Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року відкрито провадження у справі. 19 лютого 2016 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на автомобіль марки «Мерседес», 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], автомобіль марки «Фольцваген», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], майнове право інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг, підтверджене свідоцтвом на знаки для товарів та послуг [NUMBER] та [NUMBER], що належать відповідачу [PERSON] на праві власності. В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається, на те, що розмір заборгованості є значним, відповідач ухиляється від добросовісного виконання своїх зобов'язань щодо повернення заборгованості, а тому є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. Згідно зі ст.151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями ст. 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, а саме позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову») Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №41, укладеним 29 січня 2011 року між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON], у розмірі 7638174,00 грн. Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя повинен пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 19 січня 2016 року, укладеного між ТОВ «Альведен-3000» та [PERSON], до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №41 від 29 січня 2011 року. Однак, доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора у вказаному зобов'язанні з ТОВ «Альведен-3000» на [PERSON] позивачем не надано. Таким чином, на даній стадії розгляду справи, суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника [PERSON] про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed