Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що 10 вересня 2015 року уклала шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківської міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 2038. Після реєстрації шлюбу позивач не зареєструвала зміну прізвища на «[PERSON]», а залишила своє дівоче прізвище - «[PERSON]». Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2016 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати. Відповідачем 14 вересня 2017 року була написана заява, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, про те, що він, [PERSON], дає згоду та не заперечує проти розірвання шлюбу та просить судовий розгляд цивільної справи № 623/1943/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу проводити в його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розірвати шлюб. Часу на примирення не потребує. Умови розірвання шлюбу та відповідальність за надання недостовірних відомостей компетентним органам йому відомі. (а.с.21). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 вересня 2015 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. (а.с.11). Від подружнього життя з відповідачем дітей не мають. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, шлюбні відносини припинені із січня 2016 року, можливість збереження сім'ї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved