Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 16 у будинку 5-а по вулиці Тісній у м. Дніпрі. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона, а також треті особи є власниками квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані та фактично проживають - [PERSON] з сімєю, [PERSON]. 25.07.2014 року її донька зареєструвала шлюб з [PERSON], тому він був зареєстрований у вказаній квартирі та проживав там. На початку лютого 2016 року відносини між ними припинились, відповідач зібрав свої речі та пішов з квартири, більше він там не проживав. Розриваючи шлюб відповідач обіцяв знятися з реєстрації, проте так цього й не зробив. Фактичне його місце проживання не відоме. На теперішній час його реєстрація не дає у повному обсязі розпоряджатися належним майном. У звязку тим, що відповідач не проживає у зазначеній вище квартирі без поважних причин з початку лютого 2016 року, не сплачує комунальні послуги понад 1 рік, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але від неї до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати без її участі, вимоги підтримала, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві часткової приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як вбачається з довідки № 2064, виданої Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» 06 липня 2017 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак, відповідач [PERSON], [INFO] у квартирі [ADDRESS], не проживає з лютого 2016 року, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується актом про не проживання від 11.07.2017 року. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], не проживає більше одного року в квартирі [ADDRESS], а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved