Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 27 квітня 2019 року він уклав з [PERSON] усний договір купівлі-продажу меду. Відповідно до договору позивач зобов`язався передати відповідачу у власність 6 110 кг. меду, а [PERSON] зобов`язався сплатити вартість товару за ціною 30 грн. за 1 кілограм меду, на загальну суму 183 300 грн., провівши повний розрахунок до 01 червня 2019 року. На виконання умов договору [PERSON] передав відповідачу мед узгодженою вагою, проте [PERSON] не виконав умови договору щодо оплати вартості товару в узгоджений сторонами строк. З врахуванням вказаних обставин, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 183 300 грн. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2019 року у розмірі 183 300 грн. 19 жовтня 2020 року [PERSON] через свого представника [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених судових витрат та поновлення йому строку для подачі вказаної заяви. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року [PERSON] поновлено строк для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] , його представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про стягнення судових витрат підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його зареєстрованого проживання, причину неявки суду не повідомив. Суд відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України вважав можливим проводити розгляд справи без участі сторін та представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2020 року між Адвокатським бюро «Олега Пономарьова» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги №40, до якого 18 червня 2020 року було укладено додаткову угоду №1. Відповідно до умов договору бюро зобов`язалося надати [PERSON] правничу допомогу, пов`язану з підготовкою до розгляду позову до [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу, а також забезпеченням його представництва в суді першої інстанції (Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області), а [PERSON] зобов`язався сплатити бюро вартість вказаних послуг, виходячи з оплати: година роботи - 800 грн.; участь в судовому засіданні протягом дня - 1 000 грн.; додаткові витрати оплачуються окремо. Оплата послуг передбачає авансовий платіж у розмірі 50 % вартості послуги. Решта оплати здійснюється після отримання послуги на підставі акту приймання-передачі правничої допомоги, який повинен бути підписаний клієнтом протягом п`яти днів з моменту його отримання. Згідно копії рахунку №1 від 18 червня 2020 року (підписаної сторонами договору), копій актів приймання передачі №1 від 21 серпня 2020 року та №2 від 22 вересня 2020 року (підписаних сторонами договору), в межах надання правничої допомоги адвокатом було витрачено 2 год. на аналіз судової практики для підготовки позову (вартість роботи становить 1 600 грн.), 3 год. на підготовку та подачу позову до суду (вартість роботи становить 2 400 грн.), а також здійснено участь в судовому засіданні протягом 1 дня (вартість роботи становить 1 000 грн.), загальна вартість наданих послуг становить 5 000 грн. Згідно копій квитанцій від 22 червня 2020 року [PERSON] сплачено Адвокатському бюро «Олега Пономарьова» вартість послуг з надання правничої допомоги двома платежами на загальну суму 5 000 грн. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову було сплачено 1 833 грн. судового збору. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт понесення стороною судових повинен бути підтверджений належними та допустимими докази, які повинні бути подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. Стороною позивача заявлено в судових дебатах про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по справі, доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 5 000 грн. та 1 833 грн. судового збору, їх необхідність та розумність їх розміру, а тому вказані витрати підлягають з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, пов`язану зі складанням представником позивача заяви про стягнення судових витрат та представництвом інтересів позивача в суді, пов`язаним з розглядом вказаної заяви, в загальному розмірі 1 800 грн. та (згідно копії рахунку №2 від 19 жовтня 2020 року та копії акту приймання-передачі №3 від 19 жовтня 2020 року), то суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат, оскільки стороною позивача не доведено їх необхідність (представник позивача не приймав участь в судовому засіданні з розгляду заяви про стягнення судових витрат) та дійсність (не надано доказів їх понесення та оплати позивачем).

Outcome: approved