Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. З 20.03.2012 р. в її квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком її дочки. Дочка позивачки зареєструвала відповідача у квартирі тимчасово на час з 20.03.2012 року по 13.02.2013 року. В березні 2013 року відповідач виїхав за кордон на постійне місце проживання та не має можливості приїхати в Україну та знятися самостійно з реєстраційного обліку. Вказує, що відповідач не проживає у належній їй на праві власності квартирі, участі в утриманні та оплаті житла не приймає. Враховуючи ту обставину, що відповідач понад один рік не проживає у спірній квартирі, його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З наведених підстав змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач та його представник не з»явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день і час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не направив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.5) Відповідно до довідки ОСББ «Престиж-Сервіс» № 52 від 10.11.2014 року громадянка [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на її житловій площі зареєстрований тимчасов гр.. [PERSON] [INFO] з 20.03.2012 р. по 13.02.2013 р. В довідці також зазначено, зо [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає з березня 2013 року, власник квартири сплачує комунальні послуги(а.с. 6). У матеріалах справи відсутні дані щодо чинення відповідачу перешкод у користуванні квартирою та проживанні в ній. Судом враховується, що відповідач впродовж одного року обходиться без спірного житла, фактично зберігає в ньому лише прописку. З наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач понад рік без поважних причин відсутній за місцем свого проживання. При розгляді даної справи по суті, судом не встановлено наявності домовленості між [PERSON] та власником житла [PERSON] та одночасно підстав для законного збереження за відповідачем житла. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі більше одного року без поважних причин, доказів не проживання в будинку з поважних причин суду не надано, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягає задоволенню. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він відсутній понад встановлені законом строки без поважних причин у спірній квартирі. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного та

Outcome: approved