Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належав садовий будинок та земельна ділянка, що знаходяться в СТ «Акадамічне», вул. Садова, 17, буд.120. В даному будинку вона проживає постійно. У вересні 2012 року між нею та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу даного майна. Про укладення даного договору стало відомо лише через рік, коли невідомі люди приїхали та заволоділи майном, повідомивши та показавши укладені договори купівлі-продажу. Вказала, що дані догори мають бути визнані недійсними, оскільки вона в момент укладення не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Вказала, що вона є людиною похилого віку, має слабке здоровя, приймає сильнодіючі препарати тривалий час. При укладенні договору жодних коштів від [PERSON] не отримувала, тому після укладення договору її життя жодним чином не змінилось. При укладенні договору нотаріус відповідно до інструкції мала прочитати їй вголос текст договору та зробити про це відповідні відмітки, тому її дії мають бути визнані неправомірними. Також вважала, що дані договори вчинені для приховання іншого правочину договору позики між [PERSON] та [PERSON], укладений 16 грудня 2011 року, за яким [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 993 187,83 грн. З метою забезпечення виконання умов договору позики [PERSON] надала в заставу [PERSON] транспортні засоби, про що були укладені відповідні договори. Свої зобовязання станом на 21 вересня 2012 року [PERSON] виконала та повернула [PERSON] кошти в розмірі 80 080 євро. 17 вересня 2012 року [PERSON] написала розписку про обмін заставленого рухомого майна на нерухоме майно. Тому укладений правочин є безгрошовим, що суперечить природі договору купівлі-продажу майна. Просила суд визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] при посвідченні нею договорі купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0606 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 3222487200:04:004:0024, укладений 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2315; визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 117,7 кв.м, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, буд. 17, будинок №120, укладений 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2310; зобовязати [PERSON] повернути їй у власність земельну ділянку та садовий будинок, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, 17, буд. 120; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представники позивачки та третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання відповідачка приватний нотаріус [PERSON] не зявилась. Направила суду письмові заперечення, просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання треті особи [PERSON] не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволенні позову з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656, 657 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При розгляді справи судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0606 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 3222487200:04:004:0024, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2315. 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 117,7 кв.м, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Хотівська сільська рада, садове товариство «Академічне», вул. Садова, буд. 17, будинок №120, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2310. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. За ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. П. 16 Постанови передбачено, що правила ст.225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справи за ухвалою суду було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання чи могла [PERSON], [INFO], усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання оспорюваних договорів купівлі-продажу.. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №12ц від 18 лютого 2015 року [PERSON] протягом останніх років, а також в період підписання договорів купівлі-продажу 17 вересня 2012 року усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними не могла. На підтвердження заперечень щодо доводів позовної заяви та психічного стану [PERSON] представник відповідача посилався на ме6дичну довідку про проходження обовязкової попереднього та періодичного психіатричного огляду (а.с. 144). Відповідно до даної довідки, виданої психоневрологічним диспансером №2 від 16 грудня 2012 року, [PERSON], [INFO], за медичною допомогою не зверталась, на обліку не перебувала. Враховуючи надані суду пояснення особами, які беруть участь в справі, суд при вирішення спору бере до уваги висновок експерта від 18 лютого 2015 року, оскільки вона проведена за матеріалами саме цієї справи, є експертизою, стаж членів комісії є значним, обсяг матеріалів наданих для вивчення експертам є більш повним та обєктивного та повного дослідження психічного стану [PERSON] на час укладення оспорюваних правочинів. З даної довідки лише вбачається, що [PERSON], [INFO], за медичною допомогою не зверталась, на обліку не перебувала. При цьому не відомо, чи надавались лікарю медична документація позивача. Інших доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем суду не надано. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки підлягають задоволенню. При розгляді справи позивачка та її представники стверджували, що приватним нотаріусом порушено вимоги інструкції та не прочитано вголос текст підписаних [PERSON]І правочинів, яка має вади зору. Відповідно до глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року перед підписанням документа нотаріус зобовязаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). При вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом їх ідентифікації з документами, визначеними статтею 43 Закону. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору і внаслідок цього не має змоги прочитати документ, нотаріус прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо така особа письменна, вона сама підписує документ. Підпис особи або її представника у разі необхідності свідка, перекладача на нотаріальному документі виконується власноручно. Використання факсимільного підпису не допускається. При розгляді справи позивачка та її представники посилались на вади зору [PERSON], які при підписанні правочину унеможливили прочитати договір, та обовязок нотаріуса прочитати текст вголос та зробити на договорі відповідну відмітку. Разом з тим, належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надали. Наявність проблем з зором не підтверджують не можливість прочитання тексту договору в момент його підписання, та можливість використання [PERSON] окуляр тощо. Роздруківки з Інтернету не підтверджують дані обставини та стан зору і можливість прочитати текс договору позивачкою. Також суд не погоджується з доводами позовної заяви про недійсність договору через його безгрошовість. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобовязаний оплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару подавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитись від договору купівлі-продажу. Таким чином, наслідки порушення покупцем умов оплати товару є право продавця вимагати або сплати товару з врахуванням процентів за користування грошовими коштами або відмовитись від договору, а не визнання договору недійсним. Ст. 229 та ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. За ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У п. 20, 25 вищевказаної постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. При розгляді справи позивачка посилалась на удаваність оспорюваного правочину, але доказів суду не надала. Так, оспорюваний правочин вчинено між [PERSON] та [PERSON]. А представник позивача послався на фактично укладені договори позики між [PERSON] та [PERSON] та надання в заставу нерухомого майна. Разом з тим, подану розписку (а.с. 91) суд оцінює критично, так як договір іпотеки має бути укладений в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Також в судовому засідання позивачем не надано оригінал даної розписки. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. З огляду на те, що [PERSON], до визнання правочинів недійсним, був власником житлового будинку, право власності є непорушним, він мав право проживати в спірному помешканні, мав право на користування даним помешканням та вільного безперешкодного доступу до житла. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не\~\~порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку Згідно положень\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи встановлено, що після укладення правочинів новий власник відповідач по справі [PERSON] вселився в будинок, що відповідало на той час його правам як власника. Вимоги про зобовязання [PERSON] повернути у власність позивача садовий будинок та земельну ділянку є передчасними, оскільки не підтверджують порушення прав позивача в майбутньому щодо користування нею своїм житлом. На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність решти позовних вимог.

Outcome: dismissed