Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «[PERSON] науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позову зазначив, що він працював у Державному підприємстві «[PERSON] науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді спеціаліста 2-ї категорії відділу топографії та геодезії інженера у відділі топографії та геодезії у період з 08.01.2014 року по 03.11.2014 року та звільнився з вказаної посади за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП. В день звільнення відповідач не сплатив позивачу всі суми, які сплачуються при звільненні, а саме: заробітну плату за період з жовтня 2014 року по листопад 2014 року, що складає 1\~798, 52 грн , а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3\~020, 16 грн. Зважаючи на викладене вище. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1\~798, 52 грн, компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 44 календарних днів у розмірі 3\~020, 16 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 28\~084, 65 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги. Так, як відповідач сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 32\~812, 32 грн з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обовязкових платежів і зборів. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 08.01.2014 року по 03.11.2014 року позивач працював у Державному підприємстві «[PERSON] науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у відділі топографії та геодезії на посаді спеціаліста 2-ї категорії відділу топографії та геодезії інженера та звільнився з вказаної посади за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП. В день звільнення відповідач не сплатив позивачу всі суми, які сплачуються при звільненні, а саме: заробітну плату за період з жовтня 2014 року по листопад 2014 року, що складає 1\~798, 52 грн , а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3\~020, 16 грн. 02.03.2016 року відповідач сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 1\~798, 52 грн та 22.03.2016 року відповідач сплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 44 календарних днів. Відповідно до ч. 1ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середні заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки спір щодо виплати належних при звільненні працівникові сум між позивачем та відповідачем відсутній, відповідач сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, суд вважає, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 32\~812, 32 грн ( 4\~255, 25 грн заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні: за вересень 2014 року 2\~577, 33 грн; за жовтень 2014 року 1\~677, 92 грн). 4\~255, 25 грн /45 фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи х 347 днів затримки розрахунку = 32\~812, 32 грн. Посилання представника відповідача на те, що не підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, так як невчасна сплата позивачу сум, належних до виплати при звільненні мала місце у звязку з накладенням арешту на рахунки відповідача [PERSON] ДВС, спростовується наступним. Відповідно до Правової Верховного Суду України у справі № 6-76 цс 14, порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби , незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Так, як між позивачем та відповідачем спір про виплату заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку тривалістю 44 календарних днів відсутній, відповідач вказані вище суми сплатив, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 32\~812, 32 грн. а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved