не може витребувати свою річ з такого володіння шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Під незаконним володінням слід розуміти всяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (наприклад, володіння украденою річчю); або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору майнового найма); або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсної угоди). Суд не вбачає жодних ознак незаконності володіння вказаним нерухомим майном [PERSON], який є добросовісним набувачем продажу адміністративно-побутового корпусу літера Я-2, загальною площед 234, 2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Аналізуючи вказані вище норми матеріального права, письмові та інші докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягає. Крім того, за заявою [PERSON] про забезпечення позову, ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 січня 2015 року були вжиті заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на адміністративно-побутовий корпус літ. Я-2, загальною площею 234,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] (ІПН: [NUMBER]). (а.с. 60-61) Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки, заходи забезпечення були вжиті судом до винесення рішення судом та набрання ним законної сили, а рішення по справі ухвалюється не на користь позивача по справі, то суд вважає за необхідне скасувати вжиті заходи забезпечення позову одночасно з ухваленням судового рішення по справі.

Outcome: dismissed