Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно після смерті [INFO] матері [PERSON]. Вказуючи на те, що [INFO] померла його рідна мати [PERSON], що проживала в [ADDRESS], та після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з вказаного житлового будинку, де [PERSON] постійно проживав та є зареєстрованим, і яку ніхто не прийняв, оскільки [INFO] [PERSON], чоловік спадкодавця, помер, а інші спадкоємці щодо майна відсутні. Оскільки, Васильківським районним державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] просив суд позов задоволити в повному обсязі. Позивач, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи в судове засідання не з`явився, але, 30 січня 2015 року подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав з викладених позові підстав та просив їх задовольнити (а.с. 29). Представник Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, але 30 січня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності (а.с. 25). Суд, повно, всебічного та обґрунтовано дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України, передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, за ч. 4 ст. 60 ЦПК України, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] народився в смт. Калинівка Васильківського району Київської області в сім'ї [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 45 зроблений 25 жовтня 1963 року в книзі реєстрації народжень виконкомом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с. 5). [INFO] в смт. Калинівка Васильківського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного правління юстиції Київської області, актовий запис № 17 (а.с. 6). [INFO] в смт. Калинівка Васильківського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 09 лютого 2007 року виконкомом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 10 (а.с. 7). Постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області вих. № 02/01-02 від 21 січня 2015 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку із пропущенням строку прийняття спадщини після померлої [PERSON], спадкова справа до майна якої не заводилась (а.с. 22). Згідно листа Калинівської державної нотаріальної контори Київської області № 821 від 23 липня 2007 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON], Васильківською районною державною нотаріальною конторою не заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується листом вих. № 16601-16 від 30 січня 2015 року Васильківської районної державної нотаріальної контори (а.с. 8, 24). З огляду спадкової справи № 184/2007 року до майна померлого [INFO] [PERSON], спадкова справа до майна померлого за заявою [PERSON] була зареєстрована, проте свідоцтво про право на спадщину не видавалося через відсутність спадкового майна (а.с. 26-28). Як вбачається із копії паспорту серії [NUMBER], виданого 10 жовтня 1998 року Калинівським СВМ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області на ім'я [PERSON] та будинкової книги відділу внутрішніх справ Васильківського МРВВС, останній починаючи з 11 травня 1988 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 4, 16-18). Згідно технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) по [ADDRESS], від 11 березня 1986 року, вказаний житловий будинок заінвентаризовано, але право власності не зареєстровано на ім'я [PERSON], що також підтверджується будинковою книгою відділу внутрішніх справ Васильківського МРВВС (а.с.9-15, 16-18). Вказане підтверджує доводи позивача щодо фактичного прийняття у визначений законодавством шестимісячний строк спадщини, шляхом управління та володіння спадковим майном, а саме проживання разом з спадкодавцем до дня його смерті та після. Як роз'яснено у п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР, то при вирішенні справи, зокрема щодо положень спадкування, суд керується нормами цього Кодексу та іншого законодавства, що діяло на момент виникнення цих правовідносин. Згідно ст.ст. 524, 525, 526 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на момент відкриття спадщини (далі - ЦК Української РСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу). За вимогами ст.ст. 527, 529 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Положенням ст. 548 ЦК Української РСР визначено підстави прийняття спадщини, для придбання якої необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, значені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно ст. 552 ЦК Української РСР, спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з'явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 560, 561 ЦК Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON], вступивши у спадщину протягом шести місяців нею не розпоряджався, в судовому засіданні підтверджено фактичний вступ ним в управління та володіння спадковим майном, то суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Outcome: approved