Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд скасувати арешт на автомобіль Dacia Logan, 2006 року випуску № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], колір білий, який зареєстрований в Регіональному сервісному центрі МВС в Херсонській області, за № 6541; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна відповідний запис про арешт указаного автомобіля. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2009 року у справі № 2-13256/09 в порядку забезпечення позову було накладено арешт на рухоме майно боржника [PERSON], у тому числі на автомобіль Dacia Logan, 2006 року випуску № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Позивач 19 березня 2018 року придбав указаний автомобіль на аукціоні ДП «Сетам», лот 267671, про що свідчить акт про проведені електроні торги від 23 березня 2018 року. Але перереєструвати придбаний автомобіль позивач не може, оскільки ухвалою суду було накладено арешт, що позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися майном. Позивач надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити (а.с.38). Представник відповідача надав до суду заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що акт про проведення електронних торгів не може бути підтвердженням того, що автомобіль придбано. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних документів по виконавчому провадженню, на підставі якого було реалізовано автомобіль (а.с.24-25). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-13256/09 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2009 року було задоволено заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову та накладено заборону на вчинення дій, в межах заявлених позовних вимог, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб рухомого майна, в тому числі, яке знаходиться за адресою відповідача [PERSON] (а.с.17). Згідно із актом про проведені електронні торги від 23 березня 2018 року, затвердженого начальником Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області, [PERSON] придбав на електронних торгах, які були проведені 19 березня 2018 року, автомобіль Dacia Logan, 2006 року випуску, колір білий, № двигуна [NUMBER] № шас. [NUMBER], № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], який належав [PERSON] (а.с.16). Таким чином [PERSON] придбав спірний транспортний засіб в межах процедури, передбаченої чинним законодавством, однак накладений арешт є перешкодою для реєстрації за позивачем права власності на автомобіль. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз'яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Порядок і особливості продажу арештованого майна на електронних торгах визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року. Згідно з п. 4 розділу Х Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця або затверджений начальником відділу державної виконавчої служби акт виконавець видає або надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством (п. 8 розділу Х Порядку). Отже, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, тобто є правочином. Таким чином посилання представника відповідача на те, що акт про проведення електронних торгів не може бути підтвердження придбання спірного автомобіля, є необґрунтованими. Таким чином, аналізуючи наведене, доводи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування арешту і виключення запису про арешт майна з Єдиного реєстру заборон відчуження є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved