Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], і дві земельні ділянки, площею 0,2500 га. та 0,1947 га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 2-3). Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги і просять |||суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень на позов не мають|||. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень на позов не мають, заявили про відмову від своїх спадкових прав на користь позивач - брата [PERSON]. |Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.|установлені||правостосун Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідно свідоцтва про народження ГД № 821848 від 12.10.1956р. значиться, що [PERSON] народився [INFO], батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 6). [INFO] померла мати позивача [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 10 від 12 березня 2012р. виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківській області (а.с. 7 - свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 12.03.2012 року). Свідоцтвом про право власності від 11.12.2012 року, технічним паспортом на будинок, виготовлений 28.11.2013 року КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», де в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд вказано рік побудови - до 1940р. - по 1980р.; довідкою та висновком КП Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації про технічний стан та вартість житлового будинку від 28.11.2013 року, довідкою виконкому Левківської сільської ради від 26.12.2013 року № 1336, вбачається, що гр. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], вартістю 39 818 гривні (а.с. 8, 9-13, 16, 19, 20). Згідно Державного акту на право власності на землю серія ЯД № 055705, виданого Левківською сільською радою Ізюмського району Харківській області 13 березня 2008 року на підставі рішення ХІV сесії ХХІV скликання Левківської сільської ради № 3.11 від 13.07.2004 року, зареєстрованого в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010867200004, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1947 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6322886504:01:001:0029, вартістю 4 075,37 гривень (чотири тисячі сімдесят п'ять грн. 37 коп.) (а.с. 14, 17). Згідно Державного акту на право власності на землю серія ЯД № 055704, виданого Левківською сільською радою Ізюмського району Харківській області 13 березня 2008 року на підставі рішення ХІV сесії ХХІV скликання Левківської сільської ради № 3.11 від 13.07.2004 року, зареєстрованого в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010867200005, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер 6322886504:01:001:0028, вартістю 34 950,20 гривень (тридцять чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят грн. 20 коп.) (а.с. 15, 18). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]; дві земельні ділянки, площею 0,2500 га. та 0,1947 га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 14, 15). Судом установлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її рідний син [PERSON], який фактично прийняв спадщину від померлої матері шляхом звернення із відповідною заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, та її рідні сини [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від своєї частки у спадщині від померлої матері на користь брата [PERSON] шляхом звернення із відповідною заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області (а.с. 28, 29). Проте [PERSON] не встигла за життя здійснити оформлення своїх прав на вказане спадкове майно шляхом реєстрації у відповідних органах. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.08.2014 року № 2032/01-16 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], заведена спадкова справа №496/2012р., до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої [PERSON], якому 26 березня 2013 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташованої на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківській області, площею 4,7700 га, та на грошові внески (а.с. 48). Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року позивач звертався до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті матері [PERSON], а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]; дві земельні ділянки, площею 0,2500 га та 0,1947 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач також після звернення до нотаріальної контори з питань отримання свідоцтва про право спадщину за законом, почав збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Проте стало відомо, що позивач не може отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Але позивач отримав лист Ізюмської державної нотаріальної контори від 11.04.2014р. № 1046/02-17 з відмовою нотаріуса, так як нотаріус не має можливості оформити йому свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно у зв'язку із ненаданням оригіналу правового документу, який підтверджував би право власності померлого [PERSON] на майно, яке успадковується. Таким чином нотаріус не має можливості оформити йому свідоцтво про право на спадщину на вказане майно й йому було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказане спадкове майно у порядку спадкування (а.с. 46). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця [PERSON] відсутні реєстраційні документи на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]; який збудовано до 1940 року та до 1980 року, тобто до 01.01.2004 р. (моменту набрання чинності норм, які пов'язували набуття права власності з моментом державної реєстрації), враховуючи наявність свідоцтва про право власності та технічного паспорту, складеного за результатами інвентаризації, Державних актів на право власності на земельні ділянки, суд вважає, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], залишилося вказане спадкове майно. Вказане майно входить до складу спадщини та позивач має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом. У задоволенні позовних вимог відповідач та треті особи не заперечували. Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. На підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права та з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальних засад про справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, позов підлягає задоволенню. Судові витрати, які позивач сплатив за судовий збір, не компенсуються йому у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с. 1).

Outcome: approved