Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 13192660 від 01.11.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія ВП № 6714177 від 01.11.2012 року МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ. В обґрунтування позову вказував, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Позивач не має можливості відчужити вказаний будинок, оскільки існує обтяження нерухомого майна у вигляді арешту. 04.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.08.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до наявних у справі рекомендованих повідомлень позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 20.08.2020 року, відповідач - 14.08.2020 року. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило, так само як і відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.01.2007 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявні відомості про реєстрацію обтяження від 01.11.2012 року за №13192660 на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія ВП №6714177 від 01.11.2012, видана МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ. Відповідно до листа Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 52698 від 11.03.2020 року, на примусовому виконанні у відділ перебував виконавчий лист № 2-826 від 19.03.1999 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Виконавче провадження № 6714177 знищено відповідно до п. 9.9-9.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Згідно статті ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній в редакції на час винесення рішення про закінчення виконавчого провадження) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, незважаючи на знищення виконавчого провадження відносно позивача, наявний арешт (обтяження) його майна, що свідчить про порушення його прав, як власника майна, внаслідок чого позивач позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи відсутність в матеріалах справи самої постанови про накладення арешту на майно боржника, що виключає аналіз її змісту, а також відсутність будь-яких заперечень на позов від відповідача, суд вважає за необхідне скасувати обтяження (арешт), яке накладене на все майно позивача згідно з цією постановою у виконавчому провадженні № 6714177, що було знищено. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача та необхідність задоволення позову у повному обсягу.

Outcome: approved