Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У серпні 2016 року державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з Підприємства на користь позивача суму збитків завданих внаслідок ДТП у розмірі 192 596,13 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 888,95 грн і 1 620,00 грн витрат за проведення автотоварознавчого дослідження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що [PERSON] 05.04.2015 о 18:30 год керуючи транспортним засобом «Ауді А 8» д/н [NUMBER] власником якого є ДП «Укрспирт» порушив п.12.1, 12.3, 11.1 ПДР внаслідок чого здійсним зіткнення з автомобілем «Пежо» д/н [NUMBER] , від якого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 08.05.2015 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі; судове засідання призначено на 30.09.2016. У судовому засіданні 01.11.2016 оголошено перерву до 28.11.2016 у зв`язку із клопотанням представника позивача для надання часу для укладення мирової угоди. У судовому засіданні 28.11.2016 оголошено перерву до 02.12.2016. У судовому засіданні 02.12.2016 від відповідача надійшли заперечення проти позову, у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог; подана заява про допит свідків і клопотання про призначення у справі експертизи маркувальних позначень. Ухвалою від 02.12.2016 у справі призначено експертизу маркувальних позначень; провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. 09.12.2016 до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду про призначення експертизи від 02.12.2016. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу Підприємства відхилена; ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 02.12.2016 залишена без змін; справа повернута до Святошинського районного суду міста Києва 12.01.2016. 19 січня 2017 року Святошинським районним судом міста Києва вказану цивільну справу направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення по справі експертизи маркувальних позначень. 01 червня 2017 року до суду матеріали цивільної справи разом з висновком експертів повернулись до суду. Ухвалою від 01 червня 2017 року вказана справа прийнята до провадження судді Святошинського районного суду міста Києва П`ятничук І.В.; справа призначена до розгляду на 29 червня 2017 року. У судовому засіданні 29 червня 2017 року суд перейшов до розгляду справи по суті; у справі оголошено перерву до 07 серпня 2017 року у зв`язку з викликом свідків. У судовому засіданні 07 серпня 2017 року судом допитаний у якості свідка [PERSON] ; ухвалою суду у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу; провадження у справі на час проведення експертизи зупинене. 18 серпня 2017 року матеріали справи направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 12.10.2017 до суду надійшло повідомлення директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про проведення експертизи у термін понад 90 календарних днів. 19.10.2017 судом направлене повідомлення експертній установі про відсутність заперечень щодо продовження терміну виконання експертизи у понад 90 календарних днів. 05.11.2017 до суду від експертної установи надійшли клопотання про здійснення оплати за проведення експертизи у справі і про надання транспортних засобів та додаткових матеріалів. 01.02.2019 до суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи у цивільній справі. Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року відновлено провадження у справі; судове засідання призначено на 21.03.2019. 19.03.2019 до суду надійшло клопотання Підприємства про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 21.03.2019 у справі оголошено перерву до 14.05.2019 у зв`язку з неявкою представника Підприємства. 14.05.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про проведення у справі повторної автотоварознавчої експертизи. У судовому засіданні 14.05.2019 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про проведення у справі повторної автотоварознавчої експертизи; задоволено клопотання відповідача про оголошення перерви для можливого укладення мирової угоди; оголошено перерва до 03.06.2019. 28.05.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 03.06.2019 до суду надійшли клопотання представника Підприємства про перенесення розгляду справи і заперечення проти клопотання відповідача щодо призначення у справі повторної автотоварознавчої експертизи. 03.06.2019 у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, слухання справи перенесено на 12.07.2019. У судовому засіданні 12.07.2019 представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою від 12.07.2019 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу; провадження у справі зупинене. 26.07.2019 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог. Так, крім стягнення з відповідача 192 596,13 грн збитків, Підприємство просило стягнути 75 155,89 грн інфляційних втрат, 16 932,02 грн трьох відсотків річних, 4 809,95 грн судових витрат і 1 620,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням у справі експертизи збитків. 01.11.2019 до суду надійшли матеріали справи разом з повідомленням про неможливість надання експертного висновку. Ухвалою від 05.11.2019 провадження у справі поновлено; судове засідання призначене на 17.12.2019. У судовому засіданні 17.12.2019 представником відповідача заявлено відвід судді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 визнано необґрунтованою заяву представника відповідача про відвід судді, справу передано до канцелярії Святошинського районного суду м. Києва для подальшого авторозподілу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019 у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді П`ятничук І.В. відмовлено; справу передано для продовження розгляду. Ухвалою від 08.01.2020 провадження у справі поновлено; судове засідання призначено на 20.02.2020. У судовому засіданні 20.02.2020 представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою від 20.02.2020 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу; провадження у справі зупинене. 31.03.2020 до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 27.05.2020 до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 04.05.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача. 01.06.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача. 16.07.2020 до суду надійшли матеріали справи разом з висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.07.2020 № 7545/20-54. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року провадження у справі поновлено; судове засідання призначене на 11 вересня 2020 року. У судовому засіданні 11.09.2020 у справі оголошено перерву до 04.11.2020. 04.11.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Так, крім стягнення з відповідача 156 412,98 грн збитків, Підприємство просило стягнути 58 867,68 грн інфляційних втрат, 14 533,06 грн трьох відсотків річних, 4 809,95 грн судових витрат і 1 620,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням у справі експертизи збитків. У судовому засіданні 04.11.2020 заяву про уточнення позовних вимог долучено до матеріалів справи; оголошено перерву до 08.12.2020. 19.11.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності і відзив на позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог від 04.11.2020; представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з відповідача на користь Підприємства. 25.11.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 08.12.2020 оголошено перерву у справі до 25.01.2021. Ухвалою суду від 08.12.2020 закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті на 25 січня 2021 року. У судовому засіданні 25.01.2021 позивач і його представник уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач і його представник проти задоволення позову заперечували в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» є власником транспортного засобу «Ауді А8» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 01.11.2011 серії [NUMBER] . [PERSON] 05.04.2015 о 18:30 год керуючи транспортним засобом «Ауді А 8» д/н [NUMBER] порушив п.12.1, 12.3, 11.1 ПДР внаслідок чого здійсним зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н.з. [NUMBER] від якого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м.Києва від 08.05.2015 № 756/5162/15-п винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП встановлена, сторонами не заперечується і в порядку статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до автотоварознавчого висновку від 17.06.2016 № 26-1 ТОВ «БЮРО ЕКСПЕРТИЗ ТА ОЦІНКИ МАЙНА» «БЮМЕКС» збитків, завданих транспортному засобу Підприємства становить 192 596,13 грн. В процесі розгляду вказаної цивільної справи, ухвалами Святошинського районного суду міста Києва було неодноразово призначно судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені питання, які мали на меті визначити розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 квітня 2015 року. За результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи 10 липня 2020 року складено висновок експертів № 7545/20-54 згідно якого: вартість матеріального збитку становить 156 412,98 грн. Із врахуванням поданих представником позивача уточнених позовних вимог 04.11.2020 щодо стягнення 156 412,98 грн збитків, які були прийняті судом, а також відсутності заперечень з боку відповідача та його представника щодо розміру таких збитків, суд вважає задовольнити стягнення з [PERSON] 156 412,98 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог в цій частині, суд вважає за необхідне зобов`язати Підприємство передати [PERSON] залишки транспортного засобу Audi A8 д.н.з. [NUMBER] . Щодо стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків, то суд виходить із такого. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для застосовування ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідними умовами є наявність грошового зобов`язання а також встановлений факт прострочення такого грошового зобов`язання, і саме з моменту прострочення грошового зобов`язання нараховується сума боргу з відповідними інфляційними витратами, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової шкоди іншій особі. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Аналізуючи положень статей 11 та 1166 ЦК України можливо зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Так, зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. У даній справі, Підприємством і [PERSON] договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь Підприємства майнової шкоди, яке не виконувалося [PERSON] , не ухвалювалося. За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з [PERSON] на користь Підприємства трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 564,12 грн.

Outcome: partial