Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У січні 2017 року керівник Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Олександрійської районної державної адміністрації звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Позов мотивований тим, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2016 року закрито провадження, так як потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення стосовно [PERSON]. Позивач стверджує, що позов прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого судом не розглядався та витрати на користь держави не сплачено, тому просить стягнути з [PERSON] на користь районного бюджету Олександрійської районної державної адміністрації 2 865 грн. 83 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON], перерахувавши кошти на р/р 31416544700017 в Управлінні Державного Казначейства в Кіровоградській області, місто Кропивницький, МФО 823016, код надходження 24146085. Від представника позивача надійшла заява в якій вказує, що підтримує позовні вимоги, просить їх задоволити та розглянути справу у відсутність представника. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановленні такі правовідносини. 24 листопада 2015 року до ЄРДР внесено відомості за №12015120300000941 про те, що до Олександрійської центральної районної лікарні доставлена [PERSON], [INFO] з тілесними ушкодженнями, які їй спричинені під час сварки її чоловіком [PERSON], кваліфікація ч. 1 ст. 122 КК України. 25 січня 2016 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON], внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015120300000941 від 24.11.2015 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2016 року закрито провадження стосовно [PERSON], який обвинувачувався за ч. 1 ст. 122 КК України, у звязку з відмовою потерпілої від обвинувачення та її відмова є добровільною. Згідно довідки №16 від 25.01.2016 року, яка надана Олександрійською центральною районною лікарнею Кіровоградської обласної державної адміністрації, [PERSON], [INFO] знаходилася на стаціонарному лікуванні в Олександрійській центральній районній лікарні в період з 23 листопада до 04 грудня 2016 року та витрачено з бюджету на її лікування кошти у розмірі 2 865 грн. 83 коп., відповідно калькуляції витрат на лікування. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний звязок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON]. Обовязок винної особи відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування [PERSON] до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Отже, кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] необхідно стягнути з відповідача на користь закладу охорони здоровя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду прокурор не сплачував судовий збір, так як звільнений від сплати, тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved