Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації; третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», згідно якого просили суд визнати за [PERSON] право користування кімнатою житловою площею - 12,7 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.12.2011 року між Дочірнім підприємством «Екос» та Головним управління Пенсійного фонду України в м.Києві був укладений договір №53 оренди житлового приміщення Житлового управління «Південне» дочірнього підприємства «Екос» компанії «Київміськбуд». Відповідно до умов договору позивачку було поселено до орендованого приміщення кімнати житловою площею - 12.7 кв.м. (надалі по тексту - спірна квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка відкрито користується спірною квартирою з 2011 року, несе витрати за її утримання, зазначає вказану адресу як постійне місце проживання при звернення до державних та комунальних установ. На її звернення до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо видачі ордера на спірну квартиру була отримана відмова. Відтак, з метою захисту свого порушеного права позивач звернулась до суду у відповідності до вимог ст..ст.4,9 ЖК України, ст..814 ЦК України, оскільки вона є наймачем квартири та має право користування нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» в судове засідання свого представника не направила, але у пояснення щодо позову суду пояснило, що спірний будинок та квартира, у якій вона розташована, перебувають у його балансовому утриманні. Просили розглядати справу у їх відсутність. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 24.10.2018 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження. Вислухавши пояснення присутніх учасників, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України). Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.12.2011 року між Дочірнім підприємством «Екос» в особі генерального директора [PERSON] (орендодавець) та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в особі виконуючого обов»язки начальника [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди №53. Відповідно до його умов, орендодавець надає приміщення, що знаходиться у нього на праві господарського відання для тимчасового проживання співробітників орендаря, а орендар використовує житлові приміщення за прямим призначенням та сплачує орендодавцю за проживання своїх співробітників плату в розмірі та строк, визначений даним договором. Крім того, орендодавець здійснює поселення співробітників орендаря, а саме [PERSON] в жиле приміщення, розташованому в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]/3. Термін дії договору встановлений з 06.12.2011 року до 31.12.2012 року (а.с. 8-9). Обгрунтовуючи звернення до суду із цим позовом, позивачка зазначила, що про відкрите користування спірним приміщенням квартири та необхідністю реєстрації її за вказаним місцем проживання. За наслідками звернення позивачки до відповідача про видачу ордера на право проживання у вказаній квартирі листом від 04.06.2018 року у його видачі було відмовлено за відсутності законних підстав, оскільки вказаний будинок на балансі відповідача не перебуває. При цьому як вбачається з наданих квитанцій, то за користування вказаним приміщенням квартири позивачка вчасно та неодноразово здійснювала оплату коштів за комунальні послуги. Зі змісту ст. 6 ЖК УРСР вбачається, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. У відповідності до положень ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Як визначено ст. 10 ЖК УРСР громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Позивач [PERSON] вселилась до спірної квартири у встановленому законом порядку та набула права користування таким житлом. Згідно положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. У відповідності до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у м. Києві (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Згідно з ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в м. Києві, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.06.2018 року за № 109-109/ОПП/3-2830, адресованих [PERSON], розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.12.2012 №874 будинок по вул. І. Гонти, 5 було прийнято на баланс комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району», розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» не передбачено видачу ордерів на жилі приміщення в будинку на вул. І. Гонти, 5. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За умовами п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем. На підставі вищевикладеного, на основі повного, всебічного та об'єктивно розгляду справи, дослідження доказів, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити, оскільки позивач у свій час на законних підставах отримав право проживання у спірній квартирі, сплачувала з 2011 року по даний час кошти за його утримання, а тому визнання за позивачами права користування кімнатою у квартирі вказаного будинку не суперечить вимогами чинного законодавства України, а лише сприятиме для реалізації встановленими нормами національного законодавства права на житло. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 704,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved