Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У серпні\~2018\~року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 22 серпня 2017 року він уклав з останньою договір позики, згідно умов якого передав [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 40950,00 грн. На підтвердження укладення договору позики, відповідачка надала йому розписку від 22 серпня 2017 року, згідно якої зобовязувалася повернути позику у строк до 01 травня 2018 року. Зазначав, що станом на 01 травня 2018 року відповідачка повернула частину суми боргу в розмірі 9463,00 грн., 07 червня 2018 року повернула ще 1000,00 грн., але потім відповідачка стала уникати спілкування та повернення коштів. Вказував, що в липні 2018 року він звернувся до відповідачки із письмовою вимогою про повернення суми позики із встановленням граничного строку оплати 19 серпня 2018 року, проте відповідачка і до теперішнього часу умови договору не виконала та частину позики не повернула. \~ \~ \~ \~Загальна сума боргу на час звернення до суду складає 30487,00 грн. \~ \~ \~ \~Стверджував, що відповідачка відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, крім основної частини боргу, зобовязана сплатити йому також проценти, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ, та складає 1080,30 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу у розмірі 30487,00 грн., суму процентів в розмірі 1080,30 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.18-19). Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року по справі було продовжено строк проведення підготовчого провадження (а.с.31-32). Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року підготовче провадження по вказаній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.37-38). Представник позивача, який діє на підставі довіреності від 25 вересня 2018 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Надав заяву про розгляд справи в порядку заочного провадження, у звязку з неявкою відповідачки в судові засідання, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 27-28). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 41). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідачки та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 22 серпня 2017 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі 40950,00 грн., а остання зобовязувалася повернути грошові кошти у строк до 01 травня 2018 року. На підтвердження отримання коштів відповідачка надала позивачу розписку від 22 серпня 2017 року, що підтверджується оригіналом розписки від 22 серпня 2017 року (а.с. 43). Позивач свої зобовязання за договором виконав та передав відповідачці у борг кошти в сумі 40950,00 грн. Судом встановлено, що відповідачка повернула позивачу частину суми боргу в розмірі 10463,00 грн. Отже, на момент розгляду справи відповідачкою не повернуто у встановлений договором термін суму боргу в розмірі 30487,00 грн., оскільки розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. З матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення суми позики із встановленням граничного строку оплати 19 серпня 2018 року (а.с. 7,8). Строк повернення відповідачкою коштів за договором позики за вимогою позивача, настав 19 серпня 2018 року. Будь-яких доказів виконання у повному обсязі відповідачкою своїх зобовязань, згідно умов договору позики, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, наявність оригіналу розписки від 22 серпня 2017 року у позивача є доказом факту невиконання грошових зобовязань з боку відповідачки. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачкою від позивача коштів у сумі 40950,00 грн. Оскільки, відповідачка повернула частину боргу в розмірі 10463,00 грн., то з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 30487,00 грн. Відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, відповідачка також повинна сплатити позивачу проценти за користування грошовими коштами. Оскільки в договорі позики не було визначено розмір процентів, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що облікова ставка НБУ з 24 травня 2018 року по 12 липня 2018 року становила 17%, а з 13 липня 2018 року по дату оформлення цього позову 17,5 %. Таким чином, сума процентів, які повинна сплатити відповідачка за період з 08 червня 2018 року по 21 серпня 2018 року складає 1080,30 грн. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір у розмірі 707,80 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved