Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся в Святошинський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2017 в м. Києві на вул. Жилянській, 7-Б сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Lexus RX 350», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Renault Lodgy», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль позивача. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» згідно полісу № АМ/0009651 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 09 серпня 2017 року він звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» з заявою про настання страхового випадку, а 01 грудня 2017 року - з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 920 від 27 листопада 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Lodgy», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 189542 гривні 71 копійку. Втрата товарної вартості автомобіля складає 24426 гривень 61 копійку. Крім того, вартість послуг спеціаліста склала 2500 гривень та послуг евакуації з місця пригоди - 500 гривень. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, що завданий внаслідок пригоди, складає 216969 гривень 32 копійки. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: - 116969 гривень 32 копійки (216969, 32 - 100000 = 116969,32) - майнової шкоди; - 14000 гривень - моральної шкоди. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, його представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність сторони позивача, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечував (а.с. 115). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. 17 лютого 2020 року відповідач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 95). Судом направлена повістка відповідачу на адресу, зазначену в її заяві від 17 лютого 2020 року, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Відповідно до частин 1, 3 ст. 131 ЦПК України Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд вважає, що відповідач не з`явилась у судове засідання без поважних причин. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 серпня 2017 в м. Києві на вул. Жилянській, 7-Б сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Lexus RX 350», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Renault Lodgy», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті зіткнення автомобіль позивача був пошкоджений. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 13-14). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» згідно полісу № АМ/0009651 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до цього полісу розмір страхової суми на одного потерпілого, завданого майну становить 100000 гривень, франшиза - нуль гривень (а.с. 50). Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 920 від 27 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Renault Lodgy», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 213971 гривню 32 копійки (а.с. 15-26). На спростування зазначеного звіту відповідачем суду не надано жодного належного доказу. 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду України прийнято постанову, в якій зазначені наступні правові висновки. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суду не надано доказів, що у страховика (ПрАТ «Страхова компанія «Здорово») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Відповідно до полісу № АМ/0009651 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір ліміту відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100000 гривень, а розмір франшизи - нуль гривень. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 113971 гривня 32 копійки на відшкодування майнової шкоди (213971,32 - 100000 = 113971,32). Також, [PERSON] надав суду копію квитанції № 857001 про оплату ним вартості послуг евакуатора та копію квитанції № 579387 від 06 жовтня 2017 року про оплату автотоварознавчого дослідження (а.с. 49), а тому суд вважає, що його вимоги про стягнення з відповідача на його користь 2500 гривень та 500 гривень підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути на його користь 14000 гривень на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі, оскільки пошкоджено його майно. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало. За таких обставин, оцінюючи розмір моральних страждань позивача, враховуючи засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] , договір № 99/2017 про надання правничої допомоги від 26 грудня 2017 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2086 Шевченка О.Б., витяг з Єдиного Реєстру адвокатів України та копія квитанції № 0.0.935966713.1 від 11 січня 2018 року про оплату правничої допомоги за договором № 99/2017 від 26 грудня 2017 року (а.с. 6-12). Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1873 гривні 97 копійок.

Outcome: partial