Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У серпні 2021 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі - 28 403 грн. 55 коп., судовий збір у розмірі - 2 270 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 11 березня 2019 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] укладено договір № 0112-0104-1000 добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого є захист майнових інтересів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім особам за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом транспортного засобу марки «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] . 17 листопада 2019 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Suzuki», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 19 листопада 2019 року потерпіла особа [PERSON] звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до рахунку фактури № 274 від 06 грудня 2019 року ремонтно-відновлювальні послуги ФОП [PERSON] становлять - 129 978 грн. 40 коп. 28 січня 2020 року позивачем на виконання обов`язків за договором добровільного страхування, складено страховий акт № 10593 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі - 127 703 грн. 55 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Suzuki», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченим полісом № АО3205993. Відповідно до вищевказаного полісу № АО3205993 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало на користь позивача майнові витрати, понесені у зв`язку із настанням страхового випадку із застрахованим транспортним засобом «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі - 99 000 грн. 00 коп. Різниця між фактично понесеними витратами позивача та сплаченим страховим відшкодуванням складає 28 403 грн. 55 коп., які повинен відшкодувати відповідач. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» представника не направив. 06 жовтня та 23 листопада 2021 року представник позивача Супрун Т.В. направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальному законодавством порядку. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 березня 2019 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] укладено договір № 0112-0104-1000 добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого є захист майнових інтересів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім особам за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом транспортного засобу марки «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2019 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Suzuki», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у справі № 753/22639/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 340 грн. 00 коп. на користь держави. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із повідомленням про настання випадку, який має ознаки страхового. Відповідно до рахунку фактури № 274 від 06 грудня 2019 року ремонтно-відновлювальні послуги ФОП [PERSON] щодо транспортного засобу марки «Ravon R4», реєстраційний номер [NUMBER] , становлять - 129 978 грн. 40 коп. 17 січня 2020 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. 28 січня 2020 року позивачем складено страховий акт № 10593 та проведено розрахунок суми страхового відшкодування до страхового акту № 10593, всього до виплати нараховано 127 403 грн. 55 коп. Відповідно до платіжного доручення № ЦО000000434 від 02 березня 2020 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» перерахувало на користь [PERSON] на підставі страхового акту № 10593 від 29 січня 2020 року грошові кошти у розмірі - 127 403 грн. 55 коп. З матеріалів справи вбачається, що станом на 17 листопада 2019 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Suzuki», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу № АО3205993. 25 березня 2020 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулося до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу у розмірі - 127 403 грн. 55 коп. Відповідно до платіжного доручення № 42983330 від 17 серпня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплату по регресній справі у розмірі - 99 000 грн. 00 коп. 24 вересня 2020 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулося до [PERSON] із вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу у розмірі - 28 403 грн. 55 коп. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Оцінюючи у сукупності всі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача різниці між фактично понесеними витратами ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та сплаченим страховим відшкодуванням ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у розмірі - 28 403 грн. 55 коп. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді даної справи по суті позивач не надав до суду доказів, які б свідчили про сплату ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2020 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та Адвокатським об`єднанням «Етторні Груп» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги. Відповідно до акту виконаних робіт № 27 від 02 серпня 2021 року послуги надавалися щодо розробки правової позиції та складання позовної заяви до фізичної особи [PERSON] . Відповідачем у даній справі є [PERSON] . З огляду на викладене витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 2 270 грн. 00 коп.

Outcome: approved