Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є матір'ю відповідача. У свою чергу, відповідач є одинокою матір'ю [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач в повному обсязі займається вихованням та утриманням онука. Починаючи з травня 2015 року відповідач пішла з дому та жодних контактів з дитиною не підтримує. Ніяким чином не піклується про сина, зловживає наркотичними засобами, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я протягом тривалого часу, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмір ? частини від всіх видів доходів. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим судом ухвалено проводити заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська. Відповідно до довідки Індустріального районного у м.Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області від 23 вересня 2016 року за №1414/13-29, відомості про батька у вищезазначеному свідоцтві про народження записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, та бабусею [PERSON] Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється він виконання своїх батьківських обов'язків. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що з травня 2015 року [PERSON] разом з дитиною не проживає. Згідно довідки КЗ «ДЦПМСД №8» [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я протягом тривалого часу, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали якісь обставини належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 316 від 25 жовтня 2016 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої до дитини [PERSON], [INFO]. Враховуючи встановлені у справі обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач не надала суду доказів про наявність у неї на утриманні інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню: на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. - за вимогу про позбавлення батьківських прав; на користь держави - судовий збір у розмір 551,20 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial