Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У серпні 2018 року представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Конуп І.М., звернувся із вказаним позовом до Жовтневого райсуду м.Маріуполя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.01.2018 року [PERSON] з відповідачкою [PERSON] уклали угоду про завдаток, відповідно до якої позивачка передала останній завдаток в сумі 300 доларів США, а відповідачка, в свою чергу, зобов`язалася оформити договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Пізніше [PERSON] стало відомо, що за вказаною адресою взагалі відсутнє домоволодіння. Вона звернулась до відповідачки з вимогою повернути їй гроші в сумі 300 доларів США, на що остання відмовилась. В строк до 31.01.2018 року відповідачка ухилилась від виконання зобов`язання повернути гроші. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між нею та відповідачкою укладений не був, а попередній договір свідчить про те, що вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана нею сума не може вважатися завдатком та підлягає стягненню з відповідачки, як сплачена нею сума авансу. На підставі викладеного, просила стягнути із [PERSON] суму в розмірі 300 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя Донецької області від 03.09.2018 року матеріали цивільної справи було направлено до Іллічівського райсуду м.Маріуполя за підсудністю. 27.11.2018 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Іллічівського райсуду м.Маріуполя. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28.11.2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] мала намір придбати у відповідачки [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартістю 10 000 доларів США, у зв`язку з чим, 03.01.2018 року між ними було укладено угоду про завдаток, згідно якої, позивачка [PERSON] прийняла на себе зобов`язання купити домоволодіння за вказану суму та передає [PERSON] завдаток в розмірі 300 доларів США, а відповідачка [PERSON] прийняла вказану суму та зобов`язалась продати домоволодіння, сторони зобов`язались в строк до 31.01.2018 року укласти договір купівлі - продажу домоволодіння. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння не був укладений. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобов`язання однієї сторони перед іншою стороною. Відповідно до ст. 571 ЦК України встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобов`язання однієї сторони перед іншою стороною. В даному випадку між позивачем та відповідачкою було укладено угоду про бажання в майбутньому здійснити купівлю домоволодіння. Самого договору купівлі-продажу домоволодіння, який би позивача матеріально зобов`язував перед відповідачем та який би міг забезпечуватися завдатком, укладено не було. А якщо сторони домовились укласти договір купівлі-продажу нерухомості, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, у якому надавалися, навіть якщо сторони прямо назвали цей платіж завдатком і передбачили відповідні правові наслідки. Як вбачається із позиції Верховного суду України, зокрема у справі №6-176цс12, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки договір купівлі-продажу домоволодіння, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами в справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачкою [PERSON] відповідачці [PERSON] грошова сума в розмірі 300 доларів США грн., що за курсом НБУ станом на 03.06.2019 року складає 8055,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з акту прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 05/08, складеного адвокатом Конупом І.М., розрахунок вартості наданих послуг на правничу допомогу становить 4000 грн., що підтверджується банківською квитанцією від 05.08.2018 р. про сплату грошових коштів в сумі 4000 грн. В акті також зазначено детальний опис робіт із зазначенням розрахунку. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень та витрати на професійну правову допомогу в сумі 4000,00 гривень.

Outcome: approved