Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому виклала свої наступні вимоги та їх обґрунтування. Із 28 квітня 2001 року по березень 2019 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час якого ними було придбано у спільну власність нерухоме майно та цінне рухоме майно, але при розірванні шлюбу домовленості про його поділ вони не досягли, оскільки відповідач вважає, що все майно, набуте під час шлюбу і яке зареєстроване на праві власності за ним, є його особистою власністю і поділу не підлягає. Вказувала, що ними було придбано наступне майно: 1.У 2003 році квартира [ADDRESS] , яка була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду» ними та їх донькою [PERSON] по 1/3 частині кожним. 2.06 травня 2010 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельна ділянка, площею 0,26 га, призначена для\~ведення особистого\~підсобного господарства,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] , яка була оформлена на праві власності за нею. 3.Житловий будинок по [ADDRESS] , який був зареєстрований на праві власності за нею відповідно до рішення Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області № 61 від 07 грудня 2012 року. 4.Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, в якому покупцем виступав відповідач. 5.Земельна ділянка, площею 3,89 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Вітовського району Миколаївської області, яку відповідач отримав в порядку паювання. 6.Автомобіль марки КІА SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову (шасі ) [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. В зв`язку з цим просила: визнати квартиру в с. Пересадівка, земельну ділянку та будинок в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю, набутою під час шлюбу. Також поділити набуте під час шлюбу майно між ними в натуральному виді, визнавши за нею право власності на земельну ділянку та будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS] ; за відповідачем визнати право власності на житловий будинок, розташований в смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, та на автомобіль КІА SPORTAGE. Разом з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 05 серпня 2019 року була задоволена і накладено арешт на квартиру в с. Пересадівка Вітовського району, житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , житловий будинок в смт [ADDRESS] , автомобіль КІА SPORTAGE. 27 серпня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки, вказуючи, що майно набуте за його особисті кошти, тому є особистою власністю. Крім того вказував, що після час їх спільного подружжя, він особисто уклав та виконував ряд кредитних договорів. Кошти яких були використані на придбання спірного майна. 04 вересня 2019 року позивачкою було подано відповідь на відзив, в якій вона наполягала на свої вимогах. 01 жовтня 2019 року відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого він підтвердив свої заперечення на заявлений позов. Ухвалою суд від 07 жовтня 2019 року завершено підготовче провадження і справа призначена до відкритого судового засідання на 31 жовтня 2019 року 13:30. В призначений час засідання не відбулося, оскільки було задоволено обґрунтовану заяву відповідача про поважність його неявки через відрядження. 21 листопада 2019 року відбулося засідання за участю сторін та представника позивачки, в якому було заслухано їх вступне слово та пояснення і досліджено письмові докази. В судовому засіданні було оголошено перерву для виклику свідків та представлення інших доказів до 13 грудня 2019 року. В призначений час та місце на засідання з`явилася позивачка та її представник, а відповідач подав заяву про відкладення розгляду через його відрядження. Судом було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] , але оголошено перерву до 30 січня 2010 року за клопотанням представника позивачки для отримання даних щодо підтвердження належності автомобіля. Про новий час та місце засідання відповідач був повідомлений належним чином, але надіслав суду заяву про відкладення розгляду через відрядження до м. Одеси. В той же час судом не була задоволена така заява через відсутність доказів на її підтвердження. Суд визнав, що оскільки відповідач не представив документального підтвердження поважності своє неявки на розгляд справи, то його заява є зловживанням своїх процесуальних прав і вказує на спробу навмисно затягнути розгляд справи. Свідки, заявлені ним, на розгляд справи не з`явилися, і документи на підтвердження його посилань щодо невизнання позову, представлені не були. Тому суд вирішив завершити розгляд справи за відсутності відповідача, який був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, але без поважних причин не з`явився на нього. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони з 28 квітня 2001 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням суду 13 березня 2019 року. В теперішній час між ними існує спір щодо поділу майна, набутого у цей період. За час їх спільного проживання та перебування у шлюбі було набуто наступне нерухоме та цінне рухоме майно. 1. Квартира [ADDRESS] , яка була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 2003 року, виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Відповідно до цього свідоцтва квартира набута у власність на праві спільної часткової власності по 1/3 частині за трьома власниками: [PERSON] (відповідач), [PERSON] (позивачка), [PERSON] (їх дочкою). 2. Земельна ділянка, площею 0,26 га, кадастровий номер 4823383301:01:031:0101, призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , набута у власність за договором купівлі-продажу, укладеним 06 травня 2010 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] покупцем. За цим договором позивачці, як новій власниці, було оформлено та видано 30 грудня 2011 року Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області державний акт серії ЯК № 258134, зареєстрований реєстратором 07 травня 2012 року. 3. Житловий будинок по [ADDRESS] , який був зареєстрований 20 грудня 2012 року на праві власності за позивачкою [PERSON] на підставі рішення Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області № 61 від 07 грудня 2012 року та свідоцтва про право власності, виданого 18 грудня 2012 року виконавчим комітетом цієї ж сільської ради. 4. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18 липня 2012 року. 5. Земельна ділянку, площею 3,89 га, кадастровий номер 4823383900:000:0557, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Вітовського району Миколаївської області, зареєстрована на праві власності за [PERSON] на праві власності згідно державного акту серії Р4 № 102232, яку відповідач отримав в порядку паювання. 6. Автомобіль марки КІА SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову (шасі ) [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Позовних вимог відносно земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення площею 3,89 га позивачка не заявляла, вказавши, що вона є особистою приватною власністю відповідача, тому суд не розглядає питання питання поділу цього майна в рамках заявленого позову. З приводу\~квартири [ADDRESS] суд зазначає наступне. Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Право власності на неї було набуто відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підтвердження права власності на житло 09 жовтня 2003 року Пересадівською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області було видано свідоцтво, відповідно до якого квартира набута у власність на праві спільної часткової власності: по 1/3 частині за трьома власниками: [PERSON] (відповідач), [PERSON] (позивачка), [PERSON] (їх дочка). Правовідносини щодо спірної квартири у власників виникли в 2003 році, тому регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За змістом статті 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизацією є безоплатне відчуження житлових приміщень на користь громадян України. Отримання житла у власність в порядку приватизації є реалізацією громадянином України його особистого права на частку державного житлового фонду. За такого\~квартира не\~є спільною\~сумісною власністю\~колишнього подружжя\~ [PERSON] ,\~до того\~ж вона\~належить трьом\~власникам.\~Тому посилання позивачки в позові і прохання визнати цю квартиру спільною з відповідачем власністю, хоча і без заявлення подальшої вимоги про її розподіл, задоволенню не підлягають. Інше нерухоме майно було набуте після 01 січня 2004 року за дії положень СК України 2003 року (далі СК України). \~ \~ \~ \~ Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. При цьому відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст.\~68\~СК України розірвання\~шлюбу не\~припиняє права\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу. Згідно зі\~ст.\~69\~СК України дружина\~і чоловік\~мають право\~на поділ\~майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу.\~Дружина і\~чоловік мають\~право розділити\~майно за\~взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За загальним правилом, визначеним ч. 1 та ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В ч. 2 цієї ж статті передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК України). Відповідно до\~ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналогічні положення щодо статусу спільного сумісного майна, порядку його набуття та поділу викладені в ст.ст. 355, 368-370, 372 ЦК України. Виходячи з цих норм закону нерухоме майно, набуте подружжям під час шлюбу: будинок та земельна ділянка в [ADDRESS] та автомобіль марки КІА SPORTAGE є спільною сумісною власність позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження витрат особистих коштів на придбання вказаного майна або ж наявність боргів, які необхідно врахувати при його поділі, хоча такий обов`язок лежить на ньому відповідно до ст. 81 ЦПК України, тому суд повинен зробити висновок, що кожному із них належить по 1/2 частині будинку та земельної ділянки в с. Михайло- [PERSON] , будинку в смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської та автомобіля марки КІА SPORTAGE. Позивачка в своїй позовній заяві просила здійснити розподіл майна в натурі. В той же час, виходячи з положень ст.ст. 70 та71 СК України, суд не має можливості здійснити натуральний розподіл майна, оскільки нею не було надано доказів вартості майна, що надало б змогу вирішити таку можливість виходячи із рівності часток співвласників, та з можливістю відступу від рівності часток з врахуванням конкретних обставин, зокрема вартості майна, його характеристик, перебування його у фактичному користування одного із них, можливої компенсації при відступу від рівності часток тощо. Тому, за нормами ст. 70 СК України суд має змогу вирішити вимогу про поділ майна, набутого сторонами під час шлюбу, лише виходячи із рівності їх часток, визнавши за кожним право власності на кожен із видів цього майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року була задоволена заява позивачки і на забезпечення позову накладено арешт на квартиру в с. Пересадівка Вітовського району, житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , житловий будинок в смт [ADDRESS] , автомобіль КІА SPORTAGE. В той же час, як визначено вище в цьому рішенні суду, квартира в с. Пересадівка не є об`єктом спільного сумісного майна і не підлягає поділу між ними, тому заходи забезпечення позову відносно неї підлягають скасуванню. Забезпечення позову у виді арешту на інше майно продовжують діяти згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8 ст. 158 ЦПК України). З врахуванням викладеного,

Outcome: partial