Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У січні 2016 року виконавчий комітет Житомирської міської ради звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить відібрати у відповідача малолітню дочку [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, стягнути з неї аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за ними. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання дочки, не здійснює належний догляд за дитиною, не створює належних умов для її проживання, розвитку та навчання. Відповідач порушує права своєї дочки на реалізацію життєво необхідних потреб дитини, на здоровий розвиток та здобуття повної загальної середньої освіти. [PERSON] є ученицею 8-А класу ЗОШ № 17 м. Житомира, але з початку навчального року не відвідує навчання. Зі слів матері дитина хворіє, проте мати за допомогою до лікарів не зверталася, медичні довідки до школи не надала. З вересня 2015 року [PERSON] не виходить із квартири, де проживає. Відповідач не пускає дочку до школи, рекомендації працівників служби у справах дітей Житомирської міської ради та навчального закладу щодо оформлення індивідуальної форми навчання дочки не погоджується. Оскільки подальше перебування дитини в сім'ї становить безпосередню загрозу її життю та здоров'ю, виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято рішення від 20.01.2016 року № 20 «Про відібрання у [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON], затверджено висновок щодо відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та направлення дитини до державного дитячого закладу». У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позові, а також пояснили, що дитина була вилучена на підставі рішення виконкому, продуктами харчування дитина була забезпечена, відповідач не притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що у листопаді 2014 року вона разом із дочкою приїхали на проживання в м. Житомир із м. Краматорська Донецької області. Квартира, в якій вони проживають, належить на праві спільної власності їй та ще одній особі, яка погрожувала їй та її дочці. У зв'язку з побоюванням за життя дочки вона не відпускала її до школи і сама дочка теж боялася виходити з квартири. Дочка має інвалідність, через що потребує лікування та спеціальної дієти. Вона доглядає за своєю дочкою та піклується про неї, виконуючи належним чином свої батьківські обов'язки. Представник третьої та прокурор у судовому засіданні вважали доцільним відібрання малолітньої дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Суд, заслухавши сторони, представників третьої особи, прокурора, малолітню [PERSON], допитану в якості свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (підстави позбавлення батьківських прав), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Підстави позбавлення батьківських прав визначені, зокрема, частинами 2-5 ст. 164 СК України, а саме ухилення батьками від виконання своїх обов'язків по виховання дитини, жорстоке поводження з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, застосування будь-яких видів експлуатації дитини, примушення її жебракування та бродяжництва. Ухилення від виконання своїх обов'язків по виховання дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про її народження (а.с. 3). Відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 4). Відповідачу призначено державну соціальну допомогу дітям-інвалідам до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 5). Як убачається з повідомлень Житомирської ЗОШ № 17 від 08.09.2015 року, 12.11.2015 року, 13.01.2016 року (а.с. 7, 8, 10), учениця 8-А класу [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з 02.09.2015 року не відвідує навчальний заклад, всі спроби залучити дитину до навчання не дали дієвого результату. У листі Житомирського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Житомирської міської ради від 18.09.2015 року до Служби у справах дітей Житомирської міської ради (а.с. 9) зазначено про те, що в процесі спілкування під час проведення оцінки потреб дитини та її сім'ї 09.09.2015 року з метою з'ясування причин невідвідування дитиною школи зі слів матері та дитини, було з'ясовано, що [PERSON] з 01.09.2015 року постійно перебувала вдома, хворіла, не мала змоги відповісти на телефонні дзвінки зі школи через несправність телефону. Відчинити двері квартири не могла через відсутність ключа від нового замка, встановленого власниками більшої частини двокімнатної квартири. Мати пообіцяла представити в школу довідку з поліклініки і надалі контролювати навчання дочки. 17.09.2015 року під час повторного відвідування сім'ї [PERSON] повідомила, що її дочці погрожували зґвалтуванням співвласники квартири і тому вона не буде відвідувати школу. Надати довідку про захворювання дитини не змогла, категорично відмовилась від пропозиції щодо можливості індивідуального навчання дочки. Дитина дуже бліда, не має змоги користуватись водою для гігієнічних потреб та туалетом, (відро для екскрементів та сміття, які не виносились понад 7 днів, стоять на балконі). Дівчина не виходила з кімнати з 01.09.2015 року. Члени родини взагалі не спілкуються з сусідами, не мають знайомих, мати виходить з кімнати тільки за продуктами. Відповідно до характеристики на ученицю 8-А класу [PERSON] Житомирської ЗОШ № 17 (а.с. 12) у сьомому класі вона систематично відвідувала школу, іноді пропускаючи заняття з поважних причин. Забезпечена всім необхідним для навчання - шкільним приладдям, шкільною та спортивною формою. У вересні 2015 року вона не приступила до навчання та всі спроби адміністрації школи залучити дитину до занять не дали дієвого результату. Прийнятим виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішенням № 20 від 20.01.2016 року у відповідача відібрано малолітню дочку [PERSON], [INFO], у зв'язку з ухиленням нею від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини, не здійснення нею належного догляду за дитиною, не створення належних умов для нормального проживання, розвитку та навчання (а.с. 14). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки і піклування № 20 від 20.01.2016 року з наведених у рішенні підстав визнано за доцільне відібрати у відповідача її малолітню дочку без позбавлення її батьківських прав (а.с. 14). Конвенція про права дитини у статті 12 зобов'язує держави-учасниці забезпечити права дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з її віком та зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996 року) суд надає дитині можливість висловлювати свою думку і приділяє цій думці належну увагу. Допитана у судовому засіданні в порядку ст. 182 ЦПК України в якості свідка малолітня [PERSON] в присутності педагога та представника служби у справах дітей [PERSON] без присутності відповідача надала показання про те, що на теперішній час вона перебуває та навчається в комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради і матір її часто відвідує. Причиною того, що вона не ходила до школи, були погрози сусідів по квартирі. Коли вона хворіла, її мати завжди доглядала. Повідомила, що скучає за мамою і бажає проживати разом із нею, так як з мамою їй краще, ніж в центрі реабілітації дітей. Досліджені судом докази та встановлені обставини вказують на те, відповідач не притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своє неповнолітньої дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, та зважаючи на той факт, що стороною позивача не надано до суду достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, достатніх доказів, які б свідчили про ненадання дитині відповідачем матеріального забезпечення та ухилення нею від виконання обов'язків з виховання дитини, а також враховуючи висловлену в судовому засіданні думку дитини, яка повідомила про своє бажання проживати разом з матір'ю, суд відмовляє в задоволенні позову та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки, що є необхідним, зокрема, для забезпечення дитини регулярним відвідуванням школи, навчання, та з метою її повноцінного розвитку, з покладенням обов'язку на орган опіки і піклування контролю за виконанням нею батьківських обов'язків. Тому з огляду на викладене не підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів.

Outcome: dismissed