Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпорядження майном та просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядження йому майном, а саме: автомобілем типу легковий седан марки Mercedes-Benz S350TD, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 06.03.2012 року за № 12247931 (зі змінами). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2011 року позивачем було здійснено реєстрацію вказаного транспортного засобу, придбаного ним на аукціоні товарної біржі відповідно до довідки-рахунку від 19.09.2011 року, реєстраційний номер автомобіля після реєстрації [NUMBER] . Позивач стверджує, що на час проведення аукціону автомобіль під арештом не перебував, інших перешкод для його придбання не було. 18.07.2018 року позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з вказаним автомобілем, оскільки останній знаходиться в обтяженні, що підтверджується отриманим позивачем витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. При цьому, вказане обтяження зареєстровано 06.03.2012 року, тобто вже після придбання та реєстрації позивачем автомобіля, та стосується попереднього власника рухомого майна. У зв`язку із накладеним обтяженням позивач не може в повній мірі використовувати своє право власності на автомобіль, оскільки позбавлений права розпоряджатися власністю. Тому існує необхідність в усуненні перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна. Ухвалою суду від 29.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 20). 18.10.2018 року від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Кобзар Ю.Б. надійшов відзив на позов (а.с. 25-27), відповідно до якого позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспорту № 566-4 від 06.02.2007 року (надалі - договір) та зобов`язання останнього за вказаним договором забезпечені заставою автомобіля марки Mercedes-Benz S350TD, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Станом на час розгляду справи судом [PERSON] свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконав. Письмових доказів щодо придбання спірного автомобіля на аукціоні товарної біржі 19.09.2011 року позивачем не надано, тому встановити правомірність придбання позивачем автомобіля неможливо. Крім того, відомості щодо обтяжень рухомого майна вносять до реєстру строком на п`ять років, а зі спливом - продовжуються. Також постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та передано у заклад Приватбанку спірний автомобіль та звернено стягнення на предмет застави, а тому, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Ухвалою суду від 16.10.2018 року задоволено клопотання відповідача АТ КБ «Приватбанк» про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для надання сторонами пояснень призначено на 13.12.2018 року (а.с. 40). 11.12.2018 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивачем на підтвердження права власності на ним спірний автомобіль надано копію відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке було видано позивачу в обмін на оригінал довідки рахунку для реєстрації транспортного засобу. Крім того, на підтвердження доказів права власності на вказаний автомобіль, позивачем надано копію відповіді щодо надання інформації про реєстраційні дії відносно автомобіля. Також зазначила, що позивач є добросовісним набувачем спірного автомобіля, оскільки на час його придбання він не знав і не міг знати про наявність обтяжень відносно нього (а.с. 55-56). У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його представник позов підтримала. Представник відповідача та третьої особи до суду не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року у справі № 2-2536-2010 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк задоволено та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль Mercedes-Benz S350TD, 1993 року випуску, тип ТЗ, седан, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Mercedes-Benz S350TD, 1993 року випуску, тип ТЗ, седан, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] шляхом безпосереднього продажу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіля з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу (а.с. 30-33). Вказаним рішенням суду встановлено, що 06.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 566 та 07.02.20007 року між тими ж сторонами укладено договір застави автотранспорту № 566-4, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz S350TD, 1993 року випуску, тип ТЗ, седан, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та у зв`язку з порушенням умов кредитного договору у [PERSON] станом на 18.11.2010 року наявна заборгованість у розмірі 215 893,91 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Як встановлено судом, 15.12.2011 року позивачем [PERSON] здійснено реєстрацію транспортного засобу - автомобіля типу легковий седан марки Mercedes-Benz S350TD, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , придбаного [PERSON] на аукціоні товарної біржі, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Запорізькій області № 31/8-4039 від 09.08.2018 року (а.с.14) і того ж дня ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області позивачу видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та присвоєно реєстраційний номер транспортному засобу [NUMBER] (а.с.10). Під час реєстрації придбаного позивачем автомобіля будь-які обтяження щодо нього були відсутні. Однак, 18.07.2018 року Територіальним сервісним центром МВС України № 2342 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій з належним йому автомобілем, як такого, що знаходиться в обтяженні згідно електронної бази даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна та приватне обтяження зареєстровано 06.03.2012 року на підставі договору застави автотранспорту № 566-4 від 06.02.2007 року (а.с. 11-12). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Підстав для витребування автомобіля у позивача та відповідача або у будь-яких інших осіб не має, оскільки він був придбаний на аукціоні товарної біржі з реалізації майна, що є предметом застави та у порядку визначеному законодавством. Частиною другою ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником спірного автомобіля. Вказаний транспортний засіб перебуває під приватним обтяженням, чим порушується право власності позивача. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). Відповідно до ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. За ст. 593 ЦК України однією з підстав припинення права застави є припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. азом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що в розумінні ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» лише зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Застава є різновидом виконання зобов`язання, яке виникло між банком та [PERSON] . Права вимагати предмет застави у недобросовісного набувача виникло б у банка лише за умови, коли автомобіль був набутий під час наявного обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Суд бере до уваги, що на час придбання автомобіля позивачем застава не була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Встановивши, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, суд вважає, що відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника майна. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таку позицію підтримує Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові № 6-449 цс15 від 10.06.2015 року. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір, який підлягав оплаті при поданні позову позивачем у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягується на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved