Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У серпні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на їх користь майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 72192,12 грн., моральну шкоду у розмірі 25000 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . 02 листопада 2018 року відбулось залиття вказаної квартири, причиною якого був прорив трубопроводу ГВП на технічному поверсі, у зв`язку з довготривалою експлуатацією мереж гарячого водопостачання. Комісією житлово-експлуатаційної дільниці № 6 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» було складено акт про залиття, відповідно до якого внаслідок залиття у обстежуваній квартирі було виявлено ряд пошкоджень (перелік наводиться). За результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження зазначеної квартири був складений висновок експерта, у якому визначено розмір завданої залиттям квартири матеріальної шкоди у розмірі 101337 грн. За надання послуг з визначення розміру матеріальної шкоди судовому експерту було сплачено 7000 грн. та 70 грн. за розрахунково-касове обслуговування. Крім того було проведено товарознавче дослідження меблів, які були пошкоджені під час залиття квартири та встановлено, що шкода завдана майну позивачів складає 4634,12 грн. За надання послуг з визначення розміру матеріальної шкоди експерту було сплачено 4500 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються тим, що затоплена квартира є єдиним житлом позивачів, а тому вони були вимушені орендувати квартиру на час проведення ремонту, а також витрачати значний час на оформлення документів, необхідних для відшкодування завданих ним збитків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив (а.с. 89-90). 07.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому той заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди та діями чи бездіяльністю відповідача. Вказував, що вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтована, оскільки не підтверджена жодними доказами (а.с. 98-101). 20.10.2021 року позивачами було надано суду відповідь на відзив у якій вони зазначили, що доводи відповідача стосовно недоведеності причин залиття є безпідставними, оскільки комісією із трьох осіб, які є працівниками відповідача встановлено, що залиття відбулось внаслідок прориву інженерних мереж гарячого водопостачання на технічному поверсі. (а.с. 103-105). Також, 05.11.2021 року представником позивачів адвокатом Коновалом П.В. було подано до суду заяву про розподіл судових витрат у якій він просив стягнути з відповідача понесені позивачами витрати на надання правової допомоги у розмірі 4900 грн. (а.с. 107-109). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва на право власності від 20.04.1999 року, виданого Ленінградською районною радою народних депутатів міста Києва, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках по 1/3 (а.с. 14). Відповідно до акту від 08.11.2018 року, складеного комісією «ЖЕД-6», 02.11.2018 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] відбулось залиття, в результаті було пошкоджено ряд елементів ремонту квартири, зокрема шпалери, ламінат, лінолеум, плитка, тощо, а також пошкоджено електричну проводку у квартирі. Причиною залиття було пошкодження трубопроводу ГВП на технічному поверсі, у зв`язку із його довготривалою експлуатацією, капітальний ремонт якого не проводився (а.с. 19). Як вбачається із висновку експерта № 205.01.20 складеного 29.01.2020 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , що сталося 02 листопада 2018 року становить 101 337 грн. (а.с. 42-49). Крім цього, відповідно до висновку експерта № ED-1725-6-1462.20 складеного 06.02.2020 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття меблів для кухні в квартирі [ADDRESS] складає 4634,12 грн. (а.с. 72-74). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2021р. частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача шкоду, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , пропорційну його частці у праві власності на дану квартиру - в розмірі 33 779грн., моральну шкоду в розмірі 3000грн. та судові витрати по справі (а.с. 78-81). За правилами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст.22 ЦК України. Так, ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У справах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданній шкоді позивачу. Судом достеменно встановлено факт заподіяння шкоди позивачу внаслідок залиття квартири. Стороною відповідача не оспорюється той факт, що будинок, в якому розташована квартира позивачів, знаходиться на балансі відповідача, однак стороною відповідача не визнається вина відповідача у такому залитті квартири та розмір заподіяної шкоди. Відповідно до вимог п.п. 5,6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», балансоутримувач зобов`язаний: забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів, відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Згідно з вимогами п.п. 7, 8 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», управитель зобов`язаний: здійснювати огляд основних конструктивних елементів, огороджуючих конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж, об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях (зовнішніх та внутрішньобудинкових систем, під`їзних шляхів і тротуарів), і складати відповідні акти; забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів, відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню; шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний своєчасно проводити підготовку житлового будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Так, представник відповідача, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів того, що залиття квартири позивача сталось не з вини відповідача. З огляду на вищевикладене, суд, виходячи з визначеної висновком експерта від 29.01.2020р. розміру матеріальної шкоди в 101 337грн. дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачів на відшкодування завданої з його вини шкоди підлягає стягненню сума матеріальних збитків у розмірі, пропорційному їх часткам у праві власності на квартиру, тобто по 33779,00 грн. кожному (101 337грн. : 3). Вимоги позивачів в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням меблів на кухні задоволенню не підлягають, оскільки відомості про пошкодження меблів відсутні в акті від 08.11.2018р., розмір матеріальної шкоди встановлювався станом на лютий 2020 року, тобто, позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між вказаними збитками та залиттям, яке мало місце у листопаді 2018 року. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивачі довели завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідач у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд виходить із того, що залиття квартири призвело до змін в житті позивачів, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя. З урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди суд вважає, що сума в 3 000 грн. кожному позивачу буде достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачам моральну шкоду. Щодо судових витрат слід зазначити про таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи - ст. 133 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі просили стягнути в рахунок судових витрат витрати на оплату послуг експерта в розмірі 5111,10 грн, витрати на розрахунково-касове обслуговування в розмірі 70,00 грн, витрати на послуги адвокатського об`єднання у сумі 4900,00 грн, судовий збір у розмірі 3178,00 грн., а всього - 12 555,77 грн. Оплата позивачем судових витрат у визначеному розмірі документально підтверджена квитанціями (а.с. 1-5, 65). Позовні вимоги задоволено частково, а тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати, підтверджені документально, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 9 502,59 грн ((12 555, 77 х 73558) :97192,12=9 502,59) слід покласти на відповідача та стягнути на користь кожного із позивачів по 4 751,30грн. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 20, 21, 24, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial