Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович, про захист прав споживачів шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що позивач отримала постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що була винесена 02.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. З вказаної постанови позивач дізналася, що виконавче провадження № 62589004, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2020, було відкрито на підставі виконавчого напису № 3342, вчиненого 23.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» заборгованості у розмірі 33 087,93 грн. Позивач зверталася до відповідача з наміром з`ясування та вирішення даного питання, але їй було відмовлено. Кредит, що позивач брала у 2012 році був повністю погашений нею у 2014 році, а тому жодних коштів вона банку не винна, крім того, у відповідача по даній справі вона кредит взагалі не брала. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги стягувача не були безспірними та заявлені поза межами позовної давності. Всі ці обставини свідчать про незаконність виконавчого напису. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. від 16.02.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, справу призначено до підготовчого судового засідання на 22.03.2021. У зв`язку з перебуванням судді Яцуна О.С. в нарадчій кімнаті з 22.03.2021 по 26.03.2021 підготовче судове засідання в даній справі було відкладено на 21.04.2021. Від представника позивача - адвоката Новікова І.О., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у своєму відзиві позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити в частині визнання виконавчого напису, вчиненого 23.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого за № 3342, таким, що не підлягає виконанню та в частині стягнення з відповідача судового збору в розмірі 454,00 грн, посилаючись на ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» заборгованості у розмірі 33 087,93 грн., згідно з кредитним договором від 29.08.2012, укладеного з ПАТ «Альфа Банк». 17.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 02.09.2020 при примусовому виконанні зазначеного виконавчого напису звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Як зазначено у постанові приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, витрати на проведення виконавчих дій складають 600,00 грн., основна винагорода приватного виконавця - 3308,79 грн., загальна сума, яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням № 62589004 складає 36 996,72 грн. На якій підставі вчинено виконавчий напис нотаріуса позивачу невідомо. Будь-якого листа-претензії або попередження від відповідача не надходило. При зверненні позивача до відповідача з наміром про складання заяви про припинення стягнення та з вимогою про з`ясування стосовно якого саме кредиту було вчинено виконавчий напис - позивачеві було відмовлено. Крім того, позивач зазначає, що у нього відсутні будь-які боргові зобов`язання перед відповідачем, а тому заборгованість щодо якої вчинено виконавчий напис є спірною. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пп. 2.1 п. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2 п. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Постанова). Згідно з п. 1 Постанови для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (№ К/800/7651/17), визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, постановою суду, що набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України,ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. Як вбачається із наявних матеріалів справи, відсутні докази того, що серед документів, наданих ТОВ «ФК «Управління Активами» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку. Крім того, ухвалою суду від 16.02.2021 було задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. копій матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 3342 від 23.01.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» заборгованості у розмірі 33 087,93 грн., однак затребувані документи приватним нотаріусом до суду не надано. Окрім зазначеного, у суду відсутні жодні докази самого факту підписання кредитного чи будь якого іншого договору між позивачем та відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач пред`явлений позов визнав і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved