Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року в розмірі 2 609 400,66 гривень, а також судові витрати у сумі 3 441,00 грн. Протягом розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. 27 квітня 2007 року позивач надав суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-301/368/2007 від 03.10.2007 року в розмірі 2 609 400,66 грн., з яких 1 445 141,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 63 987,64 грн. - заборгованість за відсотками та 1 100 271,08 грн. - заборгованості по пені, а також стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 3 441,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 03.10.2007 року між [PERSON] (далі - Відповідач/ Позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк» (далі - Банк), був укладений Кредитний договір № ML-301/610/2007. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п. 1. частини № 1 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 60 992,10 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 3,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку (Позивачу) на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В свою чергу Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобовязання, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань Відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором, 03.10.2007 року між Банком та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір поруки № SR-301/368/2007. Згідно умов п. п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору поруки, у порядку та на умовах, передбачених Договором поруки зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання в повному обсязі зобовязань Позичальника за Кредитним договором щодо повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені у Графіку Платежів, який є невідємним Додатком № 1 до Кредитного Договору. В строки, передбачені Кредитним договором, Позичальник зобовязаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. частини № 2 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору Позичальник зобовязався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує зобовязання викладені в п.п. 1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини № 2 Кредитного договору. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1. частини № 2 Кредитного договору. Станом на 18.04.2016 року у Позичальника за Кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року існує заборгованість перед Банком в сумі 57 323,33 Швейцарських франків, що еквівалентно 2 609 400,66 гривень за офіційним курсом НБУ на 18.04.2016 р. та складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 54 892,80 Швейцарських франків, що еквівалентно 1 445 141,94 гривень за офіційним курсом НБУ на 18.04.2016р. Заборгованість за відсотками у сумі 2 430,53 Швейцарських франків, що еквівалентно 63 987,64 гривень за офіційним курсом НБУ на 18.04.2016р. пеня в розмірі 5 523 414,33 гривень. Невиконання Позичальником умов Кредитного договору на підставі п. 1.9.1. Кредитного договору дає право Банку достроково вимагати виконання боргових зобовязань за кредитом у Позичальника. Позовна заява подається Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», що є новим кредитором за Кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за Кредитним договором ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та Відповідачем 1 та договором поруки № SR-301/610/2007 від 03.10.2007 укладеного між Відповідачем2 та ЗАТ «ОТП Банк». Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача і за Кредитним договором ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та договором поруки № SR-301/610/2007 від 03.10.2007 укладеного між Відповідачем2 та ЗАТ «ОТП Банк». Тому, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 08 квітня 2016 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду письмові заперечення в яких зазначено, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року не визнають, вважають, що такі вимоги є необгрунтованими, безпідставними, у зв'язку з наступним. Так, в позовній заяві ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилається на те, що 03.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-301/610/2007 згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 60\~992,10 швейцарських франків на придбання нерухомого майна. 03.10.2007 року з забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-301/368/2007. Також позивач вказує, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 609 400. 66 грн. В позовній заяві позивач вказує, що останній платіж за кредитним договором було сплачено 03.06.2009 року у розмірі 738.92 швейцарських франків. Згідно розрахунку заборгованості за даним кредитним договором станом на 01.08.2013 р. залишок заборгованості за кредитом - 54892,80 швейцарських франків, що в перерахунку становить 472884,18 грн., сума відсотків за користування кредитом - 2430,53 швейцарських франків, що в перерахунку становить 20938.25 грн., сума заборгованості по пені - 245 578.13 долар США, що в перерахунку становить 2 115 578.24 грн., загальна сума заборгованості - 302 901.46 долар США, що в перерахунку становить 2 609 400.66 грн. Позивач не надав до суду розгорнутого розрахунку заборгованості, з якого було б видно, як розраховувалися вказані позивачем суми, з якого періоду та по який період розраховувалась заборгованість, позивач лише вказує, що станом на 01.08.2013 року, а з якої дати та року не вказує. Крім того, слід звернути увагу на те, що сума заборгованості по пені невідомо по яким причинам розрахована позивачем в доларах США без вказівки з якого періоду по який період та без жодного обґрунтування, потім позивачем вказане суму перераховує у гривневий еквівалент, з яких підстав невідомо. Звідки взялась сума заборгованості у загальному розмірі 2 609 400,66 грн., якщо загальна сума заборгованості за кредитним договором, а саме сума заборгованості за кредитом - 472 884.18 грн. та сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 20938,25 грн. становить 493 822.43 грн. (472 884.18+20938,25), але аж ніяк не 2 609 400.66 грн. Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим. Таким чином, позивач не має права розраховувати суму заборгованості по пені в доларах США, оскільки вказана валюта не визначена у кредитному договорі, позивач мав розрахувати суму заборгованості по пені в національній валюті України гривні. Згідно п. 4 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються, при цьому ануїтентний платіж - сума кредиту та нарахованих процентів яка щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії договору, платежі що зменшуються - це щомісячне погашення кредиту рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. При цьому посилалися на п.п. 1.4.1.2, 1.5.1, 1.5.1.1., 1.11.1. кредитного договору. Крім того, зазначили, що вважають, що позивачем було пропущено строк позовної давності по простроченому ануїтентному платежу за кредитним договором. Оскільки, останній платіж як вказав позивач був сплачений 03.06.2009 року. Після вказаної дати погашення заборгованості по кредиту не здійснювалось. З позовом позивач звернувся до суду 02 серпня 2013 року, а отже з липня 2009 року по липень 2010 року включно позивачем було пропущено строк позовної давності у три роки по простроченому ануїтентному платежу. Загальна сума простроченого ануїтентного платежу становить 750,09 + 761,17 + 758,55 + 769,38 + 726,56 + 737,40 + 761,26 + 732,32 + 703,72 + 766,08 + 698,98 + 734,94 = 8900,45 швейцарських франків. З приводу стягнення пені, вважають, що позивачем було пропущено строк позовної давності один рік, початок перебігу вказаного строку починаючи з дня, коли особа довідалася про порушення свого права. Оскільки, починаючи з липня 2009 року по 02.08.2013 року погашення заборгованості по кредиту не здійснювалося. Доказів направлення поручителю вимоги про виконання боргових зобовязань позивачем надано не було. Тобто позивач не звертався до поручителя до 02.08.2013 року з будь-якими вимогами, незважаючи на те, що позичальник виконує зобовязання з погашення кредиту не в повному обсязі та допускає прострочення, оскільки за графіком погашення заборгованості за кредитним договором заборгованість за кредитом мала погашатися рівними частинами у певній визначеній сторонами сумі щомісяця. В самому договір поруки не було визначено строки сторонами строк дії договору. При цьому посилалися на ст.ст. 252, 598, ч.4 ст.559 ЦК України. Заміна кредитора у кредитному зобовязання відбулася 12.11.2010 року, ще й тоді кредитор разом з новим кредитором знали про прострочення зобовязання, однак до поручителя не звернулися. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основними зобовязаннями. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги і просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на раніше надані суду письмові заперечення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-301/610/2007, який складається з двох частин, що повязані між собою, згідно з п.1 частини 1 кредитного договору (т.1, а.с. 6-7, 8-14). Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 60 992,10 швейцарських франків на придбання нерухомого майна, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 3,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) (т.1, а.с.6). Дата остаточного повернення кредиту - 03 жовтня 2022 року. За умовами даного кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. частини № 2 Кредитного договору. Крім того, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1. частини № 2 Кредитного договору. Факт правонаступництва ПАТ «ОТП Банк» підтверджується Статутом ПАТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів № 62 від 19.04.2013 року, згідно якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (т. 2, а.с. 84-101). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає\~\~\~ із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Банк виконав у повному обсязі умови Кредитного договору № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 992,10 швейцарських франків. Проте, [PERSON] не виконує умови вказаного Кредитного договору № ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року та своєчасно не повертає отримані кредитні кошти з процентами. Відповідно до ч.?1 ст.?546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором ML-301/610/2007 від 03 жовтня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 03 жовтня 2007 року було укладено договір поруки № SR-301/368/2007 (т.1, а.с.15-16). Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. п. 1.1, 1.2, 2.1 вказаного договору поруки, у порядку та на умовах, передбачених договором поруки відповідач [PERSON] зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором щодо повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання; договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель обовязками; у разі невиконання боржником основного зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель зобовязується виконати борг боржника замість останнього; обовязок поручителя полягає не лише у виконанні обовязку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обовязку боржником. Посилання відповідача на те, що порука вважається припиненою оскільки позивач не предявляв вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, строк якої не було встановлено, суд до уваги не приймає та відхиляє оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.\~ Відповідно до \~ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, \~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до розяснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно умов Кредитного договору сторони обумовили, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 03 жовтня 2022 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 03 жовтня 2022 року (пункт 2 частини № 1 Кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів згідно графіку погашення платежів, який є невідємною частиною кредитного Договору, кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань та не пізніше ніж до 03 жовтня 2022 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначені місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з графіком погашення кредиту спливає у відповідне число кожного місяця для кожного окремого платежу. В судовому засіданні було встановлено та цей факт не оспорюється Відповідачем, що Позивач не направляв досудової вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом ані на адресу Позичальника, ані на адресу Поручителя, та скориставшись своїм конституційним правом одразу звернувся до суду з даним позовом. Суд зазначає, що предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову. Виходячи з положень другого речення ч.?4 ст.?559 ЦК України необхідно дійти висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.?2 ст.?1050 ЦК України, або від дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Підсумовуючи наведене та приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку предявленням вимоги до поручителя було предявлення позову до суду, та враховуючи що вимога була предявлена протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, суд приходить до висновку, що підстав вважати поруку [PERSON] припиненою не має, а тому обидва відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за взятими на себе зобовязаннями. Відповідно до\~ст.512 ЦК України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України - заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03 жовтня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON]В (т.1, а.с.17-29). 02 серпня 2013 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 2\~609 400,66 грн. станом на 01 серпня 2013 року. 27 квітня 2016 року позивач уточнив заявлені позовні вимоги і згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 18 квітня 2016 року позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ML-301/610/2007 від 03 жовтня 2007 року у національній валюті України у розмірі 2\~609\~400,66 грн., з яких 1\~445\~141,94 грн. заборгованість за тілом кредиту, 63\~987,64 грн. заборгованість за відсотками, 1\~100\~271,08 грн. пеня. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пунктами 1.5.1 частини №2 Кредитного договору) позичальник зобовязаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом повернення відповідної частини Кредиту щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу підприємства або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (пункт 4.1. Кредитного договору). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку платежів кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 18.04.2016 року, жодних платежів в рахунок погашення заборгованості після 03.06.2009 року (дата здійснення останнього платежу в рахунок погашення кредиту у розмірі 338,85 шв.франків) від позичальника не надходило (т. 2, а.с. 51). У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом 02 серпня 2013 року. У звязку з наведеним можна дійти висновку, що позивач дізнався про порушення його прав з 04.07.2009 року, тобто після того, як позичальник не здійснив черговий платіж з повернення кредиту згідно з графіком погашення кредиту, який мав бути здійснений 03 липня 2009 року, а отже з цього часу почався перебіг і строку позовної давності щодо кожного окремого платежу. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна окремо обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Підсумовуючи наведене суд приходить до переконання, що для стягнення чергових платежів за період з 03.07.2009 року до 03.07.2010 року правових підстав не має, оскільки вказані платежі виходять за межі строку позовної давності, про застосування якого Відповідачем заявлене відповідне клопотання, а стягненню підлягають чергові платежі в межах трирічного строку, який передував моменту звернення позивача до суду з даним позовом, тобто з серпня 2010 року, та усі наступні платежі, які повинні були бути здійснені позичальником, оскільки Позивач скористався своїм правом про дострокове повернення усього кредиту. Згідно розяснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до\~ частини першої\~статті 192 ЦК\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 54\~892,80 швейцарських франків, що станом на 18.04.2016 року згідно офіційного курсу НБУ (за 1 шв.франк 2632,6621 грн.) еквівалентно 1\~445\~141,94 грн., підлягають частковому задоволенню, та стягненню солідарно з Відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 49\~471,20 швейцарських франків, (що станом на день ухвалення рішення - 07.07.2016 року, згідно офіційного курсу НБУ (за 1 шв.франк 2541,1286 грн.) дорівнює 1\~257\~126,81 грн.) це розмір заборгованості станом на 03 серпня 2010 року згідно графіку погашення платежів, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності (за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з позовом 02 серпня 2013 року). Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно розрахунку заборгованості станом на 18.04.2016 року встановлено, що заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2\~430,53 швейцарських франків, що станом на 18.04.2016 року згідно офіційного курсу НБУ (за 1 шв.франк 2632,6621 грн.) еквівалентно 63\~987,64 грн., та виникла вона у період з 03.06.2009 року по 05.12.2009 року. (т.2, а.с. 51). Оскільки заборгованість по процентам за користування кредитом виникла у період, який виходить за межі строку позовної давності серпень 2010 року, суд приходить до висновку, що підстав для її стягнення не має, а тому в цій частині позовних вимог Позивачу слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів пені за прострочку виконання зобовязання суд виходить з наступного. За\~ст. 549 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним. В пункті 27\~Постанови\~\~№ 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства\~\~при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»\~Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~\~можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Слід зазначити, що неустойка як спосіб забезпечення виконання зобов'язання та як відповідальність за своєю правовою природою спрямована стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань. Беручи до уваги загальний розмір пені, який Позивач просить стягнути у розмірі 1\~100\~271,08 грн., ступінь виконання зобовязання боржником, який сплатив частину взятих в кредит коштів, приймаючи до уваги відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, суд приходить до переконання, що розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань є значною сумою, а тому суд вважає за необхідне ухвалити рішення на засадах розумності та справедливості, зменшивши розмір пені до 50\~000,00 грн., в порядку ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частинах судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (який становить 50,09 %) у розмірі 1\~723,60 грн. (3\~441,00грн. х 50,09% / 100), тобто по 861,80 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial