Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітніх дітей [PERSON], яка народилась24.03.2010 року, та [PERSON], який народився 29.05.2011 року. Спільне життя з відповідачем не склалось, що зумовило подачу нею заяви про розірвання шлюбу. Матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку відповідач не надає, а тому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ними повноліття. У судове засідання сторони не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивач надала заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, відповідач також письмово просив розглядати справу в його відсутність, проти стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку не заперечував. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 26 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, 26 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 42. З свідоцтва про народження [PERSON], яка народилась 24.03.2010 року, та свідоцтва про народження [PERSON], який народився 29.05.2011 року, вбачається що їх батьком є [PERSON], а матірю [PERSON]. З довідки Приватного підприємства «Вектор-Житло» № 843 від 29.08.2016 року вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] по вул. Степовій, 14 в смт. Олександрійське. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищевикладене, визнання позовних вимог відповідачем у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved