Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У серпні 2021 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект», в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 21 122,65 доларів США, що за курсом 26,90 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 липня 2021 року складає 568 199,29 грн. станом на 28 липня 2021 року за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 25 грудня 2007 року уклали кредитний договір № DNHDGB0000000006, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 43 062,50 доларів США на термін до 25 грудня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом . В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] станом на 28 липня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 62 105,94 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 21 122,65 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 11 455,71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 194,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 24 333,58 доларів США. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 21 122,65 доларів США, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNHDGB0000000006 Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено: договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором; договір поруки, укладений з поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Тому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для солідарного стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості. 15 вересня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги вважає необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту та за відсотками і пенею в липні 2021 року. Разом з цим, ще 02 червня 2016 року позивач звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості до відповідача. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року у справі № 204/3838/16 було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві. Таким чином, позивач в червні 2016 року скористався своїм правом на дострокове стягнення суми борги та змінив строк виконання зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того, позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском строків позовної давності, оскільки з моменту зміни строку виконання зобов`язань, тобто з моменту звернення до суду в 2016 році пройшло уже понад п`ять років. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Крім звернення до суду у 2016 році, позивач скористався своїм правом та знову ж таки вимагав дострокового погашення всього кредиту у 2017 році шляхом вчинення у нотаріуса виконавчого напису № 617 від 19 січня 2017 року. Зазначений виконавчий напис рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/5675/17 від 14 грудня 2017 року було визнано таким, що не підлягає виконанню. Що знову ж таки, свідчить про обізнаність позивача про наявність боргу відповідача перед ним, та неодноразового звернення до суду та органів нотаріату протягом 2016-2017 років з вимогами про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Також, одним з відповідачів за позовною заявою виступає [PERSON] - батько [PERSON] . Необхідно зазначити, що [PERSON] не може виступати відповідачем, як поручитель у вказаному спорі, оскільки рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року договір поруки було визнано припиненим. Таким чином, в позовній заяві позивачем зазначено неналежного відповідача. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. 04 жовтня 2021 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21 122,65 доларів США, що за курсом 26,90 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 липня 2021 року складає 568 199,29 грн. станом на 28 липня 2021 року за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати. 07 жовтня 2021 року від представника позивача - Єрмолова Є.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Посилання відповідача на виконавчий напис нотаріуса № 617 від 19 січня 2017 року є безпідставним, оскільки вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Попереднє звернення позивача до суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором, не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час за договором рахується заборгованість, відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Згідно з п. 7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за договором до 25 грудня 2022 року. Між сторонами не укладалось додаткових угод щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому строк повернення кредитних коштів встановлено до 25 грудня 2022 року. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами договору № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року. У зв`язку з тим, що банк не змінював строк повернення кредиту у розумінні ЦК України, то строк до звернення до відповідача не минув. Вважає, що позивачем дотримано строки позовної давності при звернення до суду з даним позовом, оскільки строк виконання зобов`язань спливає 25 грудня 2022 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 04 серпня 2021 року. У зв`язку з викладеним просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача - Гринь К.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, стягнувши заборгованість за кредитним договором солідарно з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект». Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив суд застосувати строк позовної давності та у зв`язку з цим відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № DNHDGB0000000006, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 25 грудня 2007 року по 25 грудня 2022 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 37 100,00 доларів США, а також у розмірі 5 962,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати визначено з 20 по 25 число кожного місяця (а.с. 9-11). Згідно п. 4.3 даного Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. У пункті 7.4 даного Договору сторонами було обумовлено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми просроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику [PERSON] обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідач [PERSON] скористалась наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконувала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № DNHDGB0000000006-1, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед Банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року (а.с. 13). Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват Комплект» було укладено Договір поруки № DNHDGB0000000006-2, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Комплект» поручився перед Банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року (а.с. 14). Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У статті 554 ЦК України закріплено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Звертаючись у серпні 2021 року до суду з даним позовом позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект», а в уточненій позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року солідарно лише з відповідачів [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект». Так, судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року по справі № 204/7380/15-ц було задоволено позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Визнано договір поруки № DNHDGB0000000006-1 від 25 грудня 2007 року припиненим з моменту зміни процентної ставки за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року (а.с. 52-55). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у цивільній справі № 204/7380/15-ц суд виходив з того, що згідно з п. 13 Договору поруки № DNHDGB0000000006-1 від 25 грудня 2007 року зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання додаткової угоди, однак, банком в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки по кредиту з 11,04% до 13,08%, а наприкінці 2008 року до вищенаведеного кредитного договору були внесені зміни повторно та підвищено процентну ставку до розміру 15,11% на рік, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, суд посилався, зокрема, на частину 1 статті 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, згідно якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, з припиненням Договору поруки № DNHDGB0000000006-1 від 25 грудня 2007 року припинився і обов`язок поручителя [PERSON] нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником [PERSON] за основним зобов`язанням, а тому у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги, пред`явлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» як поручителя за Договором поруки № DNHDGB0000000006-2 від 25 грудня 2007 року суд виходить з наступного. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договором поруки № DNHDGB0000000006-2 від 25 грудня 2007 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект», так само як і Договором поруки № DNHDGB0000000006-1 від 25 грудня 2007 року, укладеним з [PERSON] , було обумовлено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Враховуючи, що у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року по справі № 204/7380/15-ц суд дійшов висновку про доведеність обставин, викладених у позовній заяві [PERSON] , який наполягав на тому, що банком в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки по кредиту з 11,04% до 13,08%, а наприкінці 2008 року до вищенаведеного кредитного договору були внесені зміни повторно та підвищено процентну ставку до розміру 15,11% на рік, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а також враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» надавало згоду на збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом укладення відповідної додаткової угоди, суд приходить до висновку, що з моменту зміни процентної ставки за Кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року припинився і Договір поруки № DNHDGB0000000006-2 від 25 грудня 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект». Припинення поруки означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись з вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Отже, з припиненням Договору поруки № DNHDGB0000000006-2 від 25 грудня 2007 року припинився і обов`язок поручителя Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником [PERSON] за основним зобов`язанням. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що у задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині пред`явлених позовних вимог до поручителя Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» про солідарне стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року слід відмовити у зв`язку з припиненням договору поруки. Щодо позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. Як вже зазначалось вище, відповідач [PERSON] скористалась наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Вказані обставини не заперечувались і представником відповідача [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 28 липня 2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі 62 105,94 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 21 122,65 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 11 455,71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 194,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 24 333,58 доларів США (а.с. 7). Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором знайшла своє підтвердження під час розгляду справи та вказаний факт є доведеним позивачем належними та допустимими доказами. Таким чином судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 10 серпня 2021 року звернувся до суду з даним позовом. При цьому, у позовній заяві Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з відповідача не всю суму заборгованості за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року, зазначену у розрахунку заборгованості станом на 28 липня 2021 року, а лише заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 21 122,65 доларів США. Разом з цим, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні просив суд застосувати у справі позовну давність, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви відмовити. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). У пункті 4.4 Кредитного договору № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року сторони обумовили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно пункту 7.1 укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] . Кредитного договору, кредит був наданий позичальнику на строк з 25 грудня 2007 року по 25 грудня 2022 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 500,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором , що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Отже, згідно умов укладеного Кредитного договору, відповідач [PERSON] має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В обгрунтування факту спливу строку позовної давності представник відповідача [PERSON] посилався на те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись у 2016 році до суду з позовом про дострокове погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором. З цього приводу слід зазначити наступне. Так, судом встановлено, що у 2016 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» дійсно звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» про стягнення заборгованості. Вказаний факт не заперечувався і стороною позивача (цивільна справа № 204/3838/16-ц). Однак, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року по справі № 204/3838/16-ц у зв`язку з не усуненням у встановлений судом строк недоліків позовної заяви судом було постановлено ухвалу згідно якої позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» про стягнення заборгованості - вважати неподаною та повернути (а.с. 42-43) Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом. За змістом викладеного очевидним є висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону. Тому якщо судом позовну заяву повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Такий висновок повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року по справі № 902/326/16. Отже, оскільки ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року по справі № 204/3838/16-ц було постановлено вважати неподаною та повернуто позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-комплект» про стягнення заборгованості, то відсутні і будь-які передбачені процесуальним законом підстави вважати, що у червні 2016 року відбулось переривання строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зверталось до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим 19 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 617, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 19 серпня 2016 року, грошових коштів у сумі 34 821,60 доларів США, що за курсом 25,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 серпня 2016 року складає 876 459,67 грн., за період з 25 грудня 2007 року по 19 серпня 2016 року (а.с. 44). Однак, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року по справі № 204/5675/17 виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 19 січня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 617, було визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 45-51). Факт винесення 19 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчого напису, який в подальшому було судом визнано таким, що не підлягає виконанню, не свідчить про те, що відбулося переривання строку позовної давності, оскільки вказана подія відбулася в межах п`ятирічного строку позовної давності обумовленого сторонами у п. 4.4 кредитного договору № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року (з 19 січня 2017 року по 10.08.2021 року - день звернення до суду з даним позовом, минуло менше 5 років). З 30 червня 2016 року та до серпня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року не зверталось. З огляду на викладене суд зазначає, що переривання строку позовної давності за вказаний період не відбувалось. Разом з цим, у зв`язку зі зверненням позивача у серпні 2021 року до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінився в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання, який був встановлений кредитним договором до 25 грудня 2022 року. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 10 серпня 2021 року, то позивач має право на стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року в межах обумовленого сторонами п`ятирічного строку позовної давності, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача може бути стягнуто заборгованість, яка існувала станом на 10 серпня 2016 року. Судом встановлено та визнавалося обома сторонами, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено 19.10.2015 року (а.с. 6). Таким чином слід вважати, що позивач дізнався про порушення свого права у наступному місяці, а саме 26 листопада 2015 року, (оскільки згідно умов кредитного договору строк щомісячного платежу було встановлено з 20 по 25 число кожного місяця). За таких обставин суд приходить до висновку, що строк позовної давності повинен обчислюватися з 26 листопада 2015 року. Однак, позивач звернувся до суду 10 серпня 2021 року, у зв`язку з чим підлягає застосуванню строк позовної давності відносно частини позовних вимог про стягнення з відповідача платежів у період з 26 листопада 2015 року по 10 серпня 2016 року, у зв`язку з чим заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Отже, заява представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності виключає можливість судового захисту порушеного права позивача на стягнення заборгованості за кредитним договором поза межами п`ятирічного строку позовної давності (у період з 26 листопада 2015 року по 10 серпня 2016 року), при цьому з огляду на те, що відповідач [PERSON] прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, наявні підстави для стягнення з неї заборгованості в межах строку позовної давності, а саме за період з 10 серпня 2016 року по 10 серпня 2021 року. З розрахунку заборгованості (а.с. 4-7) вбачається, що станом на 20 серпня 2016 року (перша дата операції за рахунками обліку заборгованості в межах строку позовної давності у даній справі) за позивачем обліковувалась заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 21 087,56 доларів США. При цьому, після вказаної дати відповідач заборгованість за кредитним договором не погашав. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній Кредитним договором - долар США. Згідно роз`яснень наданих у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до частини першої статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлені позовні вимоги станом на 28 липня 2021 року (тобто на дату підготовки позову), офіційний курс валюти встановлений НБУ на вказану дату становив: 1 долар США - 26,90 грн. З огляду на те, що відповідач [PERSON] прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти не виконавши взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині пред`явлення вимог до [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість за кредитним договором № DNHDGB0000000006 від 25 грудня 2007 року в межах строку позовної давності у розмірі 21 087,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 липня 2021 року складає 567 255,36 грн., яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру задоволені частково на загальну суму 567 255,36 грн. (99,83%), з відповідача на користь позивача, який є юридичною особою, слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 8 508,50 грн.(8 522,99 грн. х 99,83% = 8 508,50 грн.). На підставі ст.ст. 192, 253, 256, 261, 264, 267, 525, 526, 530, 543, 549, 551, 553, 546, 559, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial