Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, третя особа [PERSON] про захист, честі, гідності та ділової репутації, просив: - визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію про наявність кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених ним, а також щодо його причетності до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України, а саме інформацію наступного змісту: «Правоохоронними органами України розпочато ряд кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених зазначеними нижче колишніми високопосадовцями … [PERSON], [INFO], колишній Радник Президента України… У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України.» - зобов'язати Генеральну прокуратуру України направити лист на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки з повідомленням про ухвалене у цій справі судове рішення та направити з таким листом копію цього рішення протягом 10 робочих днів від набрання чинності рішенням у цій справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення у представника Європейського Союзу про позивача, як злочинця, у зв'язку з причетністю до вчинення злочинів, а також до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України, поуршує принцип презумпції невинуватості. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав наведених вище. Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення (а.с. 51-59). Зазначили, що інформація, викладена у листі, відповідає фабулам витягів з кримінальних проваджень, що містяться у Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Будь-яких безпосередніх посилань, що саме позивачем вчинено злочини, а також його причетність до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України, немає. Вказаний лист був направлений до Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки не з метою доведення відомостей до громадськості чи окремим громадянам, а у межах здійснення відповідних заходів уповноваженими на це органами чи посадовими особами. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що у листі Генеральної прокуратури України від 03.03.2014 року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон міститься інформація наступного змісту: «Правоохоронними органами України розпочато ряд кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених зазначеними нижче колишніми високопосадовцями … [PERSON], [INFO], колишній Радник Президента України… У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України.» (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Під час судового розгляду встановлено, що правоохоронними органами у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 42014000000000037, на час направлення листа Генеральною прокуратурою України від 03.03.2014 року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон містилися за № 80 у розділі фабула дані, які вказують на причетність позивача [PERSON] до неодноразового перевищення влади та службових повноважень, організації незаконної протидії проведенню масових протестних акцій (мітингів, зборів, вуличних походів) на Майдані незалежності у м. Києві (а.с. 63). Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 4 підрозділу 2 Розділу 1 Положення Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела П. 2.17 підрозділу 2 розділу 2 вказаного Положення передбачає, що при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов'язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості. Таким чином, доводи позивача та його представників щодо визнання недостовірної інформації та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме про наявність кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених [PERSON], що стверджується відсутністю у вказаному кримінальному провадженні у позивача будь-якого процесуального статусу (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого), що порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, с. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, оскільки створила уявлення про позивача, як підозрюваного/винного у вчиненні кримінальних правопорушень, які розслідуються Генеральною прокуратурою України, - є безпідставними. Суд дійшов такого висновку, з урахуванням того, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування за фактом причетності позивача [PERSON] до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, що не суперечить положенням КПК України. Крім того, згодом було доповнено ст. 7 КПК України частиною другою на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини» № 1689-VII від 07.10.2014 року, відповідно до якої допускається форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia), яка повинна відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. А тому, інформація висвітлена в листі в частині наявності кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених, зокрема, [PERSON] є достовірною, у зв'язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлгяає. Разом з тим, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, викладену у листі Генеральної прокуратури України від 03.03.2014 року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон наступного змісту: «У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» та лише стосовно [PERSON], [INFO], колишнього Радника Президента України, виходячи з наступного. З наданого відповідачем витягу з ЄРДР за № 42014000000000037 вбачається, що на час направлення листа Генеральною прокуратурою України від 03.03.2014 року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон правоохоронними органами, в тому числі і Генеральною Прокуратурою України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, які вказують на причетність позивача [PERSON] до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України не здійснювалось (а.с. 61-64). Судом встановлено, що підозру [PERSON] щодо привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України правоохоронними органами по даний час не пред'явлено, що стверджується: - листом Генеральної прокуратури України від 29. Березня 2014 року, у якому зазначається, що відносно [PERSON] не розслідуються кримінальні правопорушення, у яких йому повідомлено про підозру, та у розшук останнього не оголошено (а.с. 18); - листом Робочого апарату Укрінбюро Інтерполу МВС України від 2 квітня 2014 року про те, що станом на 1 квітня 2014 року [PERSON] у міжнародному розшуку не перебуває (а.с. 20); - відповідями прокуратури м. Києва від 17 квітня 2014 року, СУ ГУ МВС України в м. Києві від 11 квітня 2014 року та СВ ГУ СБ від 16 квітня 2014 року про відсутність кримінальних проваджень щодо [PERSON] (а.с. 22, 24-26). Отже, зазначена інформація не відповідає дійсності, а тому є недостовірною. Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб'єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41). Проте, ніщо не може завадити відповідним органам надавити інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов'язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 38). Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» (Dactaras v.Lithuania від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43). Оскільки у листі, направленому на адресу Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон, абзацу «У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» передує перелік колишніх високопосадовців, серед яких є «[PERSON], [INFO], колишній Радник Президента України…» та слово «даних» у контексті вказаного листа розуміється як «цих, перелічених вище тощо…», що виражає залежність позивача до «привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» то зазначене дає висновок стверджувати про наявність зв'язку позивача з досудовим розслідуванням, й наявність підозри про вчинення позивачем кримінального правопорушення. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а ч. 1 п.п. 19, 25 ст. 3 КПК України визначені сторони кримінального провадження та учасники кримінального провадження. Позивач не відноситься ні до сторін кримінального провадження, ні до учасників кримінального провадження. Таким чином, інформація поширена відповідачем наступного змісту «У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» стосовно [PERSON], [INFO], колишнього Радника Президента України, порушує принцип презумпції невинуватості закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, і фактично є твердженням про його причетність до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про позивача, як особи причетної до вчинення кримінального правопорушення. Тому доводи представників відповідача та третьої особи про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що Генеральною прокуратурою було порушено його немайнові права, як то повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, оскільки зазначений лист не містить вказівки, що позивач причетний до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України, не надано доказів, що занизилась його власна самооцінка, є безпідставними з огляду на зміст поширеної відповідачем інформації, оскільки вона є негативною та свідчить про суспільно-небезпечну діяльність позивача, створює уявлення про нього, як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Зокрема, на підставі зазначеної інформації Рада Європейського Союзу ідентифікувала заявника ([PERSON].) як відповідального за розкрадання грошових коштів, що належать українській державі, що стверджується п.п. 43, 60, 75-89 відзиву Ради Європейського Союзу у справі № Т-290-14, [PERSON] проти Ради Європейського Союзу (а.с. 74-82). Враховуючи те, що представники відповідача та третьої особи під час судового розгляду не довели того, що інформація, викладена у листі Генеральної прокуратури України від 03.03.2014 року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон є достовірною, то така інформація судом визнається недостовірною на підставі ст. 277 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про зобов'язання Генеральну прокуратуру України спростувати протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили вказану інформацію та направити на адресу Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон лист з повідомленням про ухвалене у справі [PERSON] до Генеральної прокуратури України, третя особа [PERSON] про захист, честі, гідності та ділової репутації судове рішення, що сприятиме найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial