Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 10,47895 га. У 2015 році позивачці [PERSON] стало відомо, що селянське (фермерське) господарство «Павел» (далі - СФГ «Павел») орендує належну їй земельну ділянку, згідно договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року, що зареєстрований 25 листопада 2011 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області. [PERSON] вважає, що спірний договір оренди землі від 9 жовтня 2009 року є недійсним, оскільки його не підписувала. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, просили позов задовольнити. Представники відповідача СФГ «Павел» за довіреністю Безпека М.І. позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що тепер спірний договір оренди землі розірваний за угодою сторін, а відтак відсутні підстави для задоволення цього позову. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 9 жовтня 2009 року між [PERSON] та СФГ «Павел» укладено договір оренди землі площею 10,47895 га, що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 5, 6). 25 листопада 2011 року цей договір оренди землі зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000690. Відповідно до п. 8. договору оренди землі між [PERSON] та СФГ «Павел» від 9 жовтня 2009 року, договір укладено на строк сорок дев'ять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 572 від 6 квітня 2016 року, підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 9 жовтня 2009 року укладеного між [PERSON] та СФГ «Павел», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000690, що міститься зі зворотної сторони другого аркуша у графі «Орендодавець___»; в акті приймання-передачі земельної ділянки площею 10,47895 га, кадастровий номер [NUMBER], що міститься у графі «Орендодавець__[PERSON]», виконані не самою [PERSON], а іншою (іншими) особою (особами) із ретельним наслідуванням підпису [PERSON] Таким чином, судом установлено, що позивачка у справі [PERSON] не підписувала спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності її волевиявлення на його укладення, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до довіреності, виданої 8 листопада 2005 року [PERSON], що посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О., зареєстрованої у реєстрі за № 16470, цією довіреністю уповноважила [PERSON] бути її представником у всіх державних та недержавних органах та організаціях, підприємствах незалежно від підпорядкування та форм власності, з фізичними та юридичними особами, у тому числі в управлінні земельних ресурсів з питань, що стосуються реалізації права власності на земельну ділянку площею 10,47895 га, № 082, що розташована на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, а також, зокрема, користуватися та розпоряджатися цією земельною ділянкою (а. с. 103). 7 жовтня 2015 року [PERSON] діючи від імені [PERSON] на підставі вищезазначеної довіреності від 8 листопада 2005 року, а також від імені СФГ «Павел» уклав угоду про розірвання спірного договору оренди землі (а. с. 97). Цього ж дня про розірвання спірного договору оренди землі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 11502132 (а. с. 108). 7 жовтня 2015 року між [PERSON] та СФГ «Павел» укладено договір оренди землі № 082, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, про що цього ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 11502315 (а. с. 109-111). Цей договір підписаний [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON], згідно вищезазначеної довіреності від 8 листопада 2005 року, а також від імені СФГ «Павел» керівником якого також є [PERSON] (а. с. 109-111). Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки суд установив, що є підстави для визнання недійсним спірного договору оренди землі від 9 жовтня 2009 року, зареєстрованого 25 листопада 2011 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000690, цей правочин підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, враховуючи те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, відповідно розірвання на момент вирішення спору спірного правочину на підставі окремої угоди не може бути підставою для відмови у позові, зокрема тому, що у будь-якому випадку не змінює та не припиняє правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладенням недійсного правочину. Зі змісту позову не вбачається будь-яких доводів на порушення відповідачем відділом Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області прав та обов'язків позивачки [PERSON], з цього приводу нею суду не подавались докази, а відтак не можна визнати обґрунтованими вимоги позивачки до цього відповідача про скасування державної реєстрації спірного правочину, враховуючи також той факт, що на момент вирішення спору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про розірвання спірного правочину. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із 243,60 грн сплаченого судового збору та 2211,84 грн витрат, пов'язаних із проведенням експертизи. Враховуючи те, що суд у цій справі дійшов висновку про задоволення позову немайнового характеру частково, а саме про відмову у позові до відповідача відділу Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області, з урахуванням правила ч. 1 ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, вважає стягнути з відповідача СФГ «Павел» на користь позивачки 1227,72 грн, тобто половину понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial