Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку однокімнатної ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS], житловою площею 17.6 кв.м, загальною площею 31.8 кв.м, починаючи з 30 вересня 1996 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 30 вересня 1996 року [PERSON], діючи від себе та від неповнолітньої на той час [PERSON], як законний представник продала квартиру за адресю: [ADDRESS], належну [PERSON] та [PERSON] на праві власності. 30 вересня 1996 року [PERSON], діючи від себе особисто та як опікун від імені неповнолітньої доньки [PERSON]В, купила однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Проте, приватний нотаріус ХМНО [PERSON] помилково зазначила в договорі купівлі-продажу в якості покупця лише [PERSON] [PERSON] зареєстрована в зазначеній квартирі з 25.12.1996 року, а [PERSON] з 16.04.1999 року. Позивачка зазначає, що з 03 лютого 2003 року вона сплачує свою частку витрат з утримання квартири, комунальні послуги. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення за змістом позовних вимог, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечувала, просила суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами те, що однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній (свідоцтво про право власності від 30.06.1995 року, № 52, зареєстроване КП «ХМ БТІ» 30.06.1995 року). 30 вересня 1996 року [PERSON], діючи від себе та від неповнолітньої на той час [PERSON], як законний представник продала квартиру за адресю: [ADDRESS], та придбала однокімнатну ізольовану квартиру за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів № 209/11 від. 10.09.1996 року «Про надання дозволу на продаж приватизованої квартири від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO]» дозвіл на продаж квартири за адресою: [ADDRESS], був наданий у зв'язку з подальшою купівлею рівноцінної приватизованої квартири [ADDRESS]. У договорі купівлі-продажу від 30 вересня 1996 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 8666, покупцем зазначена [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.09.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1663, [PERSON], що діяла за себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], уклали вказаний договір про продаж квартири [ADDRESS], яка належала продавцям в рівних частинах. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки вирішують питання про управляння майном дитини спільно, якщо інше не передбачене договором між ними. Таким чином, право батьків на управляння майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. Судовим розглядом встановлено, що придбання квартири [ADDRESS] проходило з погодження опікуна неповнолітньої на той час [PERSON], зазначений договір не визнано недійсним. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed