Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником ? частини будинку №46 по вул. Садова смт. Олександрівка м. Іллічівська, в якому проживає. Власник сусіднього будинку №44 [PERSON] здійснює будівництво триповерхового житлового будинку з порушеннями державних будівельних норм, чим створює перешкоди в здійсненні нею прав власності на будинок та спричинив їй моральну і матеріальну шкоду. У звязку з цим просила суд зобовязати відповідача знести самочинно збудований житловий будинок з облаштуванням другого та третього поверху по вул. Садовій, 44, зобовязати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн., матеріальну шкоду в розмірі 10438,1 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн., витрати на оплату послуг адвоката 4000 грн. та на проведення експертизи 3089 грн. (а.с. 4-7 т. 1). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 грудня 2013 року уточнений позов задоволено. Зобовязано [PERSON] знести самочинно збудований житловий будинок з облаштуванням другого та третього поверху за адресою вул. Садова, 44 смт. Олександрівка м. Іллічівська та відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн., матеріальну шкоду у розмірі 10438,1 грн., судовий збір 1700 грн., витрати на ІТЗ 120 грн., витрати на оплату адвоката 4 тис. грн., витрати на проведення експертизи 3089 грн. (а.с. 270-281 т. 3). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено у частині відшкодування моральної шкоди, матеріальної шкоди, судових витрат та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобовязано [PERSON] відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати:120 грн. на ІТЗ,;3089 грн. на проведення експертизи; 4 тис. грн. на оплату послуг адвоката, а всього стягнуто 7009 грн. В іншій частині позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, судових витрат відмовлено. У решті рішення залишено без змін (а.с. 37-47 т. 4). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог про знесення самочинно збудованого житлового будинку з облаштуванням другого та третього поверху скасовано та в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 92-94 т. 4). Скасовуючи частково рішення судів першої та апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що судами не було зясовано, чи можлива перебудова спірного обєкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови, оскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. За уточненими позовними вимогами ( а.с. 247-249 т. 4) позивачка просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в здійсненні позивачкою прав власності на належну їй ? частину житлового будинку №46 по вул. Садовій в смт. Олександрівка м. Іллічівська Одеської області шляхом знесення новозбудованого триповерхового житлового будинку №44 по вул. Садовій в смт. Олександрівка м. Іллічівська Одеської області. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача заперечують проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що реконструйований будинок за час спору в суді прийнято в експлуатацію, при реконструкції дотримано вимог державних будівельних норм, а негативний вплив на умови газозабезпечення будинку позивачки можуть бути усунуті іншим шляхом, в тому числі шляхом грошової компенсації витрат позивачки на реконструкцію системи газозабезпечення її будинку, однак вимог про що позивачка не заявляє. Представник Іллічівської міської ради до суду не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с.140 - 142 т. 4). Представник інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2014 року скасовані Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року лише у частині задоволення позовних вимог про знесення самочинно збудованого житлового будинку. В іншій частині рішення судів залишені без змін. Вказаними рішеннями встановлені факти того, що: [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку по вул. Садовій, 46 в смт. Олександрівка м. Іллічівська. Власником сусіднього будинку №44 являється [PERSON] Межі земельної ділянки встановлені в натурі. Згідно заяви від 11 червня 2010 року [PERSON] звернувся до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на будівництво нового будинку взамін старого на приватизованій ним земельній ділянці по вул. Садовій, 44 в смт. Олександрівка м. Іллічівська та по закінченню будівництва нового будинку зобовязався знести старий будинок. Листом виконкому Іллічівської міської ради від 26 січня 2011 року №60132 надано дозвіл [PERSON] на розроблення проектної документації щодо будівництва житлового будинку взамін існуючого на ділянці №44 по вул. Садовій в смт. Олександрівка. На замовлення [PERSON] підприємством ТОВ «ТАВИКОНН» розроблено проект реконструкції індивідуального житлового будинку по вул. Садовій, 44. 04 липня 2011 року [PERSON] повідомив інспекцію ДАБК про початок реконструкції індивідуального житлового будинку №44 по вул. Садовій. Новозбудований триповерховий будинок №44 по вул. Садовій в сел. Олександрівка є новим будівництвом, а не реконструкцією, при будівництві якого допущені значимі для позивача порушення: п.3.25* додатку 3.1 (обовязковий) ДБН 360-92* щодо нормативної протипожежної відстані між двома сусідніми будинками не менше 8 метрів; п.4.5.16 Правил безпеки систем газопостачання України, що проявилось в тому, що димова труба від газового прибору будинку №46 опинилась на відстані 1 м від стіни будівництва та в зоні вітрового підпору; п.3.25* ДБН 360-92* щодо відстані від найбільш виступаючих конструкцій стін житлового будинку до межі з сусідньою земельною ділянкою, яка має бути не менше 1 м. Отже встановлені вказаними рішеннями факти не підлягають повторному доказуванню по цій справі у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №748/2015 від 05.07.2015 року ( т.4 а.с.219-226) фактична відстань між спірним будинком та будинком №46 з господарськими будівлями складає від 0,80 м до 5,25м при нормативній відстані не менше 8 метрів. Технічна можливість проведення перебудови новозбудованого будинку на земельній ділянці №44 для усунення порушень п.3.25* додатку 3.1 (обовязковий) ДБН 360-92* щодо нормативної протипожежної відстані між двома сусідніми будинками відсутня. Технічна можливість проведення перебудови новозбудованого будинку на земельній ділянці №44, при якій існуюча димова труба від газового прибору житлового будинку №46 буде розташована поза зоною вітрового підпору і вимоги п. 15 додатку Ж ДБН В.2.5-20-2001 будуть виконуватись, існує шляхом знесення мансардного та другого поверхів, на що повинна бути виготовлена технічна документація. Отже, порушення п.3.25* додатку 3.1 ДБН 360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень» та п.15 додатку Ж ДБН В.2.5-20-2001 «Газозабезпечення» є істотними, загрожують життю та здоровю людини, не можуть бути усунуті шляхом перебудови новозбудованої будівлі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо будується або збудований з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного порушення будівельних норм і правил та неможливості перебудови чи відмови у її проведенні особою, що здійснила будівництво, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення про знесення такого нерухомого майна. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми суди мають встановлювати наявність приписів інспекції ДАБК про усунення відповідачем порушень будівельних норм та правил (п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Однак позов заявлено відповідно до вимог ст. 391 ЦК України. В п.5 вказаної Постанови зазначено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України). Отже захист права власності громадян шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення (знесення будівлі, що порушує існуюче право власності) не може ставитись у залежність він наявності чи відсутності припису інспекції ДАБК, хоча вказані обставини мають суттєве значення та повинні оцінюватись наряду з іншими доказами. Суд вважає, що не відповідає вимогам правових норм та фактичним обставинам справи позиція інспекції ДАБК в Одеській області, яка виражена у листах від 21 січня 2015 року № 01/11-469 (а.с.237 т.4) та від 23 березня 2015 року № 01/11-2960 (а.с.242 т.4) у відповідь на звернення [PERSON], в акті перевірки від 17 березня року ( а.с. 43 т.5) та зводиться до висновку про те, що [PERSON] здійснив реконструкцію існуючого житлового будинку шляхом добудови та прибудови зі збереженням існуючої відстані між будівлями, а тому норма п.3.25* додатку 3.1 ДБН 360-92** не застосовується. Згідно частини третьої примітки 7 додатку 3.1 ДБН 360-92** «часткова реконструкція житлових будинків та господарських споруд на окремих садибних ділянках, які побудовані за раніше чинними нормативами, допускається за погодженням з місцевими органами архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду. В цьому випадку перебудова житлових будинків, їх господарських будівель та гаражів можлива за умови збереження існуючих відстаней між будівлями». Разом з тим, в абзаці другому цієї примітки зазначено, що «при проектуванні та будівництві нових індивідуальних садибних будинків та господарських споруд, а також при повній їх перебудові в межах однієї садиби (зміна місця розташування, площі забудови, обєму та поверховості будинку) в умовах забудови, яка склалася, відстані між житловими будинками та громадськими будівлями на двох сусідніх ділянках треба приймати за таблицею 1» (не менше 8 м). Оскільки спірне будівництво здійснювалось зі зміною місця розташування, площі забудови, обєму та поверховості будинку, то і в разі кваліфікації його як реконструкції мало б відбуватись з дотриманням норми п.3.25* додатку 3.1 ДБН 360-92**. Крім того, суд вважає обґрунтованим висновок судової будівельно-технічної експертизи №1511/3753/2012 від 20 січня 2013 року в частині того, що досліджуваний будинок відноситься до нового будівництва та не є реконструкцією, оскільки відповідно до нормативного визначення «реконструкції» не має з існуючим житловим будинком жодної спільної стіни. На підтвердження своїх висновків експерт [PERSON] надав суду пояснення щодо кваліфікації будівництва як нового. Слід також зазначити, що відповідачем не надано передбачених частиною третьою примітки 7 додатку 3.1 ДБН 360-92** погоджень місцевого органу архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду щодо можливості відступу від нормативних вимог. При цьому, і із заяви [PERSON] від 11 червня 2010 р. (а.с. 32 т. 1) слідує намір проведення нового будівництва. Отже, суд погоджується з доводами позову про те, що знесення новозбудованої будівлі в цілому є єдиним способом захисту порушеного права [PERSON] При цьому суд також враховує, що конфлікт позивача з відповідачем з приводу будівництва розпочався з початку такого будівництва, що підтверджується листом органу місцевого самоврядування від 21 червня 2011 року (т.1 а.с.18) та відповідач мав змогу визначитись з можливістю початку та продовження такого будівництва при наявності обґрунтованих заперечень з боку позивачки. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що з видачею свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Садовій, 44 в смт. Олександрівка від 06.02.2015 та його реєстрацією (т.4 а.с.180,181) не змінюється правова кваліфікація будівлі новозбудованого житлового будинку в складі обєкту нерухомості як самочинного будівництва у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України оскільки воно здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил і порушує права позивача як власника частини сусіднього будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved