Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У серпні 2014 року прокурор Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури України, Державної акціонерної компанії «Україна туристична», Публічного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Пролісок» до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребувати майно із чужого незаконного володіння. В судовому засіданні прокурор та позивач позов підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1-3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як встановлено в судовому засіданні, прокуратурою Святошинського району міста Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013110080000062 від 31.01.2013 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. З ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції від 16.02.2010). Так, ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» створено відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 та Положення «Про порядок корпоратизації підприємств», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508, шляхом перетворення державного підприємства «Туристичний комплекс «Пролісок» у Відкрите акціонерне товариство «Туристичний комплекс «Пролісок» 81,02% акцій якого, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1290 від 20.07.1999, знаходиться в управлінні Державної акціонерної компанії «Україна туристична». Метою створення ДАК «Україна туристична», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1290 від 20.07.1999, була оптимізація організації структури та розвитку туризму. До її статутного фонду передано залишені у державній власності пакети акцій відкритих акціонерних товариств, у т.ч. ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок». 16.02.2008 Урядом видано постанову № 17 «Про вилучення із статутного фонду Державної акціонерної компанії «Україна туристична» пакетів акцій відкритих акціонерних товариств, зокрема ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», а її виконання покладено на Фонд державного майна як орган, що здійснює управління корпоративними правами держави. Відповідно до п. 3 вказаної постанови Фонду державного майна необхідно забезпечити в установленому порядку продаж вилучених пакетів акцій відкритих акціонерних товариств разом із земельними ділянками, на яких вони розташовані. Відповідно до розділу 3 статуту ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», затвердженого протоколом № 2 від 28.05.2007 загальних зборів акціонерів ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», товариство є юридичною особою, правонаступником державного підприємства «Туристичний комплекс «Пролісок», є власником майна переданого йому засновниками та учасниками у власність, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, товарний знак, печатку, має право самостійно укладати угоди, набувати та нести майнових та особистих немайнових прав та обов'язків, бути стороною в судах, тощо. Згідно статуту товариства, ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» є самостійним господарюючим суб'єктом та не входить до складу будь-якого іншого підприємства, установи, організації, компанії, тощо. Органами управління товариства є загальні збори акціонерів, наглядова рада, правління, ревізійна комісія. Виконавчим органом товариства є правління, яке здійснює керівництво поточною діяльністю на підставі законодавства України, відповідно до положень статуту та згідно рішень загальних зборів акціонерів товариства. До компетенції правління відноситься розпорядження майном товариства, грошовими сумами для здійснення обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів тощо. Положеннями п.п. 8.4.7.2., 8.4.7.3. статуту ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» голові правління надано повноваження розпоряджатись майном товариства на суму до 10% балансової вартості активів товариства та укладати будь-які угоди на суму, що не перевищують 20% балансової вартості товариства за результатами останньої річної фінансової звітності товариства. Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» від 12.01.2010 було відсторонено від виконання своїх обов'язків голову правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» [PERSON], обрано новим головою правління [PERSON] та доручено голові правління ДАК «Україна туристична» укласти контракт з новим керівником, якому приступити до виконання своїх обов'язків з цього самого дня. Умовами контракту керівника ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» зобов'язано неухильно дотримуватись умов контракту та здійснювати оперативне управління товариством, вжити дієвих заходів щодо ліквідації боргів підприємства, у тому числі з ліквідації боргів до бюджету, з виплати заробітної плати працівникам товариства, простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості, тощо. З урахуванням складної фінансової ситуації товариства загальними зборами уповноважено голову правління провести необхідні рішення по розпорядженню майном товариства на суму, що не перевищує 10% балансової вартості активів підприємства на останню звітну дату, у відповідності з п.8.4.7.2. статуту ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», відповідно до якого, голова правління уповноважений приймати рішення щодо розпорядження майном товариства. У подальшому, головою правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» [PERSON], на початку 2010 року було вчинено дії, направлені на відчуження будівлі ресторану «[INFO]» (літера К), розташованого за адресою: [ADDRESS], яка входила до цілісного майнового комплексу ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок». З цією метою, [PERSON] неодноразово звертався до наглядової ради товариства, ДАК «Україна туристична», Фонду державного майна України з листами про надання дозволу на реалізацію майна товариства, проте відповідні дозволи голові правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» [PERSON] надані не були. Так, [PERSON] в порушення ч. 1, ч. З ст. 8 Закону України «Про акціонерні товариства», якими передбачалось, що рішення про залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання приймається виключно наглядовою радою товариства, 09.03.2010 уклав із ФОП [PERSON] договір на проведення оцінки майна № 53/09-ш, належного на праві власності ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», а саме будівлі ресторану «[INFO]» (літера К), розташованого за адресою: [ADDRESS], з метою визначення ринкової вартості об'єкту оцінки та подальшого укладення цивільно-правової угоди про його відчуження. Згідно висновку щодо експертної оцінки відчужуваного майна - будівлі ресторану «[INFO]», який 12.03.2010 здійснив експерт [PERSON] (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER], виданий Фондом державного майна України 28.04.2009, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів [NUMBER] сертифікат оцінювачів [NUMBER]), вартість відчужуваної будівлі становить 399000,00 грн. При цьому, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження Київського НДІ судових експертиз МЮ України № 605/3397/12-42 від 27.03.2012, звіт про експертну оцінку майна, складений ФОП [PERSON], визнано таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може братись до уваги при визначенні ринкової вартості об'єкта оцінки. Ринкова вартість будівлі ресторану «[INFO]» (літ. К), розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на час укладення договору купівлі-продажу від 24.03.2010 № 1127 між ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» та ТОВ «Берег Компані» могла складати (з врахуванням ПДВ) 7 723 294 гривні. Згідно вимог ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. За таких обставин, волевиявлення юридичної особи як учасника цивільних правовідносин виражається, зокрема, через дії уповноважених нею або законом осіб, при здійсненні їх службової діяльності. Зважаючи на те, що у голови правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» не було наданих ні законом, ні установчими документами підприємства повноважень на відчуження спірного майна, то його власне волевиявлення при підписанні оспорюваних договорів не може ототожнюватись з волевиявленням ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» та відображати волевиявлення вказаного підприємства як сторони зазначених правочинів. Згідно ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із зазначених норм ЦК України вбачається, що обов'язковою умовою дійсності правочину є, зокрема, наявність волевиявлення всіх його учасників на укладення такого правочину. Виходячи із викладеного, при укладанні оспорюваних договорів волевиявлення головою правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» як юридичної особи та учасника вказаних правочинів, в особі уповноважених органів управління, взагалі було відсутнє, що в силу вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою їх недійсності. Із зазначеного вбачається, що голова правління ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», укладаючи оспорювані договори купівлі-продажу нерухомого майна товариства, порушив вимоги п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України, оскільки недобросовісно і нерозумно та всупереч інтересам товариства, завдаючи останньому значних матеріальних збитків, що в силу вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України також є поставою недійсності вказаних правочинів. Крім того, ринкова вартість певного нерухомого майна визначається з урахуванням цін, що існують у певний час на ринку аналогічних товарів. Отже, відомості про такі ціни є загальнодоступними та зазвичай відомими учасникам відповідних правовідносин щодо купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, безпідставно вважати, що покупці спірного нерухомого майна не усвідомлювали, що діють несправедливо та недобросовісно, купуючи вказане нерухоме майно по ціні, у вісімнадцять разів нижче від ринкової. Внаслідок укладення вказаних договорів порушено інтереси держави, оскільки за даними договорами спірне нерухоме майно незаконно вибуло з власності ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», акції якого у кількості 81,02% належать державі, таким чином вказане майно підлягає поверненню у володіння ПАТ «Туристичний комплекс «Пролісок», за яким держава в особі Міністерства культури і туризму (на даний час Міністерство культури України) та Державна акціонерна компанія «Україна туристична», закріпила вказане майно. Крім того, укладення оспорюваного договору купівлі-продажу відбулось без погодження Міністерства культури і туризму України та Державної акціонерної компанії «Україна туристична», як органів, до сфери управління яких відноситься вирішення питань про відчуження спірного майна. Таким чином, вказане нерухоме майно вибуло із державної власності за відсутності волевиявлення уповноваженого органу державної влади. Крім того, згідно вимог ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зважаючи на викладене, а також на те, що договір купівлі-продажу будівлі ресторану «[INFO]» (літ. К), загальною площею 952,20 кв.м. розташованого по [ADDRESS] від 24.03.2010, укладеного між ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» та ТОВ «Берег компані» безпосередньо спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади, на нього прямо поширюються положення ст.ст. 228, 236, 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно вибуло з володіння, не з їхньої волі. Відповідно до п. 10 постанови Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України державна реєстрація ТОВ «Берег компані» скасована. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої. Зважаючи на викладене, єдиним передбаченим чинним законодавством способом захисту інтересів держави в особі Міністерства культури та туризму України та Державної акціонерної компанії «Україна туристична» в даному випадку є витребування майна, із незаконного володіння [PERSON] Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Згідно вимог ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій і бездіяльності, фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чинного заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Зважаючи на те, що спірне майно незаконно вибуло із володіння ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» та зі сфери управління Міністерства культури України та Державної акціонерної компанії «Україна туристична» позов подається в інтересах держави в особі Міністерства культури України, яке є правонаступником Міністерства культури та туризму України і Державної акціонерної компанії «Україна туристична». Відповідно до вимог ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Предметом спору є будівля ресторану «[INFO]» (літ. К), загальною площею 952.20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим позовна заява повинна розглядатись Святошинським районним судом м. Києва. Крім того, враховуючи, що прокуратурі району стало відомо про факт заподіяння шкоди інтересам держави, завданих незаконним відчуженням майна, ресторану «[INFO]», з моменту отримання висновку експертного будівельно-технічного дослідження Київського НДІ судових експертиз МЮ України № 605/3397/12-42 від 27.03.2012, строк позовної давності підлягає поновленню, відповідно до ст. 258, ч. 1 ст. 261 ЦК України. Враховуючи викладені обставини суд доходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог прокуратури.

Outcome: approved