overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на її утриманні, добровільно коштів на їх утримання відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON] (а.с.12,13). Діти мешкають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу їх утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своїх малолітніх дітей передбачені сімейним законодавством обовязки з їх утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні, добровільно коштів на її утримання відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] (а.с.7). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.3). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні, добровільно коштів на її утримання відповідач не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] (а.с.8). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.10). Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обовязки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що з 2005 р. вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. З часом з'ясувалося, що вони мають різні погляди на життя, сім'ю, виховання дитини та ведення домашнього господарства. Негаразди в сімейному житті призвели до того, що їх сім'я розпалась, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають роздільно в різних населених пунктах і фактично створили нові сім'ї. Позивач [PERSON] подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з огляду на такі обставини. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення заявленого [PERSON] позову є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що їх подружнє життя не склалося через те, що відповідач принижує її гідність, застосовує психічне насильство, обмовляє її перед дитиною, відмовляється забезпечувати дитину одягом та харчуванням. Внаслідок різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння вони з червня 2015 р. перестали підтримувати шлюбні стосунки та вести спільне господарство. За міркуванням позивача вони остаточно втратили почуття поваги та любові і подальше збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що на певній стадії сімейних відносин чоловік перестав її кохати та забезпечувати сім'ю, що викликало сварки, свідком яких нерідко була їх дочка. Позивач наполягала на розірванні шлюбу вказуючи, що фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин позитивно вплинуло як на їх з чоловіком стосунки, так і на психологічний стан дитини. Відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнав. Пояснив, що через втрату ним роботи у них з дружиною виникали постійні сварки на побутовому ґрунті, а тому з серпня 2015 р. вони припинили спільне проживання та шлюбно-сімейні відносини. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2013 р. (а.с. 3). Подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що у них відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові, поваги та взаєморозуміння, внаслідок чого вони стали проживати роздільно, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Суд надавав сторонам можливість примиритися, проте протягом встановленого ухвалою суду тримісячного строку відновлення їх шлюбно-сімейних відносин не відбулося. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію позивача та безумовне визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що розлад подружніх стосунків [PERSON] та [PERSON] має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально і не базується на засадах добровільності та суперечить як інтересам позивача, так і інтересам їх малолітньої дочки. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що їх сімейне життя не склалося внаслідок різності характерів та світоглядні розбіжності. Вони втратили взаємні почуття любові і поваги, з травня 2015 р. проживають роздільно, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач посилається на те, що її рішення про розірвання шлюбу є свідомим, а примирення неможливе. Позивач [PERSON] подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, проте в судове засідання він повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2002 р. (а.с. 4). Подружжя має чотирьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6, 7, 8). З позовної заяви вбачається, що внаслідок несумісності характерів та різності поглядів на життя сторони втратили взаємні почуття любові і поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини. З огляду на наявність у подружжя чотирьох дітей, суд надавав їм тривалий строк для примирення, проте протягом п'яти місяців відновлення їх шлюбно-сімейних відносин не відбулося. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що їх спільне з відповідачем життя не склалося, оскільки відповідач принижує її, проявляє байдужість до неї та дитини та не допомагає у домашній роботі. Шлюбні відносини між ними припинені кілька місяців назад, але подальшої перспективи покращення стосунків вона не вбачає. Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 р. (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони з травня 2015 р. проживають роздільно, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що розлад подружніх стосунків сторін має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально і не базується на паритетних засадах, порушує принцип добровільності шлюбу та суперечить інтересам позивача. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Протягом останнього року відповідач не проживає з нею та дитиною, не надає фінансової допомоги та не приймає участі у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] позов визнав пославшись на неможливість примирення і збереження шлюбу. Пояснив, що з вересня 2014 р. вони проживають роздільно і не мають наміру поновлювати сімейні відносини. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2014 р. (а.с. 5). У подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З пояснень сторін вбачається, що у них відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаєморозуміння, внаслідок чого вони понад рік проживають роздільно, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін щодо неможливості примирення, суд дійшов висновку, що розлад їх подружніх стосунків має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який існує формально і не базується на вільній згоді жінки та чоловіка, порушує таку засаду шлюбу як добровільність, а отже суперечить інтересам позивача. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У серпні 2015р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 02 серпня 2008р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №40. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю. Позивач зазначала, що з травня 2012р. вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння та поваги. Позивачка не бажає продовжувати з відповідачем подружні стосунки, так як вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Посилаючись на дані обставини [PERSON]. просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути поданий позов за її відсутності (а.с.13). Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.14). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 02 серпня 2008р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю. Судом встановлено, що з травня 2012р. шлюбні відносини між сторонами припинені. Причиною розпаду сім'ї є втрата почуття любові та поваги. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, що підтверджується його заявою (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 243,60грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved