Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У січні 2015р. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (Позивач, ТДВ «СК «Індіго») звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач1) з позовом про відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП. У березні 2015р. Позивач подав до суду Уточнену позовну заяву, в якій други відповідачем зазначив Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (Відповідач2, ПАТ «УСК «Гарант-Авто») (а.с.36-38). Обгрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що 05 січня 2010 року о 13:15 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] по вулиці Полярній в м.Київ здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Київ від 29.01.2010р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На час вчинення ДТП майнові інтереси пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Міцубісі» д.н.з. [NUMBER] були застраховані у Позивача, згідно договору добровільного страхування № 206-03460-09 від 11 серпня 2009 року. 06.01.2010 страхувальник на адресу Позивача подав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в результаті чого Позивач нарахував та виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 3 683,78 грн., отримавши таким чином право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки. На підставі вищевикладеного Позивач просить суд стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування у розмірі 3 173,78грн. та стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 510,00 грн., а також судові витрати. Представник Позивача після уточнення позовних вимог в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився та звернувся з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.57), а також надав письмові заперечення в яких зазначив, що на момент вчинення ДТП відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «УСК «Гарант Авто» та відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказане відшкодування збитків повинно відшкодовуватись останнім (а.с.24-26). Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив (а.с.56). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 05 січня 2010 року о 13:15 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] по вулиці Полярній в м.Київ здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Київ від 29 січня 2010р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.50). Відповідно до ремонтної калькуляції транспортного засобу від 09.02.2010 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Мітсубісі» державний номер [NUMBER] складає 4333,86 грн. (а.с.10). Станцією технічного обслуговування Ніко-Україна було виставлено рахунок фактуру від 12.02.2010р. на вказану суму з ПДВ(а.с.9, 46). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим, на час вчинення ДТП майнові інтереси пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу [PERSON] - «Мітсубісі» державний номер [NUMBER], були застраховані у позивача, згідно договору добровільного страхування № 206-03460-09 від 11 серпня 2009 року (а.с.4-5, 39-40). 06.01.2010 року потерпілий [PERSON] на адресу позивача подав заяву (а.с.6-7, 41-43) про виплату йому страхового відшкодування, в результаті чого було складено Страховий Акт № 12091/206 від 17.12.2013р. (а.с.8, 44), та розрахунок страхового відшкодування (а.с.8 зв., 45). Платіжним дорученням від 26.12.2013р. Позивач перерахував на рахунок Станції технічного обслуговування Ніко-Україна страхове відшкодування по Акту від 17.12.2013р. за договором №206-03460-09 від 11.08.2009р. по рахунку від 12.02.2010р. (за [PERSON].) у розмірі 3 683,78грн., що підтверджується платіжним дорученням №5230 (а.с. 11, 49). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому судом було встановлено, що на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача1 - [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант Авто» (а.с.27), що було відомо і на момент оформлення ДТП (а.с.28). За змістом положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. надано роз явлення щодо застосування положень зазначеної норми ЦК України у контексті Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема у абз.2 п.16 зазначено: «Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.». Відповідач1 в запереченнях на позовну заяву зазначив, що оскільки його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована, то стягнення суми, сплаченого Позивачем страхового відшкодування, має бути здійснено з Відповідача2, а не з нього, своєї згоди на стягнення суми з нього він не надає (а.с.26). Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги в частині виплаченої суми страхового відшкодування, заявлені Позивачем, підлягали задоволенню за рахунок Відповідача2 - ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а з Відповідача1 лише на суму, яка відповідає розміру франшизи. Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Особливості застосування положень позовної давності щодо права вимоги, яке виникло у страховика по договору майнового страхування у зв'язку із виплатою ним страхового відшкодування по такому договору, викладені, зокрема у пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. Так, в абзаці 3 даного пункту Постанови зазначено: при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, слід зазначити, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода трапилася 05.01.2010 р., проте представник Позивача звернувся до суду 09.01.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволення вищевказаних позовних вимог, і у справі було подано заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed