Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

у січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веприцької сільської ради Гадяцького району, [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії сільської ради від 23 грудня 2016 року та усунення перешкод в користуванні землями загального користування, вказуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.02.12р. позивач став власником домоволодіння по провулку Травневому, 14 в с. Веприк Гадяцького району та присадибних земельних ділянок площами 0,2500 га та 0,0709 га. Раніше попередніми власниками даного господарства та їх сусідами було визначено порядок щодо користуванням провулком, тобто підїздом до його господарського двору і іншими сусідами як основний підїзд до будинків. Загальна площа провулку становить орієнтовно до 0,02 га і за генеральним планом забудови с. Веприк є землею загального користування та комунальною власністю. Через деякий час сусіднє домоволодіння під № 12 було придбано [PERSON], який почав перешкоджати в користуванні землею комунальної власності, а у 2015 році встановив огорожу, загородивши підїзд до господарських будівель. На прохання врегулювати спір на добросусідських відносинах щодо порядку користування земельною ділянкою добровільно [PERSON] не погодився, тому він звернувся до органів місцевого самоврядування у віданні яких знаходяться землі комунальної власності. 3 липня 2015 року постійна комісія Веприцької сільської ради з врегулювання земельних відносин виїхала за скаргою позивача на місце і встановила факт самовільного захвату спірної земельної ділянки [PERSON] про що було складено відповідний акт. Того ж дня комісією було прийнято рішення про винесення даного питання на сесію сільської ради. Рішенням 59-ї сесії шостого скликання Веприцької сільської ради від 10.07.15р. залишено спірну дорогу в землях комунальної власності, зобовязано [PERSON] прибрати огорожу та звільнити дорогу для проїзду. Проте на дане рішення відповідач ніяк не реагував і рішенням 2-ї сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 10 грудня 2015 року [PERSON] зобовязано виконати рішення сесії від 10.07.15р. щодо демонтажу огорожі, яке теж виконане не було. На початку поточного року позивач отримав від сільської ради рішення шістнадцятої сесії сьомого скликання від 23.12.16р., яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для послідуючої передачі останньому земельної ділянки в приватну власність. Вважає дії відповідачів такими, що суперечать чинному законодавству та перешкоджають позивачу в користуванні землею загального користування, тому звернувся до суду . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що біля придбаного ним домоволодіння був проїзд, яким користувався попередній власник для підїзду до господарських будівель та оранки городу. Він теж кілька років користувався даним проїздом, а після придбання сусіднього домоволодіння [PERSON], останній загородив проїзд, поставивши огорожу та ворота, внаслідок чого він не може виорати город. Бажає користуватися проїздом на добросусідських відносинах, тому просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю. Представник позивача [PERSON] підтримав позов, дав аналогічні пояснення та додатково повідомив суд, що через поставлену [PERSON] огорожу прийшлось вносити зміни в проект, переробляти газову трубу та інше, оскільки вони були позбавлені можливості проїзду до господарських будівель. Деякий час через неможливість підїзду до огороду, змушені були їздити по сусідському пасовищі, внаслідок чого виник конфлікт з іншими сусідами. На його неодноразові звернення до сільської ради комісією були проведені обстеження, приймались відповідні рішення про знесення паркану та звернення до суду, однак вони не виконувались, а в грудні 2016 року взагалі було прийнято рішення про приватизацію земельної ділянки відповідачем, яке вважає незаконним, оскільки проїзди є землями загального користування і не підлягають приватизації. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, вказав, що відповідно до регламенту сесії Веприцької сільської ради, рішення вважається прийнятим, коли за нього проголосувала більшість від загального складу ради. В даному випадку за вказане рішення проголосувало 7 депутатів із 14, тому воно вважається неприйнятим. Також вказав, що дана земельна ділянка не підлягає приватизації, оскільки є землями загального користування. Представник Веприцької сільської ради [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової забудови і підлягає приватизації. Приймаючи раніше рішення з приводу даного спору, він був дезорієнтований попереднім землевпорядником та комісією, які переконали його, що це є землями загального користування. Коли він особисто вивчав дане питання, від місцевих жителів дізнався, що брати Шапошники зробили дорогу для підїзду до своїх домоволодінь, тому вважає, що дана земельна ділянка по праву може належати [PERSON], так як вона належала попереднім власникам. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що купляючи дане домоволодіння, попередні власники повідомили його, що це все його земля, в тому числі і проїзд. Згодом дізнався, що проїзд не приватизований, тому звернувся з відповідною заявою до сільської ради, яка надала дозвіл на приватизацію. Позивач ніякого відношення до вказаної дороги не має, а він використовує спірну земельну ділянку як підїзд до гаража. Свідок [PERSON] показала суду, що у 2016 році вона була членом постійної комісії з земельних питань Веприцької сільської ради. До сільської ради звернувся [PERSON] в звязку з тим, що [PERSON] загородив проїзд до господарських будівель та огороду. Комісія виїхала на місце, де з допомогою карти, що була у розпорядженні землевпорядника встановили, що спірна земельна ділянка є проїздом і є землями загального користування. По карті генплану села в даному місці значиться дорога, бо там крім цього стоїть стовп високовольтної лінії, тому по даній карті було встановлено, що спірна земля є землями загального користування. На сесії було вирішено зобовязати [PERSON] знести огорожу та звільнити проїзд, однак він не виконав дане рішення. Свідок [PERSON] показав суду, що він є землевпорядником Веприцької сільської ради. У грудні 2016 року сільський голова передав йому заяву [PERSON], в якій він просить дати дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,02 га, після чого він підготував проект рішення на розробку проекту землеустрою. Свідок [PERSON] показала суду, що в даному мікрорайоні вона проживала до 1957 року і це була їхня вуличка для заїзду у двір, яку їм виділила волость. Потім брати Шапошники розділили між собою землю і стали ділитись даною вуличкою. У сусідки [PERSON] по даній вуличці був проїзд тільки до сараю. Свідок [PERSON] показала суду, що вона з 1983 року проживає по провулку Травневому, де було дві сусідки: [PERSON] і Шапошник. Весь час цей проїзд вважався Шапошників і [PERSON] ним не користувалася. Коли стали проживати [PERSON], то стали проїздити на город даною вуличкою. Свідок [PERSON] показала суду, що до 1980 року вона проживала по сусідськи з [PERSON] та Шапошник. Шапошники віддали частину городу батькам взамін на проїзд до двору, бо у них не було виїзду на вулицю. [PERSON] даним проїздом не користувалася, однак у неї стояла хвіртка і ворота з боку проїзду про всяк випадок. Свідок [PERSON] показав суду, що він є головою постійної комісії з регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища. На комісії розглядалася заява [PERSON] про приватизацію земельної ділянки. Комісія вирішила дати дозвіл на приватизацію. Окрім цього він виїздив на місце спірної земельної ділянки та бачив, що на місці, де стоїть огорожа є проїзд, тому засвідчив даний факт на фото. Свідок [PERSON] показала суду, що вони є секретарем постійної комісії з регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, на якій розглядалася заява [PERSON] про приватизацію земельної ділянки. Комісія вирішила дати добро на приватизацію. Протокол комісію не вівся, висновки та рекомендації в письмовому вигляді теж не складалися, бо ні з регламентом сільської ради, ні з положенням про комісію вона не була ознайомлена. [PERSON] не була присутня на засіданні комісії. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є членом земельної комісії, однак на засіданні, коли розглядалась заява [PERSON] вона не була присутня. На сесії сільської ради вона відмовилась голосувати за прийняття рішення, оскільки дане питання було спірним і до кінця не вивченим. Допитана в якості спеціаліста з питань землевпорядкування та кадастру [PERSON] показала суду, що до публічної кадастрової карти внесені відомості, надані сільськими радами щодо категорій земель на території сільських рад. За даними індексно - кадастрової карти дана спірна земельна ділянка є землями загального користування та відноситься до земель комунальної власності. Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 10 лютого 2012 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по провулку Першотравневий, 14 в с. Веприк Гадяцького району та земельної ділянки розміром 0,3209 га. (а.с. 6-12) З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №657470 та опису меж земельної ділянки вбачається, що межі ділянки від А до Б є землями загального користування Веприцької сільської ради, що співпадає з даними викопіювання з кадастрового плану земельної ділянки. (а.с. 14, 225 - 227) 3 липня 2015 року комісія з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради провела обстеження спірної земельної ділянки та виявила незаконне загородження дороги [PERSON]. Комісією надано висновок про те, що дорога належить до комунальної власності Веприцької сільської ради та є дорогою загального користування і не може бути загороджена чи приватизована. Комісія також зобовязала [PERSON] прибрати огорожу та звільнити проїзд. (а.с. 25) Цього ж дня 3 липня 2015 року на засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища розглянуто заяву [PERSON] щодо встановлення огорожі на місці проїзду та вирішено залишити дорогу в землях комунальної власності Веприцької сільської ради, рішення комісії винести на розгляд чергової сесії сільської ради.(а.с. 26) Рішенням пятдесят девятої позачергової сесії шостого скликання Веприцької сільської ради від 10 липня 2015 року залишено дорогу по провулку Першотравневому в землях комунальної власності Веприцької сільської ради. Зобовязано [PERSON] прибрати огорожу та звільнити дорогу для проїзду. (а.с. 28) Рішенням другої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 10 грудня 2015 року зобовязано [PERSON] виконати рішення пятдесят девятої позачергової сесії шостого скликання Веприцької сільської ради від 10 липня 2015 року: прибрати огорожу та звільнити місце для проїзду. В разі не виконання рішення сесії сільської ради [PERSON] направити всі документи до суду, з метою подальшого вирішення даного питання в судовому порядку.(а.с. 29) Рішенням Веприцької сільської ради від 5 лютого 2016 року перейменовано провулок Першотравневий на провулок Травневий. (а.с. 30) 23 грудня 2016 року рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га, розташована в с. Веприк Гадяцького району пров. Травневий, 12. (а.с. 20) Відповідно до результатів поіменного голосування при розгляді порядку денного 16 сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради при розгляді питання про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її безоплатно у приватну власність на сесії з 14 депутатів були присутні 11 чоловік. За прийняття даного рішення проголосувало 7 депутатів. (а.с. 211) Відповідно до ч. 1 ст. 2.9 Регламенту Веприцької сільської ради рішення сільської ради (крім процедурного або зазначеного у законі та Регламенті окремо) вважаються прийнятими, якщо після їх обговорення за них проголосувала більшість від загального складу ради. (а.с. 156) Таким чином, при голосуванні оспорюване рішення не набрало необхідної більшості голосів, тому суд приходить до висновку, що рішення лічильної комісії про прийняття рішення є помилковим і вважає його неприйнятим. Крім цього, суд вважає, що була порушена і сама процедура розгляду заяви. Так, Регламент Веприцької сільської ради передбачає: - ч. 5 ст. 2.6 комісія розглядає пропозицію та проект рішення на своєму засіданні з запрошенням її автора, а при необхідності, з залученням фахівців з обговорення питання. Висновки комісії повинні обовязково мати обговорення щодо законності та доцільності прийняття рішення, пропозиції щодо порядку подальшої роботи з ним; - ч.3 ст. 2.8 розгляд проектів рішень, як правило, здійснюється на засіданнях постійних комісій; - ч.3 ст. 4.2. за результатами вивчення питань комісія готує висновки і рекомендації. Засідання комісії протоколюється. (а.с. 151-162) Згідно Положення про постійні комісії Веприцької сільської ради постійна комісія з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища вирішує в межах своєї компетенції спори між землевласниками на території села, попередньо розглядає звернення з питань земельних відносин, що надходять до виконавчого комітету сільської ради та виносять рішення з цих питань для подальшого їх вирішення на сесії сільської ради. Секретар комісії веде діловодство і протоколи засідань та облік виконаних доручень. Рішення, висновки, рекомендації постійних комісії підписує голова комісії. (а.с.164-169) Як слідує з пояснень свідків та наявних у справі матеріалів, на засіданні комісії протокол не вівся, жодних рішень, висновків, рекомендацій, які б розглядалися на сесії щодо задоволення заяви [PERSON] комісія не приймала і відповідно сесії не передавала. Відповідно сесія сільської ради при розгляді питання, яке є спірним про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її безоплатно у приватну власність не розглядала висновків постійної комісії, оскільки їх не було, тому суд вважає, що була порушена процедура розгляду та прийняття оспорюваного рішення. Окрім цього суд також приходить до висновку, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, оскільки знаходиться в межах населеного пункту територіальної громади с. Веприк і не передана у приватну власність громадян чи юридичних осіб, що відповідає приписам пункту а ч.2 ст.83 Земельного Кодексу України. Цей факт підтверджується даними викопіювання з публічної кадастрової карти та викопіюванням з кадастрового плану меж земельних ділянок, що містяться в матеріалах справи. (а.с. 14 225-227) З рішень постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради та рішень сесії сільської ради вбачається, що вони, як уповноважені на те органи прийшли до висновку, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування. Висновки постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради та рішення сесії Веприцької сільської ради від 10.07.2015 та 10.12.2015 року ніким не спростовані, не оспорені і не відмінені і встановлені ними факти мають ключове значення для суду при прийнятті даного рішення. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] (а.с. 14) вбачається, що приватизована земельна ділянка від А до Б межує із землями загального користування Веприцької сільської ради. Названий акт є офіційним документом, а тому дані, що містяться в ньому суд використовує як належні та допустимі докази. Разом з цим суд звертає увагу, що даний документ є чинним, ніким не оспорений і не скасований, тому приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є землями загального користування. Цей факт також узгоджується з даними викопіювання з публічної кадастрової карти та викопіюванням з кадастрового плану меж земельних ділянок, що надані спеціалістом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. (а.с. 225,227) Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є проїздом. Такі дані містяться у висновках постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради та рішеннях сесії Веприцької сільської ради. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що в даному місці весь час був проїзд. З фото спірної земельної ділянки теж вбачається, що в цьому місці є накат від коліс транспортних засобів на земляному полотні, який загороджений парканом та воротами, який свідчить про те, що спірна земельна ділянка використовується як проїзд. (а.с.200) Відповідно до п.а ч.4 ст. 83 Земельного Кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Отже, спірна ділянка не може бути передана у приватну власність [PERSON], так як є проїздом і відноситься до земель загального користування. Посилання адвоката [PERSON] на відсутність доказів про належність спірної земельної ділянки до земель загального користування та проїзду суд розцінює як спосіб захисту і відноситься до них критично, оскільки при встановленні судом фактичних обставин справи такі дані містяться в офіційних документах, прийнятих сільською радою та державному акті, а офіційний облік земель комунальної власності має вести сільська рада, що нею зроблено не було. Генеральний план села наданий лише за 1966 рік, коли землі не перебували у приватній, комунальній та державній власності, тому не може бути прийнятий судом до уваги. Надані сільським головою [PERSON] витяги з карт з помітками земель житлової забудови не містять ніяких даних про привязку до спірної земельної ділянки, нічим не підтверджені і, як слідує з його ж пояснень, це є його особистим висновком, який не ґрунтується на офіційних даних, тому надані ним викопіровки з карт різного походження суд не приймає в якості доказів, оскільки визнає їх недопустимими. Разом з цим суд критично ставиться до позиції сторони відповідача про те, що спірна земельна ділянка належала десятиріччями сімї Шапошників і використовувалась ними для проїзду до своїх домогосподарств, оскільки жодних належних та допустимих доказів про те, що дана земельна ділянка виділялась їм у користування чи у власність суду не надано. Покази свідків зі сторони відповідача з даного приводу суд не визнає доказами виходячи з приписів ч.2 ст.59 ЦПК України. Щодо порушень прав позивача суд виходить з норм ст. 3 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», якою визначено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є жителем с. Веприк і належить до даної територіальної громади. Спірна земельна ділянка межує з його домогосподарством і її використання та цільове призначення має для нього істотне значення, так як впливає на обсяг його прав щодо володіння його майном та права на захист свого майна, а також на право користування землями комунальної власності територіальної громади, зокрема землями загального користування, як жителю села, тому суд вважає, що він є належним позивачем у даній справі, а прийняте рішення сесією сільської ради від 23.12.2016 року по заяві [PERSON] звужує обсяг його прав щодо користування майном, належним йому на праві власності. Відповідно до п.г ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, виходячи з наведених вище доказів та фактів, суд приходить до висновку, що рішення сесії Веприцької сілької ради від 23 грудня 2016 року слід визнати недійсним, оскільки воно приймалось та розглядалось з порушенням процедури, визначеної Законом та Регламентом сесії Веприцької сільської ради та суперечить нормам чинного законодавства. Суд також вважає, що підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо знесення огорожі та паркану, оскільки рішення Веприцької сільської ради від 10.07.2015 та 10.12. 2015 року про зобовязання [PERSON] прибрати огорожу та звільнити місце для проїзду ніким не відмінені, є чинними і відповідають способу захисту права власності в розумінні приписів ст. 16 та ст. 391 ЦК України, але так як вони не виконуються, права позивача підлягають судовому захисту.

Outcome: approved