Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - [PERSON].) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON].) про поділ майна подружжя. Позивач в обґрунтування позову, з урахуванням уточнень до позовної заяви, посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 жовтня 1991 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2014 року. За час спільного подружнього життя ними була придбана трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована за відповідачем. Позивач зазначає, що указана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки набута за час перебування у шлюбі з відповідачем за рахунок їх спільних коштів, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Тому позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину указаної квартири, а також визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини спірної квартири (а.с.73-76). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2016 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Черновському Г.В. (а.с.1), який своєю ухвалою від 06 вересня 2016 року відкрив провадження справі та призначив її до розгляду (а.с.2). У зв'язку зі звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с.6), яка згідно із протоколом від 04 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.37). Ухвалою від 04 жовтня 2016 року суддею Ходаківським М.П. прийнято цивільну справу № 201/12450/16-ц до свого провадження та призначено її до судового розгляду (а.с.38). Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розгляд справи здійснити без його участі. Представник відповідача також надав до суду заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], визнав. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 1991 року (а.с.11), який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2014 року у справі № 201/5838/14-ц (а.с.12-13). 15 жовтня 2002 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого останній купив квартиру житловою площею 41,9 кв.м., загальною площею 70,3 кв.м., що знаходиться адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. та зареєстрований у реєстрі за № 5404. Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] за реєстраційним номером 2425-239, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 листопада 2002 року (а.с.16). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вказані правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 01 липня 2015 року (справа №6-612цс15), від 25 листопада 2015 року (справа №6-2333цс15), від 16 грудня 2015 року (справа №6-2641цс15), від 07 вересня 2016 року (справа №6-801цс16). Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст.71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідач [PERSON] визнав, що спірна квартира набута у період шлюбу з [PERSON] і є спільною сумісною власністю подружжя. Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки придбана ними в період шлюбу за спільні кошти, а тому суд вважає за необхідне в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину указаної квартири, і за відповідачем - на 1/2 частину спірної квартири. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved