Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за вказаним позовом, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, призначена для розгляду судді Косик С.М. (а.с. 83). Позов мотивований тим, що з 1995 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2007 році розірвано. Сторони мають сина - [PERSON], [INFO], на утримання якого за рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12.06.2000 року з відповідача стягнуто аліментів в розмірі ј частини його заробітку щомісячно, починаючи з 23.05.2000 року. З січня 2009 року і по 01 липня 2014 року, по день настання повноліття сина, відповідача не платив аліменти, офіційно ніде не працював, приховував свої нелегальні заробітки, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів загальною сумою 38281,10 грн. Відповідач обіцяв розрахуватися в добровільному порядку, але під різними приводами ухилявся від виконання своєї обіцянки, так і не сплатив заборгованість, а тому вважає, що відповідач повинен, у відповідності до ст. 196 СК України, сплатити їй не лише заборгованість, а також і неустойку за період заборгованості. У зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах в сумі 38281,10 грн. за виконавчим листом № 36-АЕ/2000 від 12.06.2000 року, виданим Карлівським районним судом Полтавської області, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9446,78 грн., судовий збір в сумі 640 грн., а всього - 48366,88 грн. 17.01.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими. Зазначає, що позивач вводить суд в оману своїми твердженнями про те, що з січня 2009 року по день повноліття сина він не сплачував аліменти, оскільки за довідкою ТОВ «Промінь», ним, із земельного паю, з 2005 по 2014 роки сплачено 6518,91 грн., а тому не зрозуміло, звідки виникла заборгованість та яким чином проведено розрахунок пені (а.с. 44). Як убачається з матеріалів справи, ухвалою судді Карлівського районного суду Полтавської області Лизенко І.В. від 04.04.2018 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено відкрите підготовче засідання (а.с. 61). У подальшому, ухвалою від 21.05.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повторний розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому пояснила, що оскільки відповідач не визнає заборгованість по сплаті аліментів, вона змушена була звернутися до суду. Відповідач позов визнав частково та просив зменшити розмір заборгованості з тих підстав, що він не знав що така сума боргу по аліментах, оскільки сплачував з паю, не працював та інших доходів не має, на даний час допомагає сплачувати за навчання сина. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи та надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 серпня 1996 року (а.с. 5). Шлюб між сторонами розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 вересня 2007 року (а.с. 6). На підставі рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12.06.2000 року позивачу [PERSON] 24.03.2005 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ј частини його заробітку щомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 23.05.2000 року (а.с. 7). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття також встановлений статтею 180 СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За правилами п. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як убачається з довідок-розрахунків № 10717/03-46 від 26.08.2014 та № 10492/11.7-34 від 06.10.2017, відповідно, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на корись [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] становить 38281,10 грн. (а.с. 11, 37). Вказаний розмір заборгованості відповідачем не визнається та в той же час не спростовано, а тому суд бере його до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення в повному обсязі позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 38281,10 грн. Розглядаючи доводи відповідача, викладені у відзиві, суд зазначає, що згідно зі ст. 194 СК аліменти можуть бути стягнуті виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню такого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК, може бути погашено за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 закону «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, але оскільки між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, обраний позивачем спосіб судового захисту є належним. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як убачається з довідки ТОВ «Промінь» с. Попівка Карлівського району Полтавської області, з [PERSON] стягнуто аліменти із сум орендної плати за земельні паї в даному господарстві, а саме: в серпні 2005 - 117,50 грн., в серпні 2006 - 105,76 грн., в серпні 2007 - 108,38 грн., в серпні 2008 - 333,63 грн., в серпні 2009 - 367,63 грн., в серпні 2010 - 543,15 грн., в серпні 2011 - 680,00 грн., в серпні 2012 - 1192,13 грн., в серпні 2013 - 1192,13 грн., в серпні 2014 - 2543,87 грн. (а.с. 45). Крім того, відповідач не працює та водночас надає допомогу сину на навчання, що не заперечувала в судовому засіданні позивач, а тому суд уважає що на відповідача не слід покладати відповідальність за несплату аліментів у виді пені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 640,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial