Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У січні 2016р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації, [PERSON], посилаючись на те, що йому та [PERSON] належить на праві власності в рівних частках квартира [ADDRESS]. Зазначав, що він з 15 грудня 2001 року по 27 січня 2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачкою у справі. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Стверджував, що в серпні 2007 року за його згодою відповідачка разом з донькою зареєструвалися в квартирі [ADDRESS],як члени його сім`ї. Восени 2007 року відносини із відповідачкою погіршились, у зв'язку з чим остання разом з донькою припинили проживання та користування квартирою та виїхали до с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, де стали проживати однією сім'єю з іншим чоловіком у квартирі [ADDRESS], від якого 20 серпня 2008 року [PERSON]народила дитину. Позивач вказував, що їх спільна дитина, а саме неповнолітня [PERSON]проживає разом з матір'ю в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, та навчається у Нерубайському навчально-виховному закладі. При цьому, позивач зазначав, що відповідачка добровільно не знялася разом з донькою з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивач змушений сплачувати за них комунальні послуги та нести додаткові витрати на утримання квартири. Посилаючись на те, що відповідачі у квартирі не проживають з 2008 року, позивач просив суд винести рішення, яким встановити факт постійного проживання з 2008 року [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, усунути йому перешкоди у праві власності на квартиру [ADDRESS] з боку [PERSON] та [PERSON], шляхом визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] зареєструвати місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області. У судове засіданні позивач та його представник, діюча на підставі договору від 11 жовтня 2013року та ордеру від 17листопада 2015р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Раніше у судових засіданнях представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити (а.с.83). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Раніше у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, із підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с. 54-55,84,85). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.87). Представник органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, надав до суду заяву,згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду (а.с.86,89). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, надав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, та винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.82,88). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 28 вересня 2010 року 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» №27594606 від 11.10.2010р. (а.с.19,20). Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності батькові позивача [PERSON] на підставі рішення Малиновського районного суду у цивільній справі №2-3934/2006 від 13 червня 2006 року, що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» №15375724 від 26.07.2007р. (а.с.21-22,27). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 грудня 2001 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1209, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.25). Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.26). Із досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №521/18353/13-ц встановлено, що рішенням Малиновського районного суду від 16 січня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, рішенням Малиновського районного суду від 16 січня 2014 року було встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припиненні в 2005р. і спільне господарство між ними не ведеться. Із досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №521/4480/13-ц також встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2013 року, до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 23 жовтня 2020р. Встановлено, що 01 серпня 2007 року [PERSON] та неповнолітня [PERSON] були зареєстровані в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 09 липня 2015року (а.с.23). Згідно адресної довідки від 29 січня 2016 року неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстрованою та знятою з реєстрації в м. Одесі та Одеської області не значиться (а.с.37). З акту обстеження житлово-побутових умов від 13 серпня 2015р. вбачається, що відповідачка з дітьми на підставі договору оренди від 20 січня 2015р. проживають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 11,12). Згідно довідки Нерубайського навчально-виховного комплексу «школа-гімназія» від 24 листопада 2015р., неповнолітня [PERSON] з першого класу навчається за місцем проживання, а саме у Нерубайському навчально-виховному комплексі «школа-гімназія», що підтверджується відповідними довідками (а.с.11,13-15,29). Із відповіді Служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації встановлено, що висновком органу опіки та піклування від 13 лютого 2014 року № 1-1113-23 визначено порядок участі позивача у вихованні доньки, як такого, що проживає окремо (а.с.16). Факт не проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS], з 2008р. до теперішнього часу, підтверджується актом сусідів від 16.04 2016р. (а.с.24). Відповідно до довідки КП «БТІ» ОМР від 11 червня 2015р. нерухоме майно за [PERSON] станом на 31 грудня 2012р. не зареєстровано (а.с.60). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2015р., відсутні відомості щодо речових прав на нерухоме майно [PERSON] (а.с.61-62). Таким чином, єдиними власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. [PERSON] проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцять років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров,я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У судовому засіданні із пояснень відповідачки встановлено, що вона разом з донькою, дійсно не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом восьми років, у зв'язку з неможливістю проживання, оскільки позивач забрав ключі від спірної квартири. Не заперечувала факт їх з донькою проживання в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області. При цьому, відповідачка не надала жодного доказу неможливості їх з дитиною проживання в спірному житловому приміщенні. За таких обставин, суд вважає, що причини відсутності відповідачів у спірному жилому приміщенні, а саме в квартирі [ADDRESS], є не поважними, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині усунення йому перешкод у праві власності на квартиру [ADDRESS] з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою, підлягають задоволенню. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі відсутні в спірній квартирі понад рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання. Що стосується позовних вимог про встановлення факту постійного проживання з 2008 року [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області, та зобов'язанні [PERSON] зареєструвати місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є незаконними та необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, та не заперечувався відповідачкою факт її проживання та проживання неповнолітньої доньки в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області без реєстрації, тому підстав для визнання факту постійного проживання відповідачів з 2008 року в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області, судом не вбачається. Крім того, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання [PERSON] зареєструвати місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, не підлягають задоволенню, оскільки, як було встановлено судом у відповідачки не має на праві власності житлового приміщення, в якому можливо було би зареєструвати неповнолітню [PERSON], [INFO]. Як було встановлено судом, неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю в квартирі [ADDRESS], яку позивачка орендує. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 487,20грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі (а.с.2).

Outcome: partial