Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

у січні 2015 року КС «Маяк» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про порушення договірних зобов'язань, стягнення суми кредиту та відсотків за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що протягом 2007 року між спілкою та відповідачем було укладено три кредитні договори, а саме: № 93 ДКЛ від 11 квітня 2007 року, № 127 ДКЛ від 31 липня 2007 року та № 144 ДКЛ від 21 вересня 2007 року. Отримані по вказаним договорам кошти були саме кредитом, і тому останні підлягають поверненню на умовах укладених договорів. Проте, відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати кредитні кошти, через що спілка змушена звернутись до суду. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 172 485,86 грн., з яких: 51 619,61 грн. - заборгованість за кредитом; 120 866,25 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 1 724,86 грн. В судовому засіданні Голова правління КС «Маяк» Лубяниченко О.Б. позовні вимоги та обґрунтування позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив про те, що позов не визнає та просить суд відмовити в задоволенні останнього. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, визначивши норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені докази у справі в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач у справі - [PERSON] згідно наказу КС «Маяк» № 1 від 08 грудня 2005 року був призначений головою правління КС «Маяк» без нарахування заробітної плати (а.с. 16). З 03 вересня 2007 року [PERSON] був призначений на посаду заступника Голови правління на громадських засадах (а.с. 18). Згідно наказу № 12/1 від 30 червня 2008 року [PERSON] був звільнений з посади заступника Голови правління за власним бажанням (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи, за час трудової діяльності в СК «Маяк» між останньою та [PERSON] було укладено три кредитні договори. Так, 11 квітня 2007 року між сторонами було укладено договір кредитної лінії № 93 ДКЛ, за умовами якого кредитна спілка зобов'язалась відкрити кредитну лінію відповідачу для споживчих цілей з лімітом в сумі 50 000,00 грн. строком на 12 місяців, а саме: до 11 квітня 2008 року, під 36 % річних (а.с. 20-22). Додатковою угодою № 1 до даного договору від 11 квітня 2008 року дію останнього було продовжено до 11 червня 2008 року, а згодом - до 11 квітня 2009 року (а.с. 23, 25). Крім того, 31 липня 2007 року між сторонами було укладено договір кредитної лінії № 127 ДКЛ, за яким кредитна спілка зобов'язалась відкрити відповідачу кредитну лінію для споживчих цілей з лімітом 500 000,00 грн. строком на 12 місяців, а саме: до 20 липня 2008 року, під 36 % річних, дія якого 02 жовтня 2007 року була пролонгована до 20 серпня 2008 року (а.с. 27-30). Також, 21 вересня 2007 року між сторонами укладено договір кредитної лінії № 144 ДКЛ про відкриття відповідачу для споживчих цілей кредитної лінії з лімітом 100 00,00 грн. строком на 12 місяців, а саме: до 21 вересня 2009 року, під 36 % річних, дія якого була пролонгована до 21 вересня 2009 року (а.с. 32-35). В ході судового розгляду судом встановлено, що кредитною спілкою були повністю виконані умови зазначених договорів, в той час я к з боку відповідача мало місце не дотримання останніх (а.с. 36-57). Доказів в розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження зворотного з боку відповідача надано не було. Як наслідок, з боку відповідача наявна заборгованість за вказаним договорами, розмір якої станом на 09 грудня 2014 року становить 172 485,86 грн., з яких: 51 619,61 грн. - заборгованість за кредитом; 120 866,25 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с. 58). Вказане стороною відповідача спростовано в установленому цивільно-процесуальним законодавством не було. Останній зазначеними в ст. ст. 27, 137 ЦПК України правами та порядком витребування доказів не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних для обґрунтування своєї позиції. Так само, як і не було спростовано відповідачем твердження позивача про те, що отримані ним кошти є кредитом, а не заробітною платою, про що останній зазначав під час розгляду Оболонським районним судом м. Києва кримінальної справи по обвинуваченню, зокрема, [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 9-13). При цьому, суд вважає обґрунтованим зазначену позицію СК «Маяк» та вважає за можливе прийняти її до уваги. Одночасно суд не приймає до уваги наданий відповідачем акт звірки, за яким відповідач виконав всі зобов'язання перед СК «Маяк», оскільки останній не відповідає вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК України, до того ж підписаний від імені СК «Маяк» гр. [PERSON], яка вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року засуджена за ст. ст. 191 ч. 5, 366 ч. 1 КК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договорами, надавши відповідачу зазначені вище кошти відповідно до умов останніх. Доказів, як вже було зазначено, на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Згідно з умовами договорів відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON], всупереч договірним зобов'язанням, належним чином не виконав їх, у встановлені графіком терміни не погасив кредит та проценти за користування ним. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання свого обов'язку щодо сплати заборгованості за договором кредиту, клопотань та заяв в порядку, визначеному нормами цивільного та цивільно-процесуального законодавства не заявлено, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунок заборгованості, здійснений позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved