Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У серпні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернувся до банку з приводу отримання банківських послуг, а саме кредитування, і підписав анкету-заяву № б/н від 15.12.2006 року. В результаті чого відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 17 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 15.12.2006 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у анкеті - заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 17.06.2019 року у розмірі 35 322, 86 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 869, 74 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 602, 40 грн., пені у розмірі 12 572, 49 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 120, 00 грн., штраф у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штраф у розмірі 1658, 23 грн. (процента складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 322, 86 грн. та судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 23.03.2020 року справа передана судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 07 липня 2020 року за № 2049/0/15-20, суддю [PERSON] звільнено з посади судді, у зв`язку із поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 15.02.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі, в порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На його адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, 15.12.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.06.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 35 322, 86 грн. Структура заборгованості наступна: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 869, 74 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 8 602, 40 грн., пеня у розмірі 12 572, 49 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 120, 00 грн., штраф у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штраф у розмірі 1658, 234 грн. (процента складова). Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Також законом передбачено спрощений порядок укладання договорів, зокрема й кредитного договору шляхом приєднання до стандартних (типових) умов, правил, формулярів. Проте такі умови та правила повинні мати конкретний, сталий зміст, тобто не змінюватись протягом тривалого часу, а позичальник повинен бути ознайомлений з ними та розуміти їх. Саме це є запорукою стабільності кредитних відносин та дотримання розумного балансу у відносинах між банком та клієнтом - позичальником. Проте як убачається з анкети-заяви № б/н від 15.12.2006 року, що підписана відповідачем, остання містить лише деякі анкетні відомості про відповідача. Інших істотних умов кредитування, зокрема, розмір кредитного ліміту, розмір та порядку нарахування процентів, неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, порядок нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, анкета-заява не має. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомився відповідач шляхом підписання заяви-анкети. Названі Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк». Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що клієнт дійсно ознайомився із умовами кредитування та витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», оскільки вказані документи ним не підписані. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд констатує, що в анкеті - заяві б/н від 15.12.2006 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування процентів за користування кредитними коштами. Посилання в анкеті - заяві на офіційний сайт банку, який містить такі Правила, умови обслуговування і Тарифи, не можна визнати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, суд вважає, що відповідач не був належним чином ознайомлений із процентною ставкою по кредиту, розміром пені та штрафів. Банк обмежився лише посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які викладені на офіційному сайті «Приватбанк», а також наданням відповідачу роздруківки вищевказаних умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, проте встановити, яку саме редакцію цих документів було надано для ознайомлення [PERSON] суд не має можливості, оскільки позивач не доводить це належними та допустимими доказами. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд вважає, що застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в даному випадку є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) могли неодноразово змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета - заява № б/н від 15.12.2006 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07. 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 869, 74 грн. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також з огляду вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язки із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі цього, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 869, 74 грн. Щодо вимог про стягнення пені та штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, суд відзначає наступне. Так, покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України). В «Умовах та правилах надання банківських послуг», передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. І одночасно позивач просить стягнути з відповідача штраф за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань позичальником. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної відповідальності. Такий висновок викладено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Між тим, в анкеті - заяві № б/н від 15.12.2006 року відсутня інформація про розмір і порядок нарахування пені, комісії, штрафів, а оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку - не є складовою кредитного договору, і відповідач не був із ними ознайомлений, то суд вважає, що у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 12 572, 49 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 120, 00 грн., штраф у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штраф у розмірі 1658, 23 грн. (процента складова), належить відмовити. Щодо стягнення простроченого тіла кредиту, суд відзначає, що для стягнення саме простроченого тіла кредиту необхідно, щоб умовами кредитного договору було чітко передбачено строк користування кредитним лімітом та дата, станом на яку заборгованість можна вважати простроченою. Однак з матеріалів справи цього не вбачається. Фактично банк намагається стягнути те саме тіло кредиту, тому суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 602, 40 грн., а отже такі вимоги задоволенню також не підлягають. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, і з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 869, 74 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 645, 45 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial