Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Міжнародна школа технічного законодавства та управління якістю» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпуску, компенсацію втрати частини коштів в наслідок інфляції, відшкодування заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона з 17 вересня 2012 року по 2 вересня 2013 року працювала у відповідача на посаді заступника директора. Разом з тим, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі. Тому позивач звернулася з цим позовом та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 29 000 грн., компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 2 900 грн., компенсацію втрати частини доходів внаслідок інфляції у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 11 405 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки при звільненні 31 157 грн. та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у моральних стражданнях позивача з приводу невиплати заробітної плати та проведення остаточного розрахунку при звільненні. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність представника відповідача в порядку заочного провадження. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 17 вересня 2012 року по 2 вересня 2013 року працювала у відповідача ТОВ «Міжнародна школа технічного законодавства та управління якістю» на посаді заступника директора (а.с. 8-9). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату за вересень 2012 року по серпень 2013 року на суму 29 000 грн. (а.с. 10). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 29 000 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 83 КЗпП України у разів звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За розрахунком позивача розмір такої компенсації становить 2 900 грн., з яким суд погоджується. Тому, позовні вимоги у частині стягнення компенсації за невикористану відпуску підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових плажежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати становить 11 405 грн. 70 коп., з розрахунком якої, здійсненого позивачем, суд погоджується та вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 134 грн. 88 коп., з яким погоджується суд. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 3 вересня 2013 року по 28 липня 2014 року, що становить 31 157 грн.. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Всього підлягає стягненню 46 420 грн. 70 коп. (29 000 грн. + 2 900 грн. + 11 405 грн. 70 коп. + 31 157 грн.). Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., то суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог на суму 1 000 грн. відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України з урахуванням ступеню тяжкості душевних страждань з приводу невиплати позивачу заробітної плати у передбачені законом строки. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач була звільнена від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача окремо за вимоги майнового та вимоги немайнового характеру з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Крім того, судом встановлено, що позивачем було потрачено 2 159 грн. на правову допомогу, у зв'язку з чим вказані кошти підлягають стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial