Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У січні 2017 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява РИШ Г.А. до РИШ А.В. про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: РИШ А.Г., [INFO], РИШ Д.Г., [INFO] Оскільки РИШ А.В. матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в житті дітей, їх вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, позивач, посилаючись на ст. ст. 180-184 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання неповнолітніх РИШ А.Г., РИШ Д.Г., починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви: позивача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, вона позов визнає повністю, просить суд розглянути справу в її відсутність. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 України зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони із з 26.07.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей: РИШ А.Г., 22.06.2011 р. н., РИШ Д.Г., 06.06.2014 р. н. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації РИШ А.В. отримує допомогу при народженні дитини з 01.06.2014 р. по 30.06.2020 р. на РИШ Д.Г. За довідкою Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та акту обстеження матеріально-побутових умов неповнолітні перебувають на утриманні позивача. Згідно довідки КЗ «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги»» неповнолітні на «Д» обліку не перебувають. Згідно вимогам Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій материнський обовязок, участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у звязку з чим з неї необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків, чоловіка; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому позов РИШ Г.А. слід задовольнити повністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 640 грн., від сплати якого позивач був звільнений у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved