Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У серпні 2017 р. представник позивача звернувся із зазначеними позовними вимогами просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18.05.2017 №71-а «Про скорочення чисельності та штату працівників», наказ від 31.07.2017 №801-к «Про припинення трудового договору»; поновити позивача на посаді заступника директора з питань виробництва або перевести на посаду заступника начальника управління продажу по ключовим клієнтам; стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 20000 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 27.04.2017 перебували у трудових відносинах на підставі безстрокового трудового договору №389, позивача призначено на посаду заступника директора з питань виробництва. Наказом директора ТОВ «Київський БКК» від 12.05.2017 №66-а «Про зміни до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» вирішено виключити зі штатного розкладу посаду заступника директора з питань виробництва. На підставі наказу від 18.05.2017 №71-а «Про скорочення чисельності та штату працівників», позивача ознайомлено з даним документом та повідомлено про вивільнення посади, яку вона займає. Позивач погодилась на наявну на підприємстві вакантну посаду заступника начальника управління продажу по ключовим клієнтам. Проте, начальник управління персоналом знищила письмову пропозицію про вакантну посаду. Позивачу було запропоновано повторно ознайомитись із вакантними посадами, від яких вона відмовилась. Наказом роботодавця від 31.07.2017 №801-К позивача звільнено з посади заступника директора з питань виробництва на підставі на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників. Позивач зазначає, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, їй не запропоновано усі наявні вакансії та роботи на підприємстві, які відповідають кваліфікації позивача. Зміни в організації виробництва і праці у роботодавця не відбувались, оскільки звільнено було лише одного позивача, а тому працівник підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.07.2017. Внаслідок незаконного звільнення позивач втратила можливість матеріального забезпечення, є непрацездатною, не має можливості знайти роботу, чим порушено її життєві умови, а тому зазначає про завдання моральної шкоди, яку оцінює в сумі 20000 грн. 00 коп. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. У письмових запереченнях зазначив, що через зменшення виробництва та з метою ефективної трудової діяльності, забезпечення раціонального використання трудових ресурсів, підприємство видало наказ №65-а та №66-а про виключення окремих посад в загальній кількості 38 одиниць, в тому числі заступника директора з питань виробництва. Вказані обставини свідчать про існування змін в організації виробництва і праці, які відбулись на підприємстві. Підприємство неодноразово зверталось до позивача з пропозиціями вакантних посад, проте остання від них відмовилась, після чого працівника було звільнено, проведено усі виплати, видано трудову книжку. Щодо скасування наказу про відсторонення, то на весь період відсторонення позивачу проводились виплати середньої заробітної плати. Порушень трудового законодавства відповідачем не допущено. Вимога про відшкодування моральної шкоди не доведено, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та шкодою, зазначені позивачем посилання ґрунтуються на припущеннях без підтвердження належних доказів. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до статуту ТОВ «Київський БКК» від 28.0.9.2017 товариство створено з метою: здійснення підприємницької діяльності, одержання прибутку та використання його в інтересах учасників товариства (п. 4.1) (а.с. 124-134). 27.04.2017 відповідно до наказу ТОВ «Київський БКК» №649-к ,заяви, [PERSON] прийнято на посаду заступника директора з питань виробництва з 03.05.2017 за безстроковим договором відповідно до її заяви від 27.04.2017, наказу ТОВ «Київський БКК» №649-к від 27.04.2017 (а.с. 16-17). Трудові та інші безпосередньо пов'язані з ними відносини між роботодавцем та працівником регулюються трудовим договором №389 від 28.04.2017, укладеним між сторонами (а.с. 18). Відповідно до посадової інструкції заступника директора з питань виробництва від 28.04.2017, заступник директора здійснює безпосереднє керівництво виробничим цехом (а.с. 19-24). 28.04.2017 позивач підписала зобов'язання про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації ТОВ «Київський БКК» (а.с. 25). 03.05.2017 на підставі витягу з наказу №21-ш введено в дію штатний розпис ТОВ «Київський БКК», яким внесено до виробничого департаменту посаду заступника директора з питань виробництва (а.с. 73-92). У зв'язку зі зменшенням обсягів виробництва та метою ефективності трудової діяльності, забезпечення раціонального використання трудових ресурсів на підприємстві та у зв'язку зі змінами штатного розкладу та скорочення чисельності, ТОВ «Київський БКК» видав наказ №65-а від 15.05.2017 про внесення та затвердження змін до штатного розкладу з виключенням окремих посад з 01.08.2017, а саме, контролер на контрольно-пропускному пункті-32 одиниці, старший контролер контрольно-пропускному пункті-4 одиниці, начальник управління внутрішньої безпеки-1 одиниця (а.с. 71). Наказом №66-а від 15.05.2017 виключено посаду заступника директора з питань виробництва-1 одиниця (а.с. 26). Наказом №71-а від 18.05.2017 зобов'язано попередити кожного працівника, який підлягає вивільненню у зв'язку зі змінами штатного розкладу та скорочення чисельності не пізніше ніж за 2 місяці до дня звільнення, запропонувати працівникам надати всі наявні на підприємстві вакантні робочі місця та посади, в разі відмови від запропонованої роботи оформити відмову відповідним актом (а.с. 27). 23.05.2017 [PERSON] ознайомилась з попередженням про скорочення посади заступника директора з питань виробництва та подальшому вивільненню 31.07.2017 (а.с. 29). 24.05.2017 позивач ознайомилась з наказом №71-а від 18.05.2017 «Про скорочення чисельності та штату працівників» (а.с. 28). 08.06.2017 роботодавцем видано наказ №88-а від 08.06.2017 про відсторонення [PERSON] від роботи з 09.06.2017 на період проведення службового розслідування через підозру порушення позивачем комерційної таємниці та передачу підприємствам-конкурентам рецептур продукції, зі збереженням середньої заробітної плати на весь період службового розслідування, створено комісію для проведення службового розслідування (а.с. 30). У зв'язку з проведенням службового розслідування, [PERSON] зобов'язано пройти перевірку з використанням поліграфу, з 13.06.2017 вилучено перепустку підприємства на весь період службового розслідування, що підтверджується розпорядженням №2 від 12.06.2017, наказом №90-а від 12.06.2017 (а.с. 31-32). 13.06.2017, 14.06.2017 позивачем складено акт про не допуск на прохідній виробничого цеху до робочого місця (а.с. 33, 36). Факт не допуску позивача до робочого місця підтверджуються поясненнями контролерів змін (а.с. 34-35, 36). 14.06.2017 у [PERSON] проведено вилучення перепустки (а.с. 37). 14.07.2017 ТОВ «Київський БКК» запросив позивача ознайомитись з вакантними посадами підприємства (а.с. 45). Відповідно до наданих пропозицій та вакансій, станом на 17.06.2017, 25.07.2017, 17.07.2017, 18.07.2017, позивач не надала згоду на запропоновані посади, про що поставила свій підпис (а.с. 46-50). Наказом №801-К від 31.07.2017 [PERSON] звільнено у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що внесено відповідний запис до трудової книжки (а.с. 15, 51). Цього ж дня позивачу видано трудову книжку (а.с. 122). 01.08.2017 відповідно до витягу з наказу №27-ш введено в дію новий штатний розпис, в якому посади заступника директора з питань виробництва не затверджено (а.с. 93-113). Статтею 40 КЗпП України визначено перелік випадків, коли трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що на підприємстві не відбувались зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання. Проте позивача було звільнено не у зв'язку із цим, а через скорочення штату працівників, з підприємства виведено 38 одиниць посад. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про те, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення штату працівників, що підтверджується вищезазначеними доказами (наказом №65-а, №66-а від 15.05.2017 «Про зміни до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників», витягом з наказу №21-ш від 03.05.2017, 27-ш від 01.08.2017 «Про введення в дію штатного розпису»). Право визначати чисельність і штат працівників належить власникові або уповноваженому ним органу і ніхто не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. Вказане право підприємству надано відповідно до ст. 64 ГК України (підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис). За правилами ст.49-2 КзпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників, у випадках змін в організації виробництва і праці, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. 18.05.2017 наказом №71-а «Про скорочення чисельності та штату працівників» зобов'язано попередити працівників про вивільнення, не пізніше ніж за 2 місяці до звільнення. 24.05.2017 позивач ознайомилась з даним наказом. Згідно ч. 1, ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2, ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 3, ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2, ст. 40, ч. 3, ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі №6-1264цс17. З матеріалів справи вбачається, що роботодавець неодноразово пропонував позивачу вакантні посади на підприємстві, що були наявні станом на 25.05.2017, 17.06.2017, 17.07.2017, 18.07.2017, проте працівник відмовилась, про що поставила свій підпис. Посилання позивача на існування вакантної посади заступника начальника управління продажу по ключовим клієнтам, на яку вона надала згоду, не підтверджується матеріалами справи, відповідно до штатного розпису з 01.08.2017, вказана посада на підприємстві відсутня. На зайнятті інших посад позивач не погодилась. Тобто відповідачем належним чином дотримано та виконано вимоги ч. 2, ст. 40, ч. 3, ст. 49-2 КЗпП України, протилежного позивачем доведено не було. А тому відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування наказів про скорочення чисельності та штату працівників, припинення трудового договору. Позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди є похідними від вимог про скасування та визнання недійсним наказів, а тому вони також не підлягають задоволенню. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed