Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що 06 березня 1996 року позивач, придбав за договором купівлі-продажу у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Дана квартира перебуває у його приватній власності, він являюсь єдиним власником даної квартири. Технічні характеристик квартири складають : загальна площа становить 60,2 кв,м, житлова площа 44 кв.м., квартира є трьохкімнатною. В даній квартирі зареєстрований позивач та [PERSON] - рідна мати позивача, [PERSON] - рідним брат, який зареєстрований у квартирі позивача з 1999 року. Незважаючи те, що [PERSON] зареєстрованим у квартирі в ній фактично тривалий період часу не проживає. [PERSON] , зареєстрований був з підстав того, що останній реєструвався ще в дев`яності роки коли діюче законодавство вимагало наявність обов`язкової реєстрації, а особисте життя у [PERSON] не склалося та у зв`язку із відсутністю постійного місця помешкання, останній був зареєстрований по у місцю проживання позивача. Разом з тим, із [PERSON] існувала домовленість щодо обов`язку останнього у випадку зміни місця проживання відповідно і зміни місця реєстрації. Акт про не проживання відповідача за місцем реєстрації, який був складений за участю мешканців будинку [ADDRESS] та працівників ЖБК «Ювілейний» свідчить про те, що відповідач по справі не проживає в квартирі позивача тривалий період часу, а саме протягом останнього року. Даний акт, який надається в копії, підтверджує факт не проживання відповідача по місцю реєстрації. Окрім того, було здійснено відповідні запити та отримано відповіді щодо відсутності відомостей про відповідача, зокрема такі звернення були направленні до : Київської міської клінічної лікарні № 7 з питань отримання відомостей щодо звернення за допомогою відповідачем по справі пов`язаних із захворюваннями або ж лікуванням. Згідно відповіді відповідач за медичною допомогою не звертався. До Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві з питань отримання відомостей щодо звернень відповідача по справі. Згідно відповіді Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві будь-яких звернень від відповідача не надходило. Дані відповіді надаються також для підтвердження факту не проживаня відповідача по місцю реєстрації. Зокрема те, що зазвичай в будь-якої особи протягом життя виникають обставини які имушують звертатися до держустанов таких як лікарня та правоохоронні органи і відповідач тому не виключення, наявність зернень відповідача могла б свідчити про те, що останній мешкає по місцю реєстрації - акт про непроживання,не відповідає фактичним обставинам. Дані відповіді надаються в поєднанні з актом на підтвердження обгрунтованості позовних вимог. Також, роблено запит до державної установи «Центр пробації» з приводу виконання відповідачем своїх обов`язків щодо з`явлення на відмітку солом`янської районної до Святошинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у місті Києві. Обов`язок у відповідача щодо зявлення на відмітку існує з підстав засудження останнього Святошинським районним судом міста Києва від 27.07.2017 року до 3 років позбавлення волі на підставі статті 75, звільнено на 2 роки та постановкою на облік. Відповідно до п.2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Проте, як вбачається згідно відповіді ДУ «Центр пробації» станом на 07.11.2018 року відповідач до Святошинського РВ не з`являвся, місце знаходження невідоме, (копія відповіді додається), що також свідчить про не проживання відповідача по місцю реєстрації, адже за місцем реєстрації відповідач свого обов`язку про постановку на облік як особа звільнена від відбування покарання призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва на підставі статті 75 Кримінального кодексу України не виконав. Протягом останнього року [PERSON] у квартирі позивача не проживає, позивачу не відомо де він знаходиться, жодного зв`язку з ним не має. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с.38-39). У судовому засіданні позивач позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачі не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Направлені судом поштові відправлення на адресу відповідачів поверталися на адресу суду за закінченням встановленого терміну їх зберігання. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що 06 березня 1996 року позивач, придбав за договором купівлі-продажу у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Дана квартира перебуває у його приватній власності, він являюсь єдиним власником даної квартири. Технічні характеристик квартири складають : загальна площа становить 60,2 кв,м, житлова площа 44 кв.м., квартира є трьохкімнатною. В даній квартирі зареєстрований позивач та [PERSON] - рідна мати позивача, [PERSON] - рідним брат, який зареєстрований у квартирі позивача з 1999 року. Незважаючи те, що [PERSON] зареєстрованим у квартирі в ній фактично тривалий період часу не проживає. [PERSON] , зареєстрований був з підстав того, що останній реєструвався ще в дев`яності роки коли діюче законодавство вимагало наявність обов`язкової реєстрації, а особисте життя у [PERSON] не склалося та у зв`язку із відсутністю постійного місця помешкання, останній був зареєстрований по у місцю проживання позивача. Разом з тим, із [PERSON] існувала домовленість щодо обов`язку останнього у випадку зміни місця проживання відповідно і зміни місця реєстрації. Акт про не проживання відповідача за місцем реєстрації, який був складений за участю мешканців будинку [ADDRESS] та працівників ЖБК «Ювілейний» свідчить про те, що відповідач по справі не проживає в квартирі позивача тривалий період часу, а саме протягом останнього року. Даний акт, який надається в копії, підтверджує факт не проживання відповідача по місцю реєстрації. Окрім того, було здійснено відповідні запити та отримано відповіді щодо відсутності відомостей про відповідача, зокрема такі звернення були направленні до : Київської міської клінічної лікарні № 7 з питань отримання відомостей щодо звернення за допомогою відповідачем по справі пов`язаних із захворюваннями або ж лікуванням. Згідно відповіді відповідач за медичною допомогою не звертався. До Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві з питань отримання відомостей щодо звернень відповідача по справі. Згідно відповіді Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві будь-яких звернень від відповідача не надходило. Дані відповіді надаються також для підтвердження факту не проживаня відповідача по місцю реєстрації. Зокрема те, що зазвичай в будь-якої особи протягом життя виникають обставини які имушують звертатися до держустанов таких як лікарня та правоохоронні органи і відповідач тому не виключення, наявність зернень відповідача могла б свідчити про те, що останній мешкає по місцю реєстрації - акт про непроживання,не відповідає фактичним обставинам. Дані відповіді надаються в поєднанні з актом на підтвердження обгрунтованості позовних вимог. Також, роблено запит до державної установи «Центр пробації» з приводу виконання відповідачем своїх обов`язків щодо з`явлення на відмітку солом`янської районної до Святошинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у місті Києві. Обов`язок у відповідача щодо зявлення на відмітку існує з підстав засудження останнього Святошинським районним судом міста Києва від 27.07.2017 року до 3 років позбавлення волі на підставі статті 75, звільнено на 2 роки та постановкою на облік. Відповідно до п.2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Проте, як вбачається згідно відповіді ДУ «Центр пробації» станом на 07.11.2018 року відповідач до Святошинського РВ не з`являвся, місце знаходження невідоме, (копія відповіді додається), що також свідчить про не проживання відповідача по місцю реєстрації, адже за місцем реєстрації відповідач свого обов`язку про постановку на облік як особа звільнена від відбування покарання призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва на підставі статті 75 Кримінального кодексу України не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно, до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ( [ADDRESS] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved