Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

У січні 2015 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» (далі - ТОВ «Аргамак», відповідач) нерухомого майна - нежитлової будівлі-автомийки (літера А) загальною площею 452,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності на дану автомийку за позивачем та припинення права власності відповідача на неї. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником нежитлової будівлі-автомийки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 03.04.2014 позивач випадково дізнався про те, що вказане нерухоме майно намагаються продати невідомі особи. Позивач звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про злочин та за даним фактом розслідується кримінальне провадження № 12014100040004316, внесене до ЄРДР 10.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 358 КК України. В подальшому позивач звернувся ще з однією заявою про злочин та за даним фактом розслідується кримінальне провадження № 12014100040008989, внесене до ЄРДР 16.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України. В ході досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень позивачу стало відомо про підроблення протоколу № 1011582/1 про проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить [PERSON] . Прилюдні торги ніби-то проводила Філія 10 Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» в рамках виконавчого провадження, яке здійснювалось Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, стягувачем у якому було ПАТ «ВТБ Банк», а боржником - [PERSON] . На підставі підробленого акту про реалізацію майна від 20.03.2013 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович (далі - приватний нотаріус Чигрін А.О., третя особа 4) видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 2319 від 27.03.2013 на ім`я [PERSON] (далі - [PERSON] , третя особа 3). В подальшому згадана автомийка неодноразово відчужувалась за цивільно-правовими угодами. Так, 13.05.2013 від [PERSON] право власності на автомийку перейшло до [PERSON] (далі - [PERSON] , третя особа 5) 06.12.2016 [PERSON] відчужив автомийку Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеракс22» (далі - ТОВ «Інтеракс22», третя особа 6). 14.01.2014 від ТОВ «Інтеракс22» право власності перейшло до [PERSON] (далі - [PERSON] , третя особа 7), який передав автомийку в іпотеку [PERSON] (далі - [PERSON] , третя особа 8) - керівнику ТОВ «Аргамак», яке в кінцевому результаті і стало її власником. Позивач посилається на те, що будучи власником нерухомого майна, яке вибуло з його володіння не з його волі, він має право на захист свого права шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірний об`єкт з одночасним припиненням права власності на нього у ТОВ «Аргамак». В ході розгляду справи позивач доповнив позов вимогою про визнання незаконним та скасування свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. від 27.03.2013, зареєстрованого у реєстрі за № 2319, згідно якого [PERSON] належить на праві власності нежитлова будівля-автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 26.01.2015 відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 42). Ухвалою від 19.02.2015 було вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на нежитлову будівлю-автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 52-53). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 позов [PERSON] задоволено: визнано незаконним та скасовано свідоцтво приватного нотаріуса КМНО Чигріна А.О. від 27.03.2013, згідно якого [PERSON] належить на праві власності нежитлова будівля-автомийки (літ. «А») загально площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] ; витребувано вказане нерухоме майно з чужого незаконного володіння у ТОВ «Аргамак» на користь [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на вищезазначене нерухоме майно; припинено право власності ТОВ «Аргамак» на вищезазначене нерухоме майно; вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1 а.с. . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2015 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Підставою скасування рішення суду першої інстанції послугувала та обставина, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2015 скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.08.2009 про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно (т. 1 а.с. 178-184). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 рішення суду апеляційної інстанції від 13.08.2015 залишено без змін (т. 1 а.с. 219-220). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.11.2016 за результатами розгляду заяви позивача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2015 та залишено без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015. Підставою перегляду судового рішення стало скасування судом касаційної інстанції рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2015 та залишення без змін рішення суду першої інстанції про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно (т. 2 а.с. 91-92). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2015 та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 08.11.2016 скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3 а.с. 68-71). 25.09.2017 справу передано до провадження судді Коренюк А.М. (т. 3 а.с. 74). Ухвалою від 06.02.2018 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (виділені матеріали, а.с. 128-129). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2018 скасовано ухвалу суду першої інстанції від 06.02.2018 та вжито заходи забезпечення позову- накладено арешт на нежитлову будівлю автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (виділені матеріали, а.с. 184-186). Ухвалою від 16.05.2019 задоволено заяву відповідача про відвід судді Коренюк А.М. від розгляду даної цивільної справи (т. 3 а.с. 161-163). 28.05.2019 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 3 а.с. 170). Ухвалою від 31.05.2019 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду по суті на 16.10.2019 (т. 3 а.с. 171). 16.10.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2020 (т. 3 а.с. с 183-184). Протокольною ухвалою від 19.02.2020 судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб ТОВ «Інтеракс22», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та оголошено перерву до 28.07.2020 (т. 3 а.с. 237-238). 28.07.2020 в судове засідання з`явилися керівник відповідача [PERSON] та представник відповідача за довіреністю [PERSON] , які заявили про повне та безумовне визнання позову. Позивач та його представник заяву представників відповідача підтримали, просили ухвалити рішення про задоволення позову, представник третьої особи 3 залишив розгляд справи на розсуд суду. Інші треті особи та їх представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києвіпро розгляд справи за його відсутності. Від представника третьої особи 7 [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка мотивована посиланням на встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження. Однак зважаючи на те, що справа тривалий розглядається в суді, діючі в Україні карантинні обмеження не позбавляють учасників справи викласти свою позицію у письмовій формі, і до того ж неявка третьої особи не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи. Заслухавши учасників справи та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з таких підстав. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що на підставі договору-купівлі продажу від 23.03.2009 та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.08.2009 [PERSON] набув у власність нежитлову будівлю-автомийку (літера А) загальною площею 452,74 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12-14, 15). Право власності [PERSON] на нежитлову будівлю-автомийку було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21.11.2009 (т. 1 а.с. 11). Згідно протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить [PERSON] ( [ADDRESS] ) № 1011582/1, затвердженого директором Філії 10 ПП «НИВА-В.Ш.», 05.03.2013 відбулися торги з реалізації вказаної нежитлової будівлі-автомийки, переможцем торгів став [PERSON] з найвищою ціновою пропозицією в розмірі 340 000 грн. (т. 1 а.с. 26) Згідно даних акту про реалізацію майна, що належить [PERSON] ( [ADDRESS] ), складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Барановським Б.В., затвердженого начальником цього відділу 20.03.2013, реалізація майна відбувалась в рамках зведеного виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1812/11, виданого 06.07.2011 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми у розмірі 320 009 грн. (т. 1 а.с.25). 27.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі під № 2319, яким посвідчено право власності [PERSON] на нежитлову будівлю-автомийки (літера А) загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19). В подальшому [PERSON] продав нежитлову будівлю-автомийку [PERSON] , а той, в свою чергу, продав її ТОВ «Інтеракс22». На підставі договорів купівлі-продажу від 14.01.2014 ТОВ «Інтеракс22» відчужило нежитлову будівлю-автомийку [PERSON] (т. 1 а.с. 32-34, 35-37). Цієї ж дати (14.01.2014) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. здійснив державну реєстрацію обтяження нежитлової будівлі-автомийки (рішення про державну реєстрацію обтяження, індексний номер: 9901595, номер запису про обтяження: 4241917, т. 3 а.с. 38). Підставою внесення запису про обтяження зазначений договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.05.2014 [PERSON] та ТОВ «Аргамак» підписали акт прийому-передачі, відповідно до умов якого нежитлова будівля-автомийка (літера А) загальною площею 452,74 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , переходить у власність ТОВ «Аргамак» (т. 1 а.с. 91). На підставі даного акту 26.06.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ТОВ «Аргамак» було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: [NUMBER] . Право власності ТОВ «Аргамак» на спірне майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 29126780000) було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32211587, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 37, т. 3 а.с. 88-98). Водночас позивачем надані переконливі докази, які свідчать про те, що перехід права власності від нього до [PERSON] відбувся на підставі підроблених документів. Так, на запит позивача Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Відділення «Київська регіональна дирекція філія» листом від 08.05.2014 повідомило, що станом на 08.05.2014 будь-які договірні відносини з ним відсутні (т. 1 а.с. 28). З листа Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2014 вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи документообігу «Д-3» цивільна справа, у який би відповідачем був [PERSON] , в суді не зареєстрована (т. 1 а.с. 31). Згідно з даними листа Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 07.05.2014, складеного за результатами перевірки книг вхідної кореспонденції за період з 2011 р. по 07.05.2014, книг реєстрації виконавчих документів, переданих на виконання державним виконавцям, та інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, виконавчий лист Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2011 № 2-1812/11 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суми у розмірі 320 009 грн. на виконання не надходив та на виконанні не перебував (т. 1 а.с. 29). Філія 10 ПП «НИВА-В.Ш.» також повідомила позивача, що прилюдні торги з реалізації належного йому майна, зокрема, нежитлової будівлі-автомийки (літера А) загальною площею 452,74 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не проводились і протокол проведення цих прилюдних торгів не складався та не затверджувався (т. 1 а.с. 30). За результатами оцінки вищенаведених доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження факту підроблення документів, що послугували підставою для переходу права власності від позивача до [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що спірна нежитлова будівля-автомийка вибула з володіння позивача за відсутності на те законних підстав та не з його волі. Правовими підставами заявлених [PERSON] вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють відносини права власності, та пов`язані з ними норми, що встановлюють умови чинності правочинів. Так, одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] набув право власності на нежитлову будівлю-автомийку,набрало законної сили, воно ніким не скасоване і є чинним. З огляду на вказане, не має значення для справи наявність в провадженні суду незакінченого розглядом кримінального провадження, у якому позивач обвинувачується у підробленні договору купівлі-продажу спірної автомийки. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Отже правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури порядку проведення торгів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 року у справі 6-2677цс16. Аналіз змісту статті 228 ЦК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, дає підстави для визнання прилюдних торгів з продажу належної позивачу нежитлової будівлі-автомийкитакими, що порушують публічний порядок. В даному випадку порушення публічного порядку проявилося у посяганні на суспільні та економічні відносини щодо охорони власності. За обставинами справи невідома особа, скориставшись підробленими документами, ввела в оману приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна А.О., який посвідчив право власності [PERSON] на спірну нежитлову будівлю-автомийки. Як наслідок, відбулося протиправне заволодіння майном позивача. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 по справі № 759/2267/15-ц. Відповідно до частини 2 статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а відтак він є недійсним в силу закону і визнання його недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України). Незважаючи на нікчемність прилюдних торгів, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства було внесено запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну нежитлову будівлю, а після вчинення низки дій щодо її подальшого відчуження - за ТОВ «Аргамак», що унеможливлює здійснення позивачем жодної правомочностей власника майна. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Можливими способами захисту цивільних та інтересів є, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою… (стаття 392 ЦК України). За приписом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 по справі № 6-140цс14 зазначив, що, розглядаючи спори щодо витребування майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а під час розгляду таких спорів мають бути установлені всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема, чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. Судом установлено, що станом на момент оформлення права власності на спірну нежитлову будівлю за [PERSON] та в подальшому - за ТОВ «Аргамак», правом власності на неї володів [PERSON] , який волю на відчуження належного йому майна не виявляв. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що спірна нежитлова будівля вибула з володіння власника неправомірно та поза його волею, а прилюдні торги, як і документи, складені на оформлення правового результату прилюдних торгів, в силу їх нікчемності не можуть породжувати правових наслідків у вигляді переходу прав володіння, користування і розпорядження нежитловою будівлею до [PERSON] . В подальшому [PERSON] за відплатним договором купівлі-продажу відчужив майно [PERSON] , який, в свою чергу, продав його ТОВ «Інтеракс22», яке, в свою чергу, продало його [PERSON] , який, будучи учасником ТОВ «Аргамак», передав його останньому, однак таке відчуження також не є законним, адже [PERSON] не володів необхідним обсягом повноважень щодо такого майна і не мав прав на його відчуження. Суду не надано доказів обізнаності відповідача з відсутністю у [PERSON] права на відчуження спірного майна, проте вказана обставина не має значення для вирішення цієї справи, оскільки відсутність рішення власника [PERSON] , спрямованого на відчуження майна, означає, що ТОВ «Аргамак»володіє ним незаконно, без відповідної правової підстави. Більше того, за змістом акту прийому-передачі майна від 27.05.2014 ТОВ «Аргамак» набуло спірне майно безвідплатно, і доказів протилежного суду не надано, а відтак позивач має право витребувати належне йому майно у всіх випадках, що передбачено нормою частини 3 статті 388 ЦК України. Отже на підставі оцінки наявних у справі доказів та ураховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про витребування нежитлової будівлі-автомийки з незаконного володіння ТОВ «Аргамак» та визнання за позивачем права власності на даний об`єкт з одночасним припиненням права власності на нього у відповідача. Водночас вимоги позивача про визнання незаконним та скасування свідоцтва, яким посвідчено право власності [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна, суд вважає необґрунтованими з таких підстав. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Основним принципом цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає у тому, що зацікавлена особа вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, а відтак позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Аналіз змісту законодавчих норм, що регулюють відносиниправа власності, дає підстави для висновку, що відповідачем у справі про скасування правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомого майна має бути особа, якій такий документ видано. У даному випадку такою особою є [PERSON] , проте вимог до нього як до відповідача позивачем не заявлено, а ТОВ «Аргамак» не є належним відповідачем у цих правовідносинах. Більше того, за обставинами справи встановлено, що свідоцтво, видане [PERSON] на підставі підробленого акту про реалізацію майна, вичерпало свою дію після відчуження спірного об`єкта нерухомого майна [PERSON] , а відтак задоволення позову в цій частині не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача і не відповідає завданням цивільного судочинства. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем впродовж усього періоду розгляду справи судовий збір в загальному розмірі 14 545,60 грн. (т. 1. а.с. 41, 49, 191, 228, 229, т. 3 а.с. 52, 81, виділені матеріали - а.с. 134) На підставі викладеного,

Outcome: partial