Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1997 року по 2011 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 2006 року народження, [PERSON], 1999 року народження. У 2006 році ними за договором купівлі-продажу нерухомого майна були придбані земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вказала, що після розірвання шлюбу двоє дітей залишились проживати з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач в свою чергу аліментів не сплачує та перешкоджає в користуванні житловим будинком. В даний час він має намір продати спірний житловий будинок без її відома. При поділі спільного майна просила суд відступити від принципу рівності часток в спільній сумісній власності подружжя та врахувати, що на її утриманні знаходяться неповнолітні діти. Просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]; визнавши за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]. При розгляді справи [PERSON] подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 1997 року по 2011 рік. У 2006 році вони для придбання нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], отримали кредит в АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «Отп Банк». У якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань дане майно передано в іпотеку банку. Загальна сума кредиту становить 264 109,06 долю США. У період перебування їх у шлюбних відносинах було сплачено 90 666,76 грн. Після розірвання шлюбу [PERSON] передала йому на погашення кредиту кошти в розмірі 3 300 дол. США. Решту коштів і на день розгляду справи в суді він сплачує самостійно та в подальшому виконання кредитних зобов'язань також покладається і на нього, що буде становити 170 142,30 дол. США. Тому при поділі майна подружжя суд має враховувати і борги подружжя та відійти від принципу рівності часток подружжя, виділивши йому у власність 816/100 частин, а [PERSON] - 184/100 частин житлового будинку та земельної ділянки. Просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за ним право власності на 816/1000 частини земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]; визнавши за [PERSON] право власності на 184/1000 частину земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]. В подальшому відповідач уточнив вимоги щодо розміру часток подружжя, зважаючи на виконані зобов'язання по кредитному договору. Остаточно просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за ним право власності на 825/1000 частини земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]; визнавши за [PERSON] право власності на 175/1000 частину земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник відповідача зустрічний позов підтримав, проти позову [PERSON] заперечував. Просив задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову [PERSON] У судовому засіданні представник ПАТ «ОТП Банк» просив вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та вимоги за зустрічним позовом [PERSON] слід задоволити частково, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 16 серпня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 07 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11180558 від 10 липня 2006 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 07 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222482000:05:009:0150). 14 вересня 2006 року [PERSON] отримав державний акт серія ЯД №663726 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222482000:05:009:0150) 07 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-004/425/2006. За даним договором отриманий кредит в розмірі 160 000 дол. США, строком до 07 липня 2024 року. Цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна. 07 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» та [PERSON] укладено договір іпотеки №РСL-0044252006 у якості забезпечення виконання умов кредитного договору №ML-004/425/2006. У ст.3 договору іпотеки зазначено, що предметом іпотеки є: житловий будинок загальною площею 271,4 кв.м, житловою площею 91,2 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: гараж під літерою Б, альтанкою під літерою В, свердловини І, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та земельна ділянка площею 0,1200 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222482000:05:009:0150. Відповідно до довідки АТ «ОТП Банк» №004-3/4297 від 29 серпня 2014 року: станом на 29 серпня 2014 року залишок заборгованості становить 73 779,86 дол.США; у період з 01 вересня 2010 року по 31 липня 2014 року [PERSON] сплачено кошти по тілу кредиту - 45 334,08 дол.США, по відсоткам - 35 655,85 дол.США. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка придбані сторонами за час шлюбу, тому суд вважає дане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. За ч.2,3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дітей. З довідки форми№3, виданої Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 19 вересня 2013 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS], - зареєстровані з 05 травня 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З пояснень представників сторін встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати разом з позивачкою, перебувають на її утриманні, аліменти з відповідача не стягуються. Разом з тим, позивачем не подано доказів того, що відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, не подано доказів того чи відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, розмір заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, не подано доказів і того, що розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дітей, оскільки при визначенні розміру стягуваних аліментів суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Щодо обґрунтування відповідача по збільшенню його частки у майні, слід зазначити, що кредитні кошти були отримані подружжям та використані в інтересах сімї, що відповідає ст. 65 СК України, та є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. У разі невиконання сторонами відповідних обов'язків щодо внесення щомісячних платежів, банк набуде право на звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя суд не знаходиться обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, умови сплати кредиту, визначає частку [PERSON] - 1/2 частина і [PERSON] - 1/2 частина. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Outcome: dismissed