Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 10356,17 грн., що утворилася за період з 01.10.2012 по 01.11.2016. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26.12.2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя виніс ухвалу по справі № 334/8547/17 про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надання послуг з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого водопостачання в сумі 10356,17 грн. за період з 01.10.2012 року по 01.11.2016 рік. Згідно заяви про уточнення позовних вимог позивач вказує, що за час знаходження справи на розгляді суду відповідач надалі не виконує зобовязання зі сплати комунальних послуг, було здійснено лише оплату за рахунок державної допомоги (субсидії) у розмірі 2975,61 грн., у звязку з чим за період з 01.10.2012 року по 01.03.2018 року загальна заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання збільшилась і становить 23715,54 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача подав позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка до початку слухання справи подала клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, з урахуванням чого просила вирішити справу. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та проживає там, є користувачем послуг, що надає Концерн «Міські теплові мережі», особовий рахунок № 135677443. Позивач у період з 01.10.2012 року по 01.03.2018 року надав відповідачці послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване у [ADDRESS]. Боржниця належним чином обовязок по оплаті поточних рахунків не виконувала, здійснюючи періодично лише їх часткову оплату, а також сплативши за рахунок державної допомоги (субсидії) в 2975,61 грн. у квітні 2017 року. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що за період з жовтня 2012 року по листопад 2016 року включно Концерном «Міські теплові мережі» було надано послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 11695,34 грн., з них споживачем було сплачено лише 1339,17 грн., таким чином, станом на 01.12.2016 року заборгованість становить 10356,17 грн. Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості за період з грудня 2016 року по березень 2018 року, заборгованість за попередній період станом на 01.12.2016 року зазначена у розмірі 11416,15 грн. Приймаючи до уваги, що наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості станом на 01.12.2016 року підтверджує наявність заборгованості у сумі 10356,17 грн., враховує саме цей розмір заборгованості та всі наступні нарахування при визначенні загальної суми боргу. Так, з грудня 2016 року по березень 2018 року було надано послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 15275,00 грн., з яких було погашено за рахунок державної допомоги (субсидії) 2975,61 грн. у квітні 2017 року. Таким чином, за період з грудня 2016 року по березень 2018 року включно заборгованість відповідача становить 12299,39 грн. Таким чином, доданими позивачем до позову розрахунками підтверджується, що всього за період з жовтня 2012 року по березень 2018 року включно загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої становить 22655,56 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобовязання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Вищевказаними Правилами та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору . Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на (основі ціпового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. З гідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону, споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону, виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання мого обов'язку. Відсутність укладеного між сторонами договору, обовязковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. За вказаний період заперечень з боку Споживачки на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положеннями ч.1\~та ч.3\~ст.264\~ЦК України\~передбачено,\~що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку , після переривання перебіг позовної давності починається заново. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2017 року по справі № 334/8547/17 (провадження № 2-н/334/956/17) у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надання послуг з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого водопостачання в сумі 10\~356,17 гри. за період з 01.10.2012 року по 01.11.2016 рік було відмовлено. З позовом Концерн «МТМ» звернувся 25.01.2018 року. Таким чином, вимоги позову про стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по грудень 2014, розмір якої згідно розрахунку становить 3026,05 грн., заявлені поза межами строку позовної давності. Підстав для висновку про переривання позовної давності судом не встановлено, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, в подальшому з січня 2015 року були здійснені лише часткові оплати поточних нарахувань, які не свідчать про вчинення відповідачем дій з визнання боргу за період з жовтня 2012 року по грудень 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з жовтня 2012 року по грудень 2014 року на загальну суму 3026,05 грн. у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. В іншій частині вимоги позову обґрунтовані і підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення а централізованого постачання гарячої води за період з січня 2015 року по березень 2018 року включно на загальну суму 19629,51 грн. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідача судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Outcome: partial