Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У серпні 2016 року позивач\~ [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 17 серпня 2015 року померла [PERSON], яка є його тіткою, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 серпня 2015 року серія І-ОК № 343767. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 15/100 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 592114, виданого 03 листопада 2010 року управлінням Держкомзему у Києво- Святошинському районі Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3222485200:06:005:0018. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради [PERSON] 16 грудня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за №169 в Михайлівсько-Рубежівській сільській раді, Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно заповіту тітка позивача заповіла останньому та його брату [PERSON] частку земельного паю для ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту на землю серії ЯГ № 5921 14. 28 листопада 2015 року до нотаріальної контори позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 15/200 частини земельної ділянки площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, що належала [PERSON], яка померла 17 серпня 2015 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 592114, виданого 03 листопада 2010 року управлінням Держкомзему у Києво-Святлшинському районі Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3222485200:06:005:0018, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В вересні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2015 року померла тітка позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 серпня 2015 року серія І-ОК № 343767. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 15/100 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. При житті [PERSON] склала заповіт, який 16 грудня 201 1 року був посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №169 в Михайлівсько-Рубежівській сільській раді, Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] та його брату [PERSON] частку земельного паю для ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту на землю серії ЯГ № 592114. У встановлений законом шестимісячний строк, після смерті тітки позивач звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа № 307 за 2015 рік після померлої 17 серпня 2015 року [PERSON]. Проте постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 23 березня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку 15/100 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько- Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області з тих підстав, що у заповіті, що склала [PERSON] і який 16 грудня 2011 року був посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради [PERSON] по-батькові заповідача помилково вказано «Атонівна», а не «Антонівна»; у посвідчувальному написі по-батькові [PERSON] також помилково зазначена як «Антоніна», а не «Антонівна»; та помилково вказано серія земельного паю для ведення особистого селянського господарства: «ЯГ», а згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія - «ЯЛ». Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач за зустрічним позовом просив суд: ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 15/200 частини земельної ділянки площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, що належала [PERSON], яка померла 17 серпня 2015 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 592114, виданого 03 листопада 2010 року управлінням Держкомзему у Києво-Святлшинському районі Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3222485200:06:005:0018, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON]\~ не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із завою про слухання справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги просив задовольнити, проти зустрічних позовних вимог не заперечував. В судове засідання позивач за зустрічним позовом відповідач за первісним позовом [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувсь до суду із заявою про слухання справи за його відсутності, зустрічні позовні вимоги просив задовольнити, проти первісних позовних вимог не заперечував. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази знаходить, що первісний та зустрічний позов\~ підлягає задоволенню з таких підстав. У\~ст. 3 ЦК України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~\~ неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~\~ неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3)\~\~ свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~\~ справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~\~ припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~\~ примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~\~ припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~\~ відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в\~\~ порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року померла тітка [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 серпня 2015 року серія І-ОК № 343767, видане виконавчим комітетом Михайлівсько -Рубежівмської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.08.2015 року, актовий запис - № 49. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 15/100 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,36 га розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 592114, виданого 03 листопада 2010 року управлінням Держкомзему у Києво- Святлшинському районі Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3222485200:06:005:0018. 16 грудня 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №169. Згідно заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] частку земельного паю для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на землю серії ЯГ №592114. З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] №307/2015, заведеної Вишневою міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 28 листопада 2015 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] Постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори від 23 березня 2016 року №298/02-14/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку 15/100 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,36га, що розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що у заповіті складеним [PERSON], посвідченим секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради [PERSON] помилково зазначено по-батькові заповідача як «Атонівна» замість «Антонівна»; у засвідчувальному написі по-батькові [PERSON] також помилково зазначено як «Антоніна» замість «Антонівна»; помилково вказана серія земельного паю для ведення особистого селянського господарства «ЯГ» замість «ЯЛ». Як вбачається з матеріалів справи рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2016 року у справі № 369/2942/16-ц, провадження 2-о/369/101/16 у справі за заявою [PERSON], заінтересовані особи: Михайлівсько- Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено факт, що заповіт від 16 грудня 2011 року, посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько- Рубежівської сільської ради [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 169 належить [PERSON], яка померла 17 серпня 2015 року. Належність [PERSON] земельної ділянки площею 2,36 га з кадастровим номером 3222485200:06:005:0018, розташованої на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 592114, виданого 03 листопада 2010 року управлінням Держкомзему у Києво- Святлшинському районі Київської області. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин вимоги позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом є доведеними, суд приходить до висновку про необхідність задоволення як первісного так і зустрічного позову в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1251, 1268,

Outcome: approved