Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] у період часу із вересня 2003 року по 23 травня 2013 року, тобто до дня смерті останньої. Позов мотивований тим, що у вересні 2003 року позивач познайомився із [PERSON] та почав проживати з нею у належній тій квартирі [ADDRESS] однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання було проведено ремонт у вказаній вище квартирі, виконано роботи по заміні сантехніки, спільно куплено телевізори «TOSHIBA» та «RAINFORD» газову плиту HANSA, тепловентилятор WWP-FN-03-2,0-H, цифровий безпровідниковий телефон Panasonic KX-TG 1107, електросоковижималку СВСП-106, пилосос Electrolux, DVD mp4 витяжку, WK-3 ELEGANT, а також меблі: дивани - 2, крісла -2; паласи -2; посуд. Він піклувався про [PERSON], здійснював оплату її лікування, а після смерті займався похованням, продовжив проживати у спільній квартирі, утримуючи її у належному стані, сплачуючи комунальні послуги. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, оскільки відповідач жодним чином не порушив права позивача, а отже є неналежним відповідачем у справі. Окрім цього, останній вже судовому порядку доводив факт наявності фактичних шлюбних відносин між ним та [PERSON], однак рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.10.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Представники третіх осіб: [PERSON] - [PERSON], Управління майном комунальної власності міста Мельніченко І.С., Полтавської міської ради - Лобач Ю.В. заперечили проти задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів щодо проживання із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: [INFO] в м.Полтава померла [PERSON], що підтверджено даними актового запису про смерть № 352 від 21.05.2013 року. (а.с. 215, 216). Листом за № 221/01-16 від 01.02.2014 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. повідомлено [PERSON], що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Окрім цього тим пропущено строк, встановлений для прийняття спадщини та не надано документів, які підтверджують родинні чи інші відносини зі спадкодавцем. (а.с.28). Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 25.12.2013 року Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на ім'я [PERSON], місце реєстрації останнього зазначено за адресою: [ADDRESS] на строк із 12.11.2013 року по 08.05.2014 року, із 11.06.2014 року по 25.07.2014 року. 31.12.2015 року [PERSON] знятий із місця проживання. (а.с. 4). На запит суду відділом ДРАЦС Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції повідомлено про відсутність по відділах ДРАЦС управлінь юстиції Полтавської області актових записів про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON] за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також за період з 2003 року по теперішній час за даними книг державної реєстрації актів цивільного стану. (а.с.48). 07.10.2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у позові [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв'язку з наявністю фактичних шлюбних відносин відмовлено.(а.с.62-64). Із описово - мотивувальної частини даного рішення слідує, що приймаючи до уваги лист Четвертої полтавської державної нотаріальної контори за № 221/01-16 від 01.02.2014 року, згідно якого неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину обумовлена пропуском шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів наявності факту проживання зі спадкоємцем однією сім'єю без шлюбу. Вищевказані обставини підлягали усуненню у порядку визначеному чинним законодавством України, а саме шляхом звернення до суду із відповідними заявами про встановлення факту проживання однією сім'єю та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що і було рекомендовано позивачу у вказаному вище листі державного нотаріуса. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.01.2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.10.2015 року залишено без змін. (а.с.87-88). Зокрема у мотивувальній частині даної ухвали колегія суддів вказала, що із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Ним не надано переконливих доказів у підтвердження того, що він постійно, будучи, пов'язаний спільним побутом, проживав на момент смерті зі спадкодавцем у квартирі. Відсутні докази, які б підтверджували і той факт, що позивач продовжував проживати у спірній квартирі після смерті [PERSON], користуватися нею, утримувати її. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.12.2015 року було скасовано рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16.03.2015 року про визнання спадщини відумерлою. Таким чином, колегією суддів встановлено та вбачається із мотивувальної - описової частини ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 23.12.2015 року, що на час смерті [PERSON], тобто [INFO], їй належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до листа ПП БТІ «Інвентаризатор» « 10896 від 18.12.2014 року квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному з них. [PERSON] та [PERSON] проживали спільно із 1996 року. Окрім цього, вони перебували у шлюбі. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Зазначена частка нерухомого майна належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності б\\н від 02.11.1998 року, інша 1/2 частка нерухомого майна на підставі правовстановлюючого документа належала дружині спадкодавця (другий шлюб) [PERSON] (відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, 20.01.2004 року подав до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 1261, 1267-1270 ЦК України [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частці нерухомого майна спадкодавця кожний. З часу відкриття спадщини [PERSON] належала 1/4, а [PERSON] - ? спірної квартири. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже, аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і, відповідно визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом, юридично важливою обставиною є не сам по собі факт спільного проживання в житловому приміщенні особи з спадкодавцем, а доведеність факту спільного проживання зазначених осіб, як сім'ї, що передбачає пов'язаність заявника зі спадкодавцем, протягом не менш як п'яти років, спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків. Так, позивач, у позовній заяві, аргументуючи обґрунтованість позовних вимог про визнання факту проживання однією сім'єю із [PERSON] зазначає, що останньою та ним було узгоджено ведення спільного побуту, а саме він проводив ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS], придбавав побутову техніку для спільних потреб, піклувався про стан здоров'я [PERSON], доглядав її, а також організував за власний кошт поховання та займався утриманням квартири. Як доказ, суду надано документацію на побутову техніку, а саме телевізори «TOSHIBA» та «RAINFORD», газову плиту HANSA, тепловентилятор WWP-FN-03-2,0-H, цифровий безпровідниковий телефон Panasonic KX-TG 1107, електросоковижималку СВСП-106, пилосос Electrolux, DVD mp4 витяжку WK-3 ELEGANT. Однак, суд вважає, що надані докази не доводять, ким саме придбавалася ця техніка, а також те, що вона була придбана на спільні потреби та спільні кошти [PERSON] та [PERSON] При цьому на розгляд суду не надано доказів, які б підтверджували факт проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] за спільні кошти позивача та [PERSON] На а.с. 21 наявні чеки від 16.06.2015 року, 17.09.2015 року, 04.08.2015 року про сплату комунальних послуг. Згідно доводів позивача, останній після смерті [PERSON] займався доглядом квартири [ADDRESS], сплачував комунальні послуги. Як встановлено, [PERSON] померла [INFO], в той час як надані чеки датовані 2015 роком, а отже не підтверджують доводи позивача щодо продовження проживання та утримання квартири після смерті особи, вказаної вище Відсутність доказів, які б підтверджували факт того, що позивач продовжував проживати у спірній квартирі після смерті [PERSON], користуватися нею, утримувати її встановлено ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.01.2016 року. Інших доказів на підтвердження даного факту позивачем не надано. У судовому засіданні допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали про те, що позивач із вересня 2003 року по 20 травня 2013 року проживав у квартирі [PERSON] Таким чином, суд приймає до уваги, що для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і, відповідно визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом, юридично важливою обставиною є не сам по собі факт спільного проживання в житловому приміщенні особи з спадкодавцем, а доведеність факту спільного проживання зазначених осіб, як сім'ї, що передбачає пов'язаність заявника зі спадкодавцем, протягом не менш як п'яти років, спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків. Так, в частині показань свідків щодо проживання позивача [PERSON] слід віднестися критично. Допитані у судовому засіданні свідки вказали, що протягом тривалого часу користувалися послугами [PERSON] з організації відпочинку у м.Євпаторії, включаючи і саму [PERSON], яка також декілька разів їздила на такий відпочинок. Однак, як на підтвердження факту проживання однією сім'єю свідки вказали лише на поїздки [PERSON] до м. Євпаторії та проживання [PERSON] у її квартирі, що не доводить факту спільного проживання зазначених осіб, як сім'ї, а саме пов'язаність протягом не менш як п'яти років, спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків. До того ж фото, надані позивачем лише підтверджують факт перебування за життя [PERSON] на відпочинку у м.Євпаторії, однак не підтверджують факт спільного проживання однією сім'єю із позивачем більше п'яти років. При цьому, не надано доказів того, що [PERSON] здійснював догляд до [PERSON], оскільки дані обставини вже були предметом дослідження у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування у зв'язку з наявністю фактичних шлюбних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, 07.10.2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у позові [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв'язку з наявністю фактичних шлюбних відносин відмовлено. В ході розгляду даної справи судом вже досліджувалися докази, надані позивачем, а саме: медична документація [PERSON], рахунок № [NUMBER] від 22.05.2013 року про витрати, зроблені [PERSON] на поховання [PERSON], їм надана правова оцінка та прийнято відповідне рішення. Так, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.01.2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.10.2015 року було залишено без змін. (а.с.87-88). Зокрема, у мотивувальній частині даної ухвали колегія суддів вказала, що із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Ним не надано переконливих доказів на підтвердження того, що він постійно, будучи, пов'язаний спільним побутом, проживав на момент смерті зі спадкодавцем у квартирі. Відсутні докази, які б підтверджували і той факт, що позивач продовжував проживати у спірній квартирі після смерті [PERSON], користуватися нею, утримувати її. Окрім цього, суд вважає, що Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація № 2» є неналежним відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем повинно бути Управління майном комунальної власноcті міста, яке брало участь у справі як третя особа. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів факту проживання позивача із [PERSON] більше п'яти років однією сім'єю, позов заявлений до неналежного відповідача, а тому, у його задоволенні слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню із відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed