Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~у серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , незважаючи на втрату свого права власності на вищевказану квартиру (на підставі виконавчого листа № 2/2506/753/2012 виданого Деснянським районним судом м. Чернігова від 14.11.2012 р., яким суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №117 від 23.05.2008 у розмірі 252833,98 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру загальною площею 61,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні його власністю та своїми протиправними діями порушують права позивача на недоторканість та вільне користування своєю приватною власністю, забороняють позивачеві та його сім`ї потрапити до придбаної ним квартири. 12 вересня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення мотивуючи вимоги тим, що вимоги позивача за первісним позовом є незаконними та порушують її право на користування спірною квартирою, оскільки судового рішення про виселення немає, а положення статті 109 ЖК УРСР встановлюють загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити, проти зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні первісного позову, вважаючи обґрунтованими вимоги за зустрічною позовною заявою. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу проведення електронних торгів № 265525 від 22.06.2017 року ДП «СЕТАМ» за адресою: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: предмету іпотеки чотирикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем торгів визнана [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі прав власності за № 2478, що видано на підставі Акту про реалізацію предмету іпотеки, затвердженого в.о. начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного \~ \~ \~ \~територіального управління юстиції у Чернігівській області Павленко Є.О. 10 липня 2017 року. Право власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується також Витягом про державну реєстрацію права власності № 92071035 від 17 липня 2017 року. У відповідності до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За таких обставин, позов про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] , обґрунтований та підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити, зважаючи на наступне. У постанові ВСУ від 22.06.2016 (№ 6-197цс16) міститься висновок про те, що під час вирішення справ про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення - предмет іпотеки, слід застосовувати норми Закону № 898 та Житлового кодексу Української РСР, що передбачають надання особам, які підлягають виселенню із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, іншого постійного житла лише, якщо іпотечне житло придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого його іпотекою. При цьому, у рішенні судом повинно бути конкретно вказане постійне жиле приміщення, що надається особі, яка підлягає виселенню. За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. Виселення - це позбавлення особи права проживати у житловому приміщенні, що знаходиться в приватній власності, а зняття з реєстрації відбувається без фізичного виселення особи. Проте, жодних вимог про виселення позивачем за первісним позовом не подавалося, оскільки відповідачі за первісним позовом в зазначеній квартирі вже тривалий час не проживали і не проживають наразі, а лише є зареєстрованими за цією адресою, що перешкоджає позивачеві здійсненню свого права власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved