Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області одноразову допомогу. 23 січня 2017 року відповідач подав до суду клопотання, в якому просив закрити провадження у справі. Ухвалою суду від 31 січня 2016 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. В обґрунтування позову позивач зазначила наступне: ЇЇ син, [PERSON], перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Дзержинськвугілля» де з 17 квітня 2012 року працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Південна» підземним гірником очисного забою 5 розряду. [INFO] [PERSON] працюючи в другу зміну та виконуючи отриманий від начальника дільниці наряд трагічно загинув внаслідок обвалу породи. Даний факт підтверджується Актом по формі Н-5 від 18.07.2012 року та Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 9 від 19.07.2012 року. Позивач вказує, що за правилами визначеними нормами ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого. У відповідності до норм ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого). За правилами визначеними нормами ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Нормами ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, визначено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Також позивач зазначає, що відповідачем призначена та виплачується їй щомісячна страхова виплата, як особі яка має на неї право в разі смерті годувальника, а виконання обов'язку щодо виплати одноразової допомоги членам сім'ї в розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого, сума якої становить 271549,20 грн. (4525,82 грн. х 60 місяців), та одноразової допомоги, як особі, яка перебувала на утриманні потерпілого в розмірі його однорічного заробітку, сума якої становить 54309,84 грн. (4525,82 грн. х 12 місяців) , відповідачем ігнорується. При цьому, відповідач вважає, що батьки загиблого [PERSON] не є членами його сім'ї, так як потерпілий на час смерті був повнолітньою особою і разом з батьками не проживав. Такі дії відповідача вона вважає неправомірними та такими, що порушують її права та законні інтереси визначені Конституцією України. Так, у частині другій статті 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, у тому числі й за місцем проживання особи. Згідно з нормами ст. 2 Сімейного кодексу України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком та між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому. При цьому, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. У відповідності до норм ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я є її первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конкретний перелік осіб, які вважаються членами сім'ї, в Кодексі відсутній. Але в ст. 2 Сімейного кодексу України законодавець визначив коле осіб між якими даний нормативний документ регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, а відповідно до цього, можна дійти висновку, що саме ці особи і можуть вважатись членами сім'ї. А за змістом ст. 3 Сімейного кодексу України вбачається, що ознаками сім'ї та членства в сім'ї є не тільки шлюб та шлюбні відносини, а і такі важливі ознаки як кровна спорідненість, спільне проживання і пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. За правилами визначеними законодавцем в ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Позивач вважає, що ствердження відповідача про відсутність у загиблого [PERSON] сім'ї спростовуються роз'ясненнями викладеними у рішенні Конституційного суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї». Позивачем зазначено, що [PERSON] за своє життя мав сім'ю, яка складалась з його батьків, які на день смерті потерпілого були непрацездатними і отримували від нього допомогу і відповідачем по справі порушені її права і законні інтереси. Просить суд: 1.Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області на користь [PERSON] одноразову допомогу в розмірі п'ятирічного заробітку [PERSON], який загинув від нещасного випадку на виробництві, в сумі 271549,20 грн. 2.Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області на користь [PERSON] одноразову допомогу в розмірі однорічного заробітку [PERSON], який загинув від нещасного випадку на виробництві, в сумі 54309,84 грн. У судове засідання позивач не з'явилася. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Дав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, наступного змісту: [PERSON] помер внаслідок нещасного випадку на виробництві [INFO] (Акт за формою Н-1 №9 від 19.07.2012 р.). Згідно до ст. 1,21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. (далі - Закон № 1105-XIV), на соціального страхування від нещасних випадків на виробництві покладено обов'язок відшкодувати одноразову допомогу в разі смерті потерпілого, членам сім'ї померлого. Згідно до ст. 33 Закону № 1105-ХІУ, у разі смерті потерпілого право на одержання страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Згідно до п. 7 ст. 34 Закону № 1105-ХІУ, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Також відповідач зазначив, що згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таким, що не суперечать моральним засадам суспільства. Мати померлого потерпілого на виробництві [PERSON] [PERSON] була зареєстрована та проживали за адресою: [ADDRESS], що підтверджуються Довідкою про склад сім'ї, виданою ДКП «Дзержинськжилсервіс» від 11.06.2012 р. Померлий потерпілий на виробництві [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою органом самоорганізації «Доброта» від 11.06.2012 р. Крім того, під час зустрічі комісії з розслідування нещасного випадку із родичами померлого потерпілого на виробництві [PERSON] 13.06.2013 р. була присутня цивільна дружина померлого потерпілого [PERSON]. [PERSON] відокремленим підрозділом «Шахтою «Південна» ДП «Дзержинськвугілля», на якій працював померлий потерпілий [PERSON], була призначена матеріальна допомога в розмірі 35900 грн., надана допомога в ремонті кровлі дома, де вона мешкає за адресою: [ADDRESS]. Також під час даної зустрічі. ВП «Шахтою «Південна» ДГІ «Дзержинськвугілля», на підставі колективного договору призначено: матері загиблого [PERSON], яка проживає окремо, одноразова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків загиблого в сумі 10548,84 грн., батькові загиблого [PERSON], який проживає окремо, одноразова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків загиблого у сумі 10548,84 грн. Відповідно до п. 1 Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 18.06.2012 р. за формою Н-5, відомостей про членів сім'ї померлого потерпілого на виробництві [PERSON], які знаходились на його утриманні не має. Також відповідач зазначив, що за таких обставин, не вбачається законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача дав пояснення, в яких підтримав зазначені заперечення проти позову. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено такі обставини: [PERSON], перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Дзержинськвугілля». [INFO] [PERSON] загинув на виробництві під час виконання своїх трудових обов'язків. Даний факт підтверджується Актом по формі Н-5 від 18.07.2012 року та Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 9 від 19.07.2012 року (а. с. 6-15). Позивач по справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 5). Відповідачем призначена та виплачується [PERSON] щомісячна страхова виплата, як особі яка має на неї право в разі смерті годувальника що підтверджено листом, наданим відповідачем, за №01-04/М-63 від 20.05.2013 року (а.с. 16). Ці обставини сторонами по справі не оспорювалися. Щодо обставини проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю суд зазначає наступне: Судом встановлено та підтверджено сторонами, що на час смерті [PERSON] мав відносини з жінкою [PERSON], яка на час розгляду справи в суді померла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача. Підтвердила обставину проживання [PERSON] з батьками і незнайомою їй жінкою за адресою [ADDRESS]. Цю жінку вона неодноразово бачила також разом із [PERSON] на вулиці поза межами квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердила що [PERSON] мешкав разом із батьками і жінкою, з якою вона не знайома за адресою [ADDRESS]. Акти вуличного комітету, довідки та інші докази, надані позивачем (а. с. 17, 18,) свідчать про проживання [PERSON] з батьками, але не є доказом проживання [PERSON], як члена сім'ї позивачів, адже відносини між [PERSON] та [PERSON] на час його загибелі не були припинені, остання відвідувала [PERSON] за місцем мешкання батьків як жінка, з якою у загиблого сталися тривалі, взаємні стосунки, пов'язані спільним побутом, що на думку суду унеможливлює визнання [PERSON] членом сім'ї своїх батьків, незважаючи на сумісне проживання. Відповідно до записів в протоколі засідання комісії з розслідування нещасного випадку від 13.06.2012 р. щодо виплати [PERSON] зібраної працівниками шахти матеріальної допомоги (а. с. 37-40), остання визначена як «співмешканка» [PERSON] Вказаний документ хоч і не містить прямих відомостей про проживання [PERSON] та [PERSON] разом, але свідчить про згоду батьків загиблого, які були присутні під час вирішення питання розподілення допомоги, із встановленням вказаних обставин. Крім того, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19.12.2013 року, яке набрало законної сили, встановлена недоведеність факту проживання [PERSON] разом з батьками однією сім'єю. З таким висновком суду першої інстанції погодився Апеляційний суд Донецької області, вказавши в ухвалі суду від 03.02.2014 року, яка набрала законної сили, про неможливість визнання [PERSON] членом сім'ї своїх батьків, незважаючи на сумісне проживання. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, суд приходить до переконання, що обставина проживання [PERSON] разом з позивачем однією сім'єю є недоведеною. При розгляді справи суд також встановив, що зазначені правовідносини врегульовані наступним: Відповідно до ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Відповідно до ст. 33 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Згідно з п. п. 1.2, 6.1.4, 6.1.8 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року N 24, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: 1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого (щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижче оплачувану роботу; 5) страхову виплату потерпілому під час його професійної реабілітації; 6) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 7) відшкодування вартості ритуальних послуг, пов'язаних з похованням померлого. Право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені ст. 33 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат. Саме такий правовий висновок про застосування зазначених правових норм міститься у рішенні Верховного Суду України від 30 червня 2011 року по справі 6-28669св09. Враховуючи, що у судовому засіданні не доведена обставина проживання позивача [PERSON] з [PERSON] разом однією сім'єю на момент смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, а також те, що відповідачем вже призначені позивачу щомісячні страхові виплати як непрацездатній особі, яка не перебувала на утриманні померлого але мала на це право, та враховуючи вищенаведені судом висновки,суд приходить до висновку про відсутність порушення відповідачем права позивача на отримання одноразової допомоги в розмірі п'ятирічного заробітку і одноразової допомоги в розмірі однорічного заробітку [PERSON], який загинув від нещасного випадку на виробництві. У зв'язку із цим суд вважає, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed