Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею та за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], залишивши її у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивувала тим, що з 30.05.1982 року вони перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 04.08.2015 року. За час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS]. Квартира була оформлена на відповідача, і в даній квартирі проживають також їхні повнолітні діти, а вона не має іншого житла та сплатити половину вартості квартири відповідачу не має можливості. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та пояснила, що під час перебування в шлюбі з позивачем відповідач був членом житлово-будівельного кооперативу і повністю всі кошти за квартиру були сплачені ними під час шлюбу, а в 2008 році право власності на квартиру було оформлене на відповідача. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснивши, що квартира є його особистою власністю, оскільки кошти, які вносилися як пайові внески за неї, були зароблені ним, а його колишня дружина на той час навчалася, перебувала у декретних відпустках та відпустках по догляду за дітьми. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.1982 року між сторонами відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 04.08.2015 року. Під час перебування у шлюбі 20.02.2008 року виконкомом Житомирської міської ради відповідачу видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 14.02.2008 року за № 123, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 20.03.2008 року за ним зареєстроване право власності на цю квартиру. Як убачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу № 2 від 22.12.2015 року, перший пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] був сплачений у 1988 році, а останній пайовий внесок сплачений 1992 року і пайові внески, що надходили на особовий рахунок відповідача, сплачені повністю. Спірні відносини регулються положеннями статей 60, 61, 69, 70 СК України, так як право власності на квартиру [ADDRESS] виникло у відповідача внаслідок отримання ним правовстановлюючого документа на неї, а саме свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 20.02.2008 року, та державної реєстрації за ним цього ж дня права власності на квартиру. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 Постанови від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та в підпункті «а» п. 11 Постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільною сумісною власністю. Отже, встановивши, що пайові внески за спірну квартиру повністю були сплачені відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, та за рахунок спільних коштів, так як протилежних доказів суду не надано, 20.03.2008 року за відповідачем зареєстроване право власності на цю квартиру, суд дійшов до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача і відповідача. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на неї у разі поділу майна, суд визнає за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири за кожним із них. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наведених обставин суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1040,56 грн., що відповідає 1% вартості 1/2 частини зазначеної квартири. Враховуючи викладене та

Outcome: approved