Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що не має права власності на квартиру; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; зобов'язання знятись з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі крім неї зареєстрований відповідач - [PERSON], який є її колишнім чоловіком. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач з березня 2013 року не проживає у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачує. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні. Просила суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] таким, що не має прав власності на квартиру [ADDRESS]; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] знятися з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Підтвердив, що з 2011 року не проживає у квартирі [ADDRESS]. Спірну квартиру залишив добровільно, але на даний час у нього немає можливості зареєструватись в іншому місці. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2010 року (а.с. 18-20). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3 від 19 липня 2014 року № 1398 (а.с. 17). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи містяться письмові показання сусідів позивача - [PERSON], та [PERSON], які винаймають квартиру [ADDRESS]. З їх показань вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2013 року (а.с. 15, 16). Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що не має прав власності на квартиру [ADDRESS]. З наданого договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2010 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] У судовому засіданні не встановлено будь-яких спорів між сторонами щодо права власності на квартиру, тому в задоволенні цієї вимоги позивача слід відмовити. [PERSON] також просить зобов'язати [PERSON] знятися з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідним державним органом. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 551 гривня 20 копійок судового збору.

Outcome: partial