Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») про стягнення суми за депозитним вкладом № SAMDN25000737369974 в розмірі 27 270 євро та 7 % річних за період з 31 вересня 2013 року по 31 вересня 2014 року в сумі 1908,90 євро, 7 % річних за період з 31 вересня 2014 року по 31 вересня 2015 року в сумі 1908,90 євро, 3 % річних на суму боргу у розмірі 818,10 євро та 6\~959,00 доларів США за депозитним вкладом № SAMDN25000737370008 та 8 % річних за період з 31 вересня 2013 року по 31 вересня 2014 року в сумі 556,72 доларів США, 8 % річних за період з 31 вересня 2014 року по 31 вересня 2015 року в сумі 556,72 доларів США, 3 % річних на суму боргу у розмірі 289,77 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 серпня 2013 року між позивачем та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN25000737369974 строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» на суму 27\~270,00 Євро зі сплатою 7% річних строком до 30 серпня 2014 року та договір № SAMDN25000737370008 від 30 серпня 2013 року строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» на суму 6\~959,00 доларів США зі сплатою 8 % річних строком до 30 серпня 2014 року. Позивач звертався до відповідача із заявою про повернення грошових коштів, однак банком кошти не повернуто. Такі дії відповідача позивач вважає необґрунтованими та такими, що порушують його права та інтереси. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у попередньому судовому засіданні, про що у матеріалах справи наявні відповідні докази, надав письмові заперечення, відповідно до яких ПАТ КБ «Приватбанк» позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно із приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що як на підставу предявлених позовних вимог та невиконаних зобовязань ПАТ «КБ «Приватбанк»позивач посилається та надав до суду копію договору № SAMDN25000737369974 вкладу «Стандарт на 12 місяців», укладеного 30 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» у відділенні, що розташоване у АР Крим м. Сімферополь, відповідно до якого [PERSON] зобовязався передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 27\~270,00 Євро із встановленням відсоткової ставки у розмірі 7 % річних строком до 30 серпня 2014 року (а.с. 4). Також позивачем на обґрунтування предявлених позовних вимог надано копію договору № SAMDN25000737370008 вкладу «Стандарт на 12 місяців», укладеного 30 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» у відділенні, що розташоване у АР Крим м. Сімферополь, відповідно до якого [PERSON] зобовязався передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 6\~959,00 доларів США із встановленням відсоткової ставки у розмірі 8 % річних строком до 30 серпня 2014 року (а.с. 6). Пунктами 3 зазначених договорів встановлено, що у разі якщо після закінчення строку дії вкладу клієнт не заявив банку про намір повернути свої кошти, вклад автоматично подовжується ще на один строк. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки до банку. Пунктами 5 зазначених договорів передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень\~ст.1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~із ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Проте позивачем не надано оригіналів документів про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, як і не надано оригіналів чи належним чином засвідчених копій укладених між сторонами спору заяв (договорів) про оформлення депозитних вкладів, а надано лише фотокопії документів. Окрім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків. При цьому судом наголошувалося позивачу на необхідності надання таких документів та розяснювалися приписи ст. 64 ЦПК України. Проте в ході вирішення спору позивач не підтвердив свої позовні вимоги належними доказами, у звязку із чим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за банківськими вкладами не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed