Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №175 від 12 травня 2008 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], про що в свідоцтві про народження 16 жовтня 2001 року складено відповідний актовий запис №618. Донька [PERSON] перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків (не бере педагогічної, матеріальної, грошової та будь-якої іншої участі в вихованні дитини), з 2005 року проживає окремо, що підтверджується поясненнями свідків (а.с. 14, 15, 16, 17). Також відповідно до розрахунку Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №2-3568 від 31.03.2003 виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 2001 року народження у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.2, 3 ст. 150,180 СК України, обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства», передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками бо в сім'ї одного з них та на піклуванні батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 16 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та відповідність його інтересам дитини, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 132 від 13.10.2015 року зазначено, що Орган опіки вважає за доцільне в інтересах дитини, позбавити гр. [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки [PERSON], не турбується про виховання, фізичний та моральний розвиток дитини, у зв'язку з чим приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved