Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 496 612, 09 грн та моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказав, що йому на праві особистої приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту, складеного ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32», за участі представника позивача, відповідача та представника третьої особи, 03.03. 2018 року відбулося залиття належної позивачеві квартири внаслідок поломки системи очищення питної води, встановленої на кухні в квартирі [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності відповідачеві - [PERSON] . Комісія дійшла висновків, що залиття сталося з вини відповідача, яка із зазначеними висновками погодилась та поставила в акті свій підпис. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15000, 00 грн, оскільки у зв`язку із залиттям квартири йому завдано сильних страждань і хвилювань, його спосіб життя значно змінився, він був змушений проживати у некомфортних умовах. Ухвалою судді від 08 вересня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у порядку загального позовного провадження, а.с. 176. Підготовче засідання у справі призначено на 30.09. 2020 року. Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 165). Заява обґрунтовувалась тим, що виникла необхідність подачі позову до суду та забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, оскільки поведінка відповідача свідчить, що остання може намагатися уникнути відповідальності, що унеможливить своєчасне виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено. Накладено в межах суми 511 612, 09 грн арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а.с. 178. 08 грудня 2020 року представником відповідача у підготовчому судовому засіданні подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача [PERSON] визнає, що залиття належної позивачеві квартири сталося з вини відповідача, разом з тим, не погоджується з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди, зазначивши, що висновок експерта є незаконним, фактичні результати залиття, зафіксовані актом від 03.03. 2020 року, не відповідають найменуванню робіт і витрат на проведення ремонтних робіт, обсяги збитків, спричинених залиттям 03.03. 2018 року, є завищеними. У відзиві також зазначено про незаконність стягнення шкоди із урахуванням податку на додану вартість. Крім того, у відзиві представник відповідача [PERSON] просив суд викликати в судове засідання свідка [PERSON] та призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу. Суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка, оскільки перелік наведених у клопотанні обставин, які мав би повідомити суду зазначений свідок, потребують спеціальних знань експерта, що не відповідає ст. 78 ЦПК України, а клопотання не відповідало ст. 91 ЦПК України в частині зазначення ім`я, місця проживання (перебування) або місця роботи свідка. Суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки представником відповідача не наведено підстав вважати висновок експерта, виготовлений на замовлення позивача неповним, неясним, необґрунтованим, таким, що суперечить матеріалам справи чи викликає сумніви у його правильності. Крім того, представником відповідача не обґрунтовано можливість проведення такої експертизи, зважаючи на відновлення підрядною організацією технічного стану квартири. З огляду на викладене, 08.12. 2020 року судом проведено підготовче засідання та розгляд справи по суті призначено на 15.12. 2020 року. До судового засідання учасники справи не з`явились про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Разом із заявою надав суду додаткові пояснення, які просив долучити до матеріалів справи. Представник відповідача [PERSON] 14.12. 2020 року подав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи через його перебування на самоізоляції з метою уникнення зараження гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, причини перебування на самоізоляції не зазначив, правом участі у судовому засіданні в режимі відео-конференції не скористався, належних і допустимих доказів перебування на самоізоляції суду не надав. Тому, суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивачеві [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 05 квітня 2006 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 37). 03 березня 2018 року в будинку [ADDRESS] трапилось залиття [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються копією акту, складеного комісією у складі: представників обслуговуючої будинок організації ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32»: заступника директора [PERSON]., юрисконсульта [PERSON]., слюсара-сантехніка [PERSON]., представника ОСББ «Печерська мрія» - голови правління Д`яченка М.Г., представника власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , представника власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 31). Згідно з актом, залиття належної позивачу квартири сталося у зв`язку з аварією внаслідок поломки системи очищення питної води, встановленої на кухні в квартирі [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачці - [PERSON] , що підтверджується довідкою комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.08. 2017 року (а.с. 136). Актом встановлено сліди залиття водою паркету в приміщенні кухні, сліди залиття водою паркету в дитячій кімнаті та сліди стікання води по стінці з стелі, сліди стікання води по стінці в гардеробній кімнаті. Акт підписано усіма присутніми під час обстеження квартири, в тому числі і відповідачкою - [PERSON] . З врахуванням даних обставин, у позивача виникла необхідність у відновленні ремонту квартири, в якій він проживає. З метою визначення причини залиття квартири та вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири [ADDRESS] 03 березня 2018 року, позивачем укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Центр експертиз власності» договір № 02/06-20 від 02.06.2020 про проведення будівельно-технічної експертизи. Частиною першою ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч.ч. 6, 7 зазначеної статті у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр експертизи власності» доручено проведення експертизи атестованому судовому експерту Ігнатькову Вадиму Миколайовичу, якого повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експертом було складено висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 28/20 від 19.06. 2020 року (а.с. 17). За результатом проведення будівельно-технічної експертизи, експерт дійшов висновку, що «причиною залиття квартири [ADDRESS] , є поломка системи очищення питної води, встановленої на кухні в квартирі [ADDRESS] зазначеного будинку. Систему холодного водопостачання квартири та систему очистки питної води, що встановлена в квартирі [ADDRESS] , повинен обслуговувати власник зазначеної квартири. Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , яке сталося 03.03.2018, з урахуванням вартості матеріалів, аналогічних використаним при ремонті на момент проведення дослідження, становить 507465,74 грн. (п`ятсот сім тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 74 копійки), в тому числі ПДВ-20%. Представник відповідача не спростував висновки будівельно-технічної експертизи належними і допустимими доказами, обмежившись лише наданням суду відзиву на позовну заяву. З метою проведення відновлювального ремонту, позивач [PERSON] уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Капінвестбуд» договір підряду № 22/06/1-П від 22.06. 2020 року( а.с. 78). Відповідно до п. 1.1. Договору, підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи, а саме: ремонтно-будівельні роботи по відновленню технічного стану квартири за адресою: [ADDRESS] внаслідок залиття, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи на умовах, визначених договором. На підставі договору підрядником складено дефектний акт (а.с. 84), підписано протокол узгодження цін на матеріальні ресурси (а.с. 89), визначено договірну ціну на ремонтно-будівельні роботи (а.с. 91). До договору також додаються зведений кошторисний розрахунок (а.с. 93), локальний кошторис на будівельні роботи (а.с. 95). Зазначені будівельно-технічні документи підписані керівником підрядної організації за участі сертифікованого інженера-проектувальника та затверджені замовником. За результатом виконання Договору підряду сторонами підписано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 117), а підрядною організацією позивачеві видано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати по відновленню технічного стану квартири за адресою: [ADDRESS] внаслідок залиття (а.с. 116), згідно з якими вартість виконаних будівельних робіт по відновленню технічного стану квартири позивача внаслідок залиття з податком на додану вартість склала 496 612, 09 грн. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, позивачем надано належні і допустимі докази вартості відновлювального ремонту, натомість представник відповідача не надав суду жодного доказу у обґрунтування меншої вартості такого ремонту. Доводи представника відповідача про те, що представником позивача у квітні-травні 2020 року визнано значно менший розмір завданих залиттям збитків також не підтверджуються матеріалами справи. Законом не передбачено збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 151 Житлового кодексу РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з статтею 177 вказаного Кодексу, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку у під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Положеннями ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представник позивача визнає, що залиття належної позивачеві квартири сталося з вини відповідача. Відповідно до ч. 1 чт. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Виходячи із встановлених обставин справи, доведеності факту залиття квартири позивача із-за винних дій відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між винними діями власника квартири та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачу квартири, суд дійшов висновку, що винними діями відповідача, позивачу у справі завдано майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приймає до уваги надані позивачем висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, кошториси робіт, проведених у квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] , акти приймання виконаних будівельних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на загальну суму 496 612, 09 грн у урахуванням податку на додану вартість. Доводи представника відповідача про незаконність стягнення шкоди із урахуванням податку на додану вартість спростовуються матеріалами справи, зокрема Договірною ціною (а.с. 91), зведеним кошторисним розрахунком (а.с. 93), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (а.с. 116). Також суд не бере до уваги доводи представника відповідача про незаконність відшкодування матеріального збитку із урахуванням ПДВ, оскільки підрядна організація, яка виконувала відновлювальний ремонт квартири позивача, є платником зазначеного податку. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 3 ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. З урахуванням душевних страждань позивача з приводу залиття квартири, принципів співмірності, розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 5 099, 67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial