Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищенаведеним позовом до [PERSON] В поданому позові [PERSON] з урахуванням уточненої позовної заяви просить стягнути з відповідача на її корить аліменти у розмірі 6000 грн. на місяць. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що вона є інвалідом ІІ групи та є непрацездатною особою, яка отримує щомісячно пенсію у розмірі 1463 грн. Позивач потребує постійного догляду та лікування. На сьогоднішній день їй проведена операція, вартість якої склала 60000 грн. Відповідач є її донькою, якій вона подарувала частину домоволодіння, має постійне місце роботи, але відмовляється надавати їй матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач у зв'язку із хворобою вимушена була звільнитися з роботи, є безробітною, натомість позивач отримує пенсію у розмірі 1463,65 грн., що є більшим від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п. 9 п. 1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є донькою позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.4) та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON], [INFO], є особою пенсійного віку (а.с.13), має другу інвалідності (а.с.8). Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого позивач має діагноз контрактура лівого кульшового суглоба, стан після ревізійного ендопротезування лівого кульшового суглоба системою ОРТЕН (а.с. 74-76). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно із договором дарування нерухомого майна від 15 липня 2011 року указане нерухоме майно належить відповідачу [PERSON] (а.с. 9) Згідно із довідкою Центрального об'єднаного УПФУ в м. Дніпрі пенсія позивача складає 1847,03 грн. (а.с.90), також відповідно до довідки УСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради [PERSON] отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 2015 року у розмірі 2789,63 грн. (а.с. 91) Статтею 202 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Позивач [PERSON] отримує пенсію в сумі 1847,03 грн. щомісячно та отримує субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2789,63 грн. Прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, на момент ухвалення рішення складає 1373 грн. Окрім того, позивач має ще одну доньку [PERSON] (а.с. 56) Щодо доходів відповідача, то слід зазначити, що згідно із довідкою Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради [PERSON] працювала у Управлінні на посаді старшого інспектора та отримувала в середньому на місяць заробітну плату у розмірі 4072,73 грн. (а.с.66). Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 65). Згідно із копією трудової книжки відповідач звільнена з займаної посади за власним бажанням з 24 листопада 2017 року (а.с. 80). Відповідач та її чоловік [PERSON] страждають на ряд захворювань та їм проводилося ряд обстежень та призначалися ліки (а.с. 58-62). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], яка на даний час не працює, потребує лікування та має на утриманні неповнолітню дитину, не має можливості надавати матеріальну допомогу [PERSON] в розмірі 6000 грн., а тому суд вважає за необхідне стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14 серпня 2017 року. Пунктом 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial