Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

у січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування останнього посилався на те, що з серпня 2017 року є споживачем послуг банку в рамках зарплатного проекту Громадської спілки «Підтримка діяльності Ради бізнес-омбудсмена». Банк надає банківський послуги на підставі низки його заяв-анкет, зокрема, на підставі заяви-анкети про надання банківських послуг № 0323/840/031514473/1 від 01.08.2018 року, відповідно до якої йому емітовано електронний платіжний засіб - картку типу VisaPlatinumpayWave № [NUMBER] та відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] у валюті USD (долар США). Під час подорожі у США 11.09.2018 року о 03 год. 39 хв. за київським часом отримав sms-повідомлення про перекази коштів з його картки: о 03 год. 39 хв. - списано 207,48 доларів США; о 03 год. 40 хв. - 207,48 доларів США; о 03 год. 40 хв. - 207,48 доларів США; о 03 год. 41 хв. - 207,48 доларів США та о 03 год. 43 хв. - 40,03 доларів США, а всього - 869,95 доларів США. Оскільки ним жодні перекази не здійснювались, він звернувся на гарячу лінію банку та повідомив про вказані операції і заблокував картку. Також вказав, що звернувся до правоохоронних органів США, а по поверненню в Україну - до Подільського районного управління поліції ГУ НП у місті Києві. Крім того, він звертався до банку із заявою про повернення їй незаконно списаних коштів з його рахунку, однак на його звернення банк не реагував, а надіславши до банку дане питання електронною поштою, отримав відповідь про те, що такі питання можуть вирішуватись 5-6 місяців. Тому, просив суд стягнути з банку кошти в сумі 869,95 доларів США та пеню в розмірі 104,39 долари США, а також просив встановити, що до моменту виконання судового рішення на суму боргу 869,95 доларів США або її частину, що залишиться непогашеною, нараховуватиметься пеня, остаточний розмір якої буде розраховано органами (особою), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду, за наступними правилами: пеня в розмірі 0,1% від суми непогашеного боргу нараховується за кожен день, починаючи від 10.01.2019 року до дня зарахування суми непогашеного боргу на рахунок позивача. Ухвалою від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 89). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 15.06.2020 року справу прийнято до провадження з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 25.11.2020 року (а.с. 149-150). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки кошти в розмірі 869,95 доларів США банком повернуті 04.02.2019 року, а тому вимоги позивача з даного приводу є безпідставними. В частині стягнення пені вказав на те, що посилання позивача на положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» можливо лише за наявності вини банку та відсутності встановленої договором відповідальності, в той час як умовами публічного договору передбачена відповідальність банку у розмірі 0,01% суми завершення переказу, але не більше 10% відсотків від суми переказу, а тому у задоволенні позову і в цій частині просив відмовити (а.с. 98-99). Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставі заяви-анкети про надання банківських послуг № 0323/840/031514473/1 від 01.08.2018 року, позивачу емітовано електронний платіжний засіб - картку типу VisaPlatinumpayWave № [NUMBER] та відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] у валюті USD (долар США). (а.с. 20-63). 11.09.2018 року в період часу з 03 год. 39 хв. до 03 год. 43 хв. були проведені операції зі списання грошових коштів з карткового рахунку позивача: о 03 год. 39 хв. - списано 207,48 доларів США; о 03 год. 40 хв. - 207,48 доларів США; о 03 год. 40 хв. - 207,48 доларів США; о 03 год. 41 хв. - 207,48 доларів США та о 03 год. 43 хв. - 40,03 доларів США, а всього - 869,95 доларів США, про що на його номер мобільного телефону надійшли відповідні sms-повідомлення (а.с. 64-65). 11.09.2018 позивач звернувся до банку з повідомленням про несанкціоноване списання коштів з картки та про блокування картки (а.с. 66, 67). Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів США та до Подільського районного управління поліції ГУ НП у місті Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте, відомості до ЄРДР не були внесені у зв`язку із відсутністю в події ознак кримінального правопорушення (а.с. 68-73, 74-78, 79). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявами про повернення коштів, проте, на момент звернення до суду звернення позивача залишені невиконаними. Однак, з матеріалів справи вбачається, що кошти в розмірі 869,95 доларів США повернуті позивачу вже після звернення ним до суду, а саме: 04.02.2019 року (а.с. 104). Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто, тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу, зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому, у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. Під час розгляду справи не було встановлено та доведено, що позивач вчиняв розпорядження щодо списання та перерахунку коштів, чи вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків. Положенням ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно з ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Пунктом 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» передбачено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Згідно з п. 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз вищенаведених норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, відповідно і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Разом з тим, згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Таким чином, за відсутності обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд надходить до висновку про відсутність вини позивача, як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його рахунку, а тому вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 869,95 доларів США, безпідставно списаних з карткового рахунку. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що вказана вимога позивача відповідачем виконана добровільно, 869,95 доларів США повернуті позивачу, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені в розмірі 104,39 доларів США, то суд зазначає наступе. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня саме за положеннями вказаного Закону, а посилання відповідача на умови п. 4.6.8. договору, згідно яких розмір пені становить 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10% відсотків суми переказу, в даному випадку, є хибим, оскільки вказана відповідальність визначена у випадку у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, і в цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем і має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, як то визначено п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Й крім того, доводи відповідача про застосовування розміру пені, який визначений в публічному договору підлягають відхиленню у зв`язку з тим, що при розгляді справи встановлено, що розмір пені у заяві-анкеті сторонами узгоджено не було. А публічний договір, наданий банком, позивач не підписував, а тому цей документ не може вважатись частиною договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 104,39 доларів США на суму списаних коштів в розмірі 869,95 доларів США (869,95х0,1%х120) за період з 11.09.2018 року по 09.01.2019 року. Відповідачем розрахунок пені не заперечений, так само як і сам факт зобов`язання банку сплатити пеню. Контрозрахунок не наданий. Тому, суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення розрахунок, здійснений позивачем. Що стосується валюти пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути пеню в доларах США, посилаючись при цьому на таку можливість, що визначена у постанові Верховного Суду України у постанові від 15.05.2017 року у справі № 6-211цс17. Проте, висновок щодо можливості стягнення неустойки в іноземній валюті, викладений у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-211цс17, стосувався укладеного між банком і позичальником кредитного договору та обґрунтований законодавчо встановленим правом банку здійснювати операції з валютними цінностями на підставі відповідної ліцензії НБУ та відповідними умовами кредитного договору. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму неналежного переказу у розмірі 869,95 доларів США та у якості штрафних санкцій за прострочення повернення суми останнього в даному розмірі - пеню в розмірі 0,1% річних за кожен день прострочення, саме: за останні 120 днів, які передували зверненню до суду з позовом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц висловила правову позицію, що нарахування пені в іноземній валюті не передбачено законодавством та остання стягується виключно у гривні. Таким чином, встановивши, що банк прострочив виконання зобов`язання по поверненню неналежного переказу у розмірі 869,95 доларів США, що за курсом НБУ на час здійснення позивачем розрахунку становить 28,023739 грн., суд обчислює розмір пені на підставі п. п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в межах позовних вимог згідно з розрахунком позивача за останні 120 днів, що передували зверненню до суду з позовом 10.01.2019 року. Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню в арифметичному аспекті становить 24 379,25 грн. (869,95*28,023739) * 120 * 0,1% = 2 925,51 грн. Щодо вимоги позивача про встановлення, що до моменту виконання судового рішення на суму боргу 869,95 доларів США або її частину, що залишиться непогашеною, нараховуватиметься пеня, остаточний розмір якої буде розраховано органами (особою), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду, за наступними правилами: пеня в розмірі 0,1% від суми непогашеного боргу нараховується за кожен день, починаючи від 10.01.2019 року до дня зарахування суми непогашеного боргу на рахунок позивача, задоволенню не підлягає з огляду на те, що суд не може встановлювати щось на майбутнє, оскільки для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо. Й до того ж, способи захисту порушеного права визначені виключно законом, котрим не передбачено такого способу захисту права як встановити що до моменту виконання судового рішення на суму боргу 869,95 доларів США або її частину, що залишиться непогашеною, нараховуватиметься пеня, остаточний розмір якої буде розраховано органами (особою), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду, за наступними правилами : пеня в розмірі 0,1% від суми непогашеного боргу нараховується за кожен день, починаючи від 10.01.2019 року до дня зарахування суми непогашеного боргу на рахунок позивача, тобто на майбутнє. При цьому виходити за межі позовних вимог і застосувати інший спосіб захисту порушеного права не заявлений позивачем суд не має права. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial