Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визначення розміру аліментів з 1/4 частини від його заробітку, встановленого за рішенням суду, на аліменти у твердій грошовій сумі (а.с. 2-3), та в обґрунтуванні вимог вказав, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на час навчання |вміст,утримання|у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно|вміст,утримання||частки||плат и|, але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 22.12.2011 року, і до закінчення строку його навчання. Отже, за рішенням суду він повинен сплачувати щомісячно не менше 344,10 грн. (1147 х 30%). Підставою для перегляду розміру аліментів, позивач зазначає, що станом на момент подання заяви та взагалі за період призначення аліментів з лютого 2012 року він не має постійних доходів, не отримує ніяких видів соціальної допомоги. Також на його утриманні знаходиться його 75 річна матір [PERSON], якій він теж допомагає матеріально. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої вимоги і просить |||суд позов задовольнити повністю, а саме змінити розмір аліментів, встановленого за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року, на утримання сина [PERSON], [INFO], на продовження ним навчання з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно до закінчення строку навчання. Судові витрати просить залишити за ним. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, надала письмові заперечення на позов (а.с. 18- 19), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на час навчання |вміст,утримання|у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно|вміст,утримання||частки||плат и|, але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 22.12.2011 року, і до закінчення строку його навчання. Позивач [PERSON] її колишній чоловік офіційно не працює майже 20 років, при цьому весь цей час займається неофіційною підприємницькою діяльністю. До центру зайнятості він жодного разу не звертався, що дає підстави вважати, що отримані ним доходи значно більші ніж середня заробітна плата в місті Ізюмі. Про зазначені факти вона повідомляла суд під час розгляду справи №2016/2-1395/11 за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину щодо продовження навчання і вони були враховані Ізюмським міськрайонним судом під час винесення рішення від 25.01.2012 року. Щодо матері [PERSON], то вона пенсіонер з 1993 року, отримує середню трудову пенсію по Україні, має субсидію на житло внаслідок того, що будинок має велику площу, утримує підсобне господарство, тому фактично саме себе забезпечує. Якщо [PERSON], виконуючи свій обов'язок по утриманню батьків, додатково надає матеріальну допомогу, то це не значить, що він утримує свою матір. Вказує, що з моменту винесення рішення Ізюмського міськрайонного суду від 25.01.2012 року обставини зазначені [PERSON] не змінились, тому не має і підстав для перегляду розміру щодо сплати аліментів в твердій сумі в розмірі 100 гривень. Тому його доводи про зміну розміру аліментів носять надуманий характер. Відповідачка просить |||суд у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.10.2013 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] (а.с. 41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не визнає позов і просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 45, 74). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов не визнала, підтвердила обставини, на які посилався відповідач та просить суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом установлені такі|установлені| факти та відповідні їм правовідносини.|правостосунки| Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України та роз'ясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Судом| встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами,| що| рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на час навчання |вміст,утримання|у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно|вміст,утримання||частки||плат и|, але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 22.12.2011 року, і до закінчення строку його навчання (а.с. 7-8). На підставі вказаного рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року, яке набрало законної сили 06.02.2012 року, на примусовому виконанні у відділі ДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2016/2-1395/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на час навчання |вміст,утримання|у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно|вміст,утримання||частки||плат и|, але не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 22.12.2011 року, і до закінчення строку його навчання. Згідно довідок відділу ДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області за виконавчим листом №2016/2-1395/11 розмір заборгованості по аліментам станом на 01.01.2014 року складає 3 299,96 грн. (а.с. 25, 59, 80). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей СК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Позивач, як на підставу позовних вимог посилається, що після рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року змінилося його матеріальне становище, тому, оскільки його матеріальний стан погіршився, він має нерегулярний дохід, то взмозі сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання повнолітнього сина [PERSON] не у частці - 1/4 частини зі всіх видів доходів щомісячно, а у твердій грошовій сумі - 100 гривень щомісячно. По матеріальному стану|становищу| позивач має надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON], який проживає окремо від батьків та потребує кошти у зв'язку з навчанням, що підтверджується наданими квитанціями та довідками (а.с. 4, 5, 11, 21, 26, 27, 29-33, 35, 58, 79, 81)|дитяті|. Перевіряючи доводи сторін щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує положення ч.1 ст. 184 СК України, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника. Із матеріалів справи вбачається, що у [PERSON] із лютого 2012 року змінився матеріальний стан, а саме: позивач не працює, не перебуває на обліку в Ізюмському міськрайонному центрі зайнятості населення як безробітний, в регіоні де він проживає вкрай складно працевлаштуватися на постійну роботу з отриманням регулярної заробітної плати (м. Ізюм має статус депресивного міста), позивач проживає за рахунок отриманого мінливого доходу, за виконавчим листом №2016/2-1395/11 частково сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], має заборгованості по аліментам, не має можливості платити аліменти на користь відповідачки [PERSON] регулярно і в повному обсязі у частці від заробітної плати (доходу), що ставить його у скрутне матеріальне становище (а.с. 21, 22-24, 25, 59, 34, 45, 56, 80, 82). На підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права та з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальних засад про справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, з огляду на майновий та сімейний стан платника аліментів [PERSON], його позов підлягає задоволенню шляхом зміни способу присудження аліментів, стягнутих рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2012 року, |вміст,утримання|у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно|вміст,утримання||частки||плат и| |вміст,утримання| |часткина розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 100 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в ухвалі Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах 05 лютого 2014 року (№ 6-144цс13), предметом якої був спір про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів, визначеного судом у частці від заробітку (доходу) батька дитини, визначивши його у твердій грошовій сумі відповідно до положень ч.1 ст. 192 СК України. Судовий збір суд залишає за позивачем.

Outcome: approved