Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У серпні 2014 року позивач ПАТ «НЕОС БАНК» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], ТОВ «Основа», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ОСНОВА», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 12 жовтня 2010 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» (яке змінило своє найменування на ПАТ «НЕОС БАНК») та ТОВ «Основа» укладено кредитний договір № 14-694/2010, відповідно до якого позивач надав останньому у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Сума кредиту за договором та додаткових угод до нього складає 4 465 000 доларів США, строк повернення кредиту - до 11 жовтня 2017 року, процентна ставка за користування кредитом становить: LIBOR (1М) + 10,5% річних за строкову заборгованість та LIBOR (1М) + 15,5% річних за прострочену заборгованість, та визначений графік погашення кредиту. Крім того, 27 вересня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] укладено договір поруки № 14-694/2010-П1, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «ГАЛИЦЬКА ОСНОВА» - договір поруки № 14-694/2010-П2, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та Спільним Українсько-Французьким підприємством з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ договір поруки № 14-694/2010-П3 та 9 липня 2012 року додаткові угоди до вказаних договорів поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язувалися нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником взятих зобов'язань. Разом з тим, починаючи з 21 грудня 2013 року відповідачі перестали виконувати зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим станом на 18 серпня 2014 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 4 370 742 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 403 297,76 доларів США, а також пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 23 594,68 доларів США, що разом складає 4 797 635,14 доларів США та еквівалентно 62 720 976 грн. 24 коп. (згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 18 серпня 2014 року - 100 доларів США = 1 307,3311 грн.). Тому, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 720 976 грн. 24 коп. Вказана цивільна справа з Оболонського районного суду м. Києва надійшла за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва 4 листопада 2014 року (т. 2 а.с. 69). Під час судового розгляду відповідно до ст. 37 ЦПК України суд замінив позивача ПАТ «НЕОС БАНК» на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» на підставі заяви позивача, договору факторингу № 13/14-Ф між ПАТ «НЕОС БАНК» та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та додаткової угоди до нього, відповідно до п.п. 1.1 та п. 1.2 якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступає ПАТ «АЛЬФА-БАНК» право грошової вимоги за кредитним договором № 14-694/2010 від 12 жовтня 2010 року, який забезпечений договорами поруки, актів прийому-передачі (т. 1 а.с. 80-92, 99-100). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи, що сума заборгованості є спірною; фактор - позивач ПАТ «АЛЬФА-БАНК» не пред'являв до відповідача вимогу щодо сплати заборгованості; ПАТ «НЕОС БАНК» повідомляв відповідача про погашення заборгованості за адресою, за якою відповідач не проживає; у провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходиться справа № 757/28381/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Неос Банк» про визнання договору поруки недійсним, рішення по якій може вплинути на розгляд вказаної цивільної справи. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи обставинами, зазначеними представником відповідача [PERSON] та додатково зазначила, що договір поруки від імені Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ було підписано не уповноваженою особою, що тягне недійсність договору поруки. Представник відповідача ТОВ «Основа» у судовому засіданні позов не визнав, згодом до судового засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним повідомлений. У у заявах про відкладення розгляду справи зазначав про неможливість брати участь у судових засіданнях, доказів неявки до судового засідання не надав (т. 2 а.с. 106-107, 157). До судового засідання представник ТОВ «ГАЛИЦЬКА ОСНОВА» не з'явився з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним повідомлений (т. 2 а.с. 74). Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідачів ТОВ «Основа» та ТОВ «ГАЛИЦЬКА ОСНОВА», оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів [PERSON] та Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Під час судового розгляду справи встановлено, що 12 жовтня 2010 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» (яке змінило своє найменування на ПАТ «НЕОС БАНК») та ТОВ «Основа» укладено кредитний договір № 14-694/2010, відповідно до якого позивач надав останньому у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Сума кредиту за договором складала 1 500 000 доларів США, строк повернення кредиту - до 11 жовтня 2012 року, процентна ставка за користування кредитом становить: LIBOR (1М) + 10,5% річних за строкову заборгованість та LIBOR (1М) + 15,5% річних за прострочену заборгованість та визначений графік погашення кредиту (т. 1 а.с. 7-13). Відповідно до додаткових угод до вказаного кредитного договору змінена сума кредиту, строк його погашення, графік погашення кредиту, відповідно до яких остаточна сума кредиту визначена у розмірі 4 465 000 доларів США, а строк погашення кредиту - 11 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 14-42). Факт отримання коштів відповідачем підтверджується меморіальними ордерами (т. 1 а.с. 90-121). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно з п. 2.10 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, 21 числа кожного місяця за період з 21 числа минулого по 20 число поточного місяця на фактичні залишки заборгованості по кредиту за фактичний час користування кредитом. Нараховані проценти позичальник сплачує щомісячно до 27 числа кожного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок № 20789032893001, відкритий у ПАТ «БАНК КІПРУ». Відповідно до п. 3.2.6 та п. 3.2.7 кредитного договору на позичальника покладено обов'язок здійснювати щомісячну сплату нарахованих процентів у строки та у порядку, що зазначені у п. 2.11 цього договору та здійснювати повернення кредиту у строки, що встановлюються відповідно до графіку повернення кредитної заборгованості, зазначеного в додатку № 1 договору. Разом з тим, починаючи з 21 грудня 2013 року відповідач ТОВ «Основа» порушило взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, що стверджується випискою по рахунку (т. 1 а.с. 122-193). Відповідно до п. 3.3.7 банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплату інших платежів, передбачених цим договором у випадку порушення позичальником умов, зазначених у п. 3.2.11, п. 3.2.12 цього договору. Пунктом 3.2.12 кредитного договору передбачений обов'язок позичальника повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також неустойку (пеня, штраф), незалежно від строку настання виконання зобов'язання за цим договором у наступних випадках, зокрема у випадку затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на два календарні місяці та/або сплати позичальником більше однієї виплати згідно умов цього договору, яка перевищує 5% суми кредиту. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту та/або процентів за ним позичальник сплачує банку пеню у розмірі діючої на період прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення. Оскільки відповідач ТОВ «Основа» порушило взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, то утворилась заборгованість за кредитом та відсотками, яка станом на 18 серпня 2014 року складає: заборгованість по кредиту в розмірі 4 370 742 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 403 297,76 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 23 594,68 доларів США, що разом становить 4 797 635,14 доларів США (т. 1 а.с. 72-89), яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 14-694/2010 27 вересня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] укладено договір поруки № 14-694/2010-П1, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «ГАЛИЦЬКА ОСНОВА» - договір поруки № 14-694/2010-П2, між ПАТ «БАНК КІПРУ» та Спільним Українсько-Французьким підприємством з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ договір поруки № 14-694/2010-П3 та 9 липня 2012 року додаткові угоди до вказаних договорів поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язувалися нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником взятих зобов'язань (т. 1 а.с. 43-65). При цьому, поручителі надали заяви про ознайомлення з умовами останньої додаткової угоди № 14 від 23 квітня 2013 року до кредитного договору № 14-694/2010 від 12 жовтня 2010 року та у відповідності до умов договору поруки, підтверджують свої зобов'язання відповідати за договором поруки за виконання ТОВ «Основа» всіх зобов'язань, визначених кредитним договором № 14-694/2010 від 12 жовтня 2010 року, укладеним між ТОВ «Основа» та ПАТ «БАНК КІПРУ» з урахуванням змін, доповнень, що були внесені до кредитного договору (т. 1 а.с. 50, 57, 64). Згідно зі ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. З метою уникнення подвійного стягнення суми заборгованості, суд дійшов висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідачів. При цьому, суд приймає до уваги, що договори поруки хоча і були укладені окремо з кожним поручителем, проте, вони укладались в один і той же день та з метою забезпечення одного і того ж зобов'язання. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу межах позовних вимог. Оскільки позивачем здійснено розрахунок заборгованості станом на 18 серпня 2014 року, яка складає 4 797 635,14 доларів США та перерахунок вказаних коштів на українську валюту - гривню, що згідно з офіційним курсом гривні до долара США (станом на 18 серпня 2014 року - 100 доларів США = 1 307,3311 грн.) складає 62 720 976 грн. 24 коп., то суд дійшов висновку про стягнення вказаної суми заборгованості у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача. Суд приймає до уваги те, що відповідачам направлялось банком повідомлення про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором № 14-694/2010 зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом 30 календарних з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком даного повідомлення (т. 1 а.с. 66-71). Проте, вказані повідомлення залишені відповідачами без належного реагування. При цьому, доводи представника відповідача [PERSON] про те, що повідомлення направлялось [PERSON] не за адресою його проживання, якою є [ADDRESS], а тому це є підставою для відмови у задоволенні позову, суд вважає безпідставними, оскільки, навіть у заяві від 23 квітня 2013 року [PERSON] зазначав адресу місця свого проживання [ADDRESS] (т. 1 а.с. 90), на яку направлялось повідомлення, хоча з 12 грудня 2012 року він значився зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 40). Крім того, суд приймає до уваги, що умовами договору поруки та додаткових угод до нього, не передбачено обов'язок банку перевіряти місце реєстрації поручителя перед направлення повідомлення про існуючу заборгованість. Також, доводи представників відповідачів [PERSON] та Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ що підставою для відмови у задоволенні позову є неналежна заміна позивача ПАТ «НЕОС БАНК» його правонаступником - ПАТ «АЛЬФА-БАНК», не повідомлення боржників про укладення договору факторингу та не направлення повідомлення ПАТ «АЛЬФА-БАНК» як правонаступником боржникам про погашення існуючої заборгованості є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, чинним законодавством не передбачено повідомлення боржника про укладення договору факторингу, оскільки сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт (ч. 1 ст. 1079). Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 518 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Оскільки договір факторингу був укладений 30 вересня 2014 року, тобто після відкриття провадження у цій цивільній справі, заміна позивача відбулась під час судового розгляду справи, то не направлення письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові з визначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню та фактора, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України), не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вже здійснювався судовий розгляд справи. Також суд приймає до уваги, що укладений договір факторингу, сторонами недійсним не визнавався та представниками відповідача не висувались заперечення проти вимоги нового кредитора. Суд дійшов висновку і про необґрунтованість доводів представників відповідачів [PERSON] та Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ про спірність суми заборгованості за кредитним договором, нарахованих процентів та пені, оскільки ними не надано будь-яких доказів на спростування зазначених сум. Факт отримання коштів від позивача представники відповідачів не оспорювали. Твердження представника відповідача Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ про те, що договір поруки від імені Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «ОСНОВА-СОЛСИФ» у формі ТОВ було підписано не уповноваженою особою, що тягне недійсність договору поруки та відмову у задоволенні цих позовних вимог є безпідставним, оскільки суду не надано доказів недійсності договору поруки. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 3 654 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частинах, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення судового збору в солідарному порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved