Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що на початку 2012 року до неї звернувся її сусід та давній знайомий [PERSON] з пропозицією доглядати його у звязку з тим, що він був одиноким і людиною похилого віку. При цьому [PERSON] пообіцяв їй укласти з нею нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за яким передати їй у власність належні йому житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по вул. Пушкіна,13 в с. Роксолани Овідіопольського району. 25.12.2012 р. вона і [PERSON] уклали договір довічного утримання в простій письмовій формі, за яким [PERSON] передав їй у власність зазначені вище жилий будинок та земельну ділянку, а вона зобовязалась допомогати йому матеріально, утримувати будинок та земельну ділянку. Фактично [PERSON] передав їй у володіння жилий будинок та земельну ділянку. Нотаріально договір довічного утримання не був посвідчений тому, що ні вона, ні [PERSON] не приділяли цій обставині будь-якого значення. 24.02.2014 р. [PERSON] помер і вона його поховала за особисті кошти. Спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. З наведених підстав позивач просила визнати дійсним, укладений 25.12.2012 р. між нею та [PERSON] договір довічного утримання, а також визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по вул. Пушкіна,13 в с. Роксолани. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Роксоланівська сільська рада не заперечувала щодо задоволення позову і просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 24) Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 745 УК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 748 ЦК України встановлено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Судом установлено, що 25.12.2012 р. між позивачем та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір довічного утримання, за яким [PERSON] передає [PERSON] у власність своє майно у виді будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, які розташовані в с. Роксолани Овідіопольського району, а [PERSON] доглядає [PERSON] до його смерті, допомогає матеріально, утримує будинок та землю, допомогає по господарству, годує його. (а.с. 14) Зміст зазначеного договору супуручить вимогам ст. 751 ЦК України тому, що не містить грошової оцінки матеріального забезпечення, яке мало надаватися позивачкою відчужувачу нерухомого майна. В нотаріальному порядку договір довічного утримання не був посвідчений і згідно наведених вище положень ч. 1 ст. 220 ЦК України він є нікчемним. Позивач пояснила, що [PERSON] не ухилявся від нотаріального посвідчення договору довічного утримання, а тому відсутні законні підстави для визнання цього договору дійсним згідно положень ч. 2 ст. 220 ЦК України. Крім того, з договору купівлі-продажу жилого будинку та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку слідує, що їх власником була [PERSON], дружина [PERSON], яка померла у 2005 році. (а.с. 5-6) Після смерті дружини [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав, тобто в установленому законом порядку не оформив своє право власності на жилий будинок та земельну ділянку. Без формлення в установленому законом права власності на зазначене нерухоме майно [PERSON] не мав права на його відчуження за договором довічного утримання. (а.с. 17) За таких обставин суд дійшов до висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Визнання позову Роксоланівською сільською радою суд до уваги не приймає тому, що це визнання суперечить закону, зокрема, наведеним вище положенням Цивільного Кодексу України.

Outcome: dismissed