Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

у січні 2014 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] і [PERSON], третя особа: [PERSON], про виселення та стягнення заборгованості, при цьому пояснив наступне. Згідно договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р.за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 укладених між позивачем та Міністерством оборони України, останньому було передано позивачем у користування блок-секції у гуртожитку [ADDRESS], для забезпечення проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей із внесеннями ними оплати за проживання в бухгалтерію позивача у розмірі, що визначається за згодою сторін. На підставі вказаних договорів відповідачі [PERSON] і [PERSON] були заселені до кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] вищезазначеного гуртожитку № 11. При цьому позивач не видавав відповідачам ордер на вселення до кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11, оскільки проживання останніх у кімнатах не пов'язане із роботою або навчанням у позивача.В наступному 2011р. співпраця між позивачем та Міністерством оборони України припинилась, в наслідок чого скінчився термін проживання відповідачів як військовослужбовців у кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11. У зв'язку із цим, позивач повідомив відповідачів [PERSON] і [PERSON] про необхідність виселення із займаних кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11. Крім того позивач зазначив, що відповідачі зобов'язані сплатити позивачу заборгованість із вартості проживання та фактичного користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] у гуртожитку № 11 за період з січня 2002р. по грудень 2014р. в сумі 76345,15 грн. На підставі викладеного позивач просив суд: виселити [PERSON] із кімнати № [NUMBER] гуртожитку № 11, виселити і [PERSON] із кімнати № [NUMBER] гуртожитку № 11, стягнути на користь позивача із відповідачів солідарно суму заборгованості у розмір 76345,15 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON]та його представник у судовому засіданні та наданих суду письмових запереченнях не визнав позов і просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки: між позивачем та Міністерством оборони України було укладено договір «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р.із додатковими угодамивід 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1,а також додаткову угоду від 19.08.2009р. за № 303/44/09, якими сторони погодили, що для забезпечення житлово-побутових умов житлові кімнати в гуртожитку [ADDRESS], були надані позивачем в тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей згідно Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1, від 24.07.2006р. за № 66, і згідно Договору від 24.07.2006р. за № 67. При цьому згідно п. 5.1 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 Міністерством оборони України самостійно укладало угоди із сім'ями військовослужбовців щодо користування кімнатами у гуртожитку № 11. Разом цим відповідач зазначив, що йому із сім'єю було надано кімнати № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 як службове житло безпосередньо Міністерством оборони України відповідно до затвердженого рішенням заступника міністра оборони України Списку військовослужбовців на заселення гуртожитку № 11 від 17.11.1998р.Враховуючи наведене, правовідносини відповідачів щодо проживання у кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 існують із Міністерством оборони України у користуванні якого перебувають кімнати, а не із позивачем. Крім того, згідно п. 1.1.1. п. 1.1. додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 між позивачем і Міністерством оборони України, останнє зобов'язалося після введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] здійснити відселення сімей військовослужбовціві передати назад позивачу у термін до 31.12.2011р. житлові кімнати в гуртожитку [ADDRESS].ОднакМіністерство оборони України не виконало свої зобов'язання - не відселило сім'ї військовослужбовцівта неповернуло назад позивачужитлові кімнати в гуртожитку № 11, тобто вказані житлові кімнати залишаються у користуванні і володінні Міністерства оборони України. Враховуючи наведене позивач позбавлений права виселяти відповідачів із кімнат № [NUMBER] і [NUMBER], до моменту повернення позивачу вказаних кімнат Міністерством оборони України. Також відповідач зазначив, що він та [PERSON] не належать до переліку осіб які згідно ст. 132 ЖК України можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. При цьому відповідач пояснив, що оскільки кімнати № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 було надано відповідачам як службове житло, а в наступному відповідача [PERSON] було звільнено у запас за скороченням штату наказом Міністерства оборони України від 23.10.2006р. за № 353, то відповідача не може бути виселено із займаних кімнат без надання йому іншого житлового приміщення згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 125 і ч. 3 ст. 132 ЖК України. Крім того позивач зазначив, що є безпідставними вимоги позивача про стягнення заборгованості із вартості проживання та користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] у гуртожитку № 11 за період з січня 2002р. по грудень 2014р. в сумі 76345,15 грн., оскільки положеннями п. 3.1 і 3.2 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09, було визначено відповідачам вартість проживання у сумі 110 грн. за одне ліжко-місце. При цьому позивачу було визначено право змінювати розмір оплати за проживання у гуртожитку лише в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць. Однак позивачем змінено непропорційно вартість оплати за проживання у гуртожитку за відсутності значного підвищення вартості цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, а також без попередження відповідачів про вказані зміни не менш ніж за місяць. До того ж, з 24.07.2007р. [PERSON] як ветеран військової служби згідно посвідчення серії [NUMBER] та члени його сімї мають право відповідно до п. 6 ст. 6 Закону Країни «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та плати за комунальні послугив жилих будинках усіх форм власності. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату імісце судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання не з'явився. Разом з цим [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у судовому засіданні, якою позов не визнала та просила відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Третя особа [PERSON]повідомлений про дату та місце судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання не з'явився. Разом з цим [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, якою просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Врахувавши надані сторонами пояснення, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позов частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідноДоговору «Про підготовку спеціалістів» укладеного 11.09.1995р. (а.с. 71) та додаткових угод до нього від 21.02.1997 р. за № 07-94 (а.с. 74), від 28.10.1998р. за № 07-94-1 (а.с. 76) укладених між позивачем Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України, останньому було передано позивачем у користування блок-секції у гуртожитку [ADDRESS], для проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей із внесеннями ними оплати за проживання в бухгалтерію позивача у розмірі, що визначається за згодою сторін. Разом з цим вбачається, що згідно Списку військовослужбовців на заселення гуртожитку № 11, затвердженого заступником міністра оборони України від 17.11.1998р. (а.с. 60), було надано для проживання відповідачу[PERSON]. кімнати № [NUMBER] - № [NUMBER] (№ [NUMBER] - № [NUMBER]) у гуртожитку № 11. Крім того в наступному, що між позивачем Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено договір від 22.12.1997р.за № 135 «Про підготовку спеціалістів» та Додаткову угоду від 19.08.2009р. за № 303/44/09 (а.с. 77), згідно яких для забезпечення житлово-побутових умов житлові кімнати в гуртожитку [ADDRESS], було надано позивачем в тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей згідно Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 від 24.07.2006р. за № 66, згідно договору від 24.07.2006р. за № 67. При цьому згідно п. 5.1 Додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09, сторони погодили право Міністерства оборони Українимає право самостійно і від власного імені укладатидоговори із сім'ями військовослужбовців про надання житлових приміщень в тимчасове користування в гуртожитку № 11. Сторонами спору не оспорювалася обставина і позивачем не спростовано доказами, що на підставі вказаних договорівМіністерством оборони України було надано відповідачам для проживання кімнати № [NUMBER] - № [NUMBER] гуртожитку № 11. Враховуючи викладене, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача, що ним не видавався відповідачам ордер на вселення до кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11, оскільки вселення відповідачів проводилося безпосередньо Міністерством оборони України згідно Списку військовослужбовців на заселення гуртожитку № 11 від 17.11.1998р.на підставі вищезазначених Договору «Про підготовку спеціалістів» укладеного 11.09.1995р. і додаткових угод від 21.02.1997 р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1, та п. 5.1 Додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09. Разом з цим відповідно до п. 2.3 Додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 до кінця 2011р.Міністерство оборони України зобов'язалося провести відселення всіх сімей військовослужбовців звільнених у запас або відставку і передати позивачу назад вивільнені житлові кімнати в гуртожитку № 11. Однак суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази повернення Міністерством оборони України назад позивачужитлових кімнатв гуртожитку № 11 або витребування позивачем таких кімнат у Міністерством оборони України, а також не надано докази щодо здійснення Міністерством оборони України відселення відповідачів як сім'ї військовослужбовця із кімнат№ [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що кімнати № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11, до яких заселено відповідачів яксім'ю військовослужбовця, не повернуто позивачуназад Міністерством оборони України і зазначені кімнати перебувають у фактичному користуванні останнього. Враховуючи наведене суд зазначає, що до моменту вирішення у встановленому законом порядку питання про повернення позивачу кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 або їх витребування на користь позивача у Міністерства оборони України, із встановленням відсутності у Міністерства оборони України правомочностей на вказані кімнати, право звернення із вимогами про виселення відповідачів із кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 належить Міністерству оборони України яке заселило відповідачів до таких кімнат і є їх користувачем. Проте, вищевказане питання не є предметом розгляду наведеної судової справи. Крім того, передання позивачем на виконання умов договору в безоплатне користування Міністерству оборони України кімнат гуртожитку № 11 та заселення до них із наступним проживанням відповідачів як сім'ї військовослужбовця, не є порушенням чи обмеженням прав позивача, оскільки здійснене за його волею згідноумов Договору від 11.09.1995р.«Про підготовку спеціалістів» та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1, Договорувід 22.12.1997р.за № 135 «Про підготовку спеціалістів» та додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09. Суд звертає увагу, що згідно вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені вимог позивача про виселення відповдічів [PERSON] із кімнати № [NUMBER] гуртожитку № 11, [PERSON] із кімнати № [NUMBER] гуртожитку № 11. Стосовно вимог про стягнення з відповідачів суми заборгованості за тимчасове користування жилим приміщенням та спожиту електроенергію, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 130 ЖК Української РСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно абз. 8 п. 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. за № 208, робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Положеннями п. 3.4. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України визначено, що оплата за тимчасове користування житловим приміщенням та спожиту електроенергію проводиться самостійно сім'ями військовослужбовців, які проживають в гуртожитку, на рахунок позивача через установу банків на підставі рахунків виписаних дирекцією студмістечка університету не пізніше 15 числа місяця за оплачуваним. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторони договору можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки протягом строку дії договору (частина перша статті 631 ЦК України). В разі якщо строк дії договору закінчився, а особа, що заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватися майном і отримувати послуги, на неї покладається обов'язок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився. Аналогічну правову позицію зазначено у постанові Верховного суду України від 25.02.2015р. по справі № 6-231цс14, прийнятої за заявою Київського національного університету імені Тараса Шевченка. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність обов'язку відповідачів оплатити позивачу вартість проживання і спожитої електроенергії у кімнатах № [NUMBER], № [NUMBER] гуртожитку № 11в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені Додатковою угодоювід 19.08.2009р. за № 303/44/09. В свою чергу, згідно п.3.1 Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09 встановленорозмір місячної плати за користування житловими приміщеннями, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги у сумі 110,0 грн. за одне койко-місце, зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету, а також зайняті додаткові ліжко-місця. Відповідно до п. 3.2. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09, в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії позивач може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора. При цьому позивачем зазначено, що було змінено ціни і тарифи на житлово-комунальні послуги та енергоносії, а саме: постановами НКРЕ від 20.07.2006р. за № 926, від 13.01.2011р. за № 343, від 17.03.2011р. за № 343, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 25.12.2008р. за № 1792, від 20.04.2009р. за № 519, від 30.06.2009р. за № 758, від 31.08.2009р. за № 981, а також постановами НКРРКП від 30.09.2011р. за № 116. Разом з цим вбачається, що оплата за проживання у гуртожитку змінювалась наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 21.03.2006р. за № 184-32 (а.с.29), наказом від 30.12.2009р. за № 871-32 (а.с. 26), наказом від 11.05.2011р. за № 365-32 (а.с. 22). Однак, позивачем не надано докази на обґрунтування розміру тарифу, нарахованого до оплати як вартість проживання і користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] у гуртожитку № 11 в період з січня 2002р. по 01.04.2006р, у зв'язку із чим суд відхиляє зазначені вимоги позивача. Крім того, позивачем не підтверджено доказами обставини зміниціни і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії станом на 21.03.2006р., які визначено необхідною умовою для зміни наказом ректора від 21.03.2006р. за № 184-32 для відповідачів вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] у гуртожитку № 11 із 01.04.2006р. Також суд зазначає, що наведеним наказом від 21.03.2006р. за № 184-32 не визначено окремо вартість проживання для сімей військовослужбовців у гуртожитку № 11, а категорію «інші громадяни» встановлено лише для гуртожитків № 15, 19, 20. У зв'язка із наведеним суд відхиляє як доказ зміни вартості фактичного проживання укімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] в гуртожитку № 11 наказ від 21.03.2006р. за № 184-32, який прийнято із порушенням п. 3.2. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09. В свою чергу згідно ч. 5 ст. 12. Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»від 20 грудня 1991р. за № 2011-XII, військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством. Разом з цим вбачається, що відповідач [PERSON] був військовослужбовцем ЗСУ в званні майора на момент поселення до кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] згідно Послужного списку (а.с. 61). Крім того, згідно п. 6. ч. 1 ст. 6 закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24 березня 1998р. за № 203/98-ВР, ветеранам військової служби50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством. При цьому відповідач [PERSON] має статус ветерану військової служби згідно посвідчення серії [NUMBER] від 24.07.2007р. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 127 ЖК Української РСР, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначених пільг із оплати відповідачами 50% вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] в гуртожитку № 11. Проте відповідачами не надано докази оплати на користь позивача 50% вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] у гуртожитку № 11 за період з січня 2010р. по грудень 2014р. згідно вартості, встановленої наказами позивача від 30.12.2009р. за № 871-32, наказом від 11.05.2011р. за № 365-32. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь позивача із відповідачів солідарно 50% вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах № [NUMBER] і № [NUMBER] гуртожитку № 11 за період із січня 2010р. по грудень 2014р. у сумі 37607,32 грн., де: (сума загальної заборгованості із вартості поживання та електроенергії 76345,15 грн. згідно розрахунку - сума заборгованості із вартості проживання, яку відхилено судом за непідтверджений період з січня 2002р. по грудень 2009р. у розмірі1130,50 грн. згідно розрахунку) : 50 % знижки. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити згідно ст. 88 ЦПК України, На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial