Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, в звязку зі сваркою між ним та відповідачем та членами її сімїї, позивач був змушений піти з житлового приміщення, в якому він зареєстрований та проживав. Факт перешкоди у користуванні житловим приміщенням підтверджує своїм зверненням до органів полції. Просив суд: зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні ним будинку за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення його до вказаного будинку та передачі йому ключів від будинку. Також позивачем було подано заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 06.09.2019 року було відкрито провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №311 від 17.04.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.04.2020 року,який проведений у звязку із закінченням строку відрядження судді Медведського М.Д, в провадження судді Дубас Т.В. надійшла цивільна справа за за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2021р. справа прийнята до розгляду суддею Дубас Т.В., призначено судове засідання. У судовому засіданні 13.12.2021 позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та допитавши свідків у судовому засіданні суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є сусідом позивача та проживає за адресою [ADDRESS] .Вказав, що бачив, як позивачу чинили перешкоду не пускаючи до житла. На протязі 2019 року позивач, через те, що йому не було де жити, періодично жив у свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою відповідача та проживає за адресою за [ADDRESS] . Вказала, що відповідач пішов з квартири у лютому 2019 року через сварку, залишив квартиру добровільно. Вказала, що коли позивач прийшов і хотів зайти в житло, то враховуючи їх неприязні стосунки, сказала позивачу звернутися з цим питанням до власниці будинку відповідача [PERSON] . Судом за\~клопотанням позивача\~та його\~представника було\~також допитано\~в судовому\~засіданні в\~якості свідка\~ [PERSON] ,яка суду показала, що є кумою [PERSON] та [PERSON] та проживає у [ADDRESS] . Вказала, що 28 липня 2019 року позивач зателефонував їй і повідомив, що прийшов до відповідача для налагодження стосунків, але після вечері його почали виганяти з житла. Під час телефонної розмовизі [PERSON] позивач включив телефон на гучний зв`язок і свідок чула, як [PERSON] , дочка відповідача, та [PERSON] ,мати відповідача, кричали та виганяли позивача, викликали поліцію, після чого позивача в зв`язку з погіршенням стану здоров`я забрала швидка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є співробітницею відповідача. Вказала, що на момент складання акту 12.08.2019 року щодо недопуску позивача до житла, [PERSON] перебувала у свідка на дні народженні, тому не могла чинити перешкод позивачу. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді судом встановлено, що 30.11.2012року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2020року. 05 грудня 2012 року позивач з дозволу відповідача вселився в квартиру як член сім`ї власника та зареєстрував своє місце проживання за адресою [ADDRESS] . З 17 грудня 2019 року через конфлікт з відповідачем та членами її сім`ї позивач за вказаною адресою не проживає. Відповідно до акту депутата Білогородської сільської ради Чміль В.Д. від 12.08.2019 року вбачається, що позивач зареєстрований за [ADDRESS] ., фактично не проживає за вказаною адресою у зв`язку з тим, що чиняться перешкоди до житла. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з положеннями\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із частиною четвертою\~статті 156 ЖК Української РСР\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє позивача права на користування житловим приміщення, до якого позивач вселилася як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою. До аналогічного правового висновку дійшов Верховий Суд\~\~у постанові від\~10 квітня 2019 року у справі №640/16022/16-ц. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Судом встановлено, що \~позивач, як особа, яка була вселена у спірну квартиру на законних підставах, та має право користування житловим приміщенням,\~обґрунтовано звернувся до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом його вселення, а обставини щодо вчинення йому перешкод доведені належними та допустимими доказами.Таким чином суд продить до висновку про часткове задоволення позову та усунення перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки вимога про вселення позивача відповідає положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню. За\~ст..255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо відсутній предмет спору. Щодо позовних вимог про передачу ключів, суд вважає, що позивачем не доведено факту того, що при наявності рішення суду про вселення позивача, відповідачем будуть чинитися перешкоди у користуванні житловим приміщенням, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява №63566/00).

Outcome: partial