Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування коштів в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначив, що 28.05.2014 між ним та відповідачем був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АІ/1129018, страхова сума за яким складає 50 000 грн, франшиза - 500 грн. 16.10.2014 року позивач, керуючи автомобілем «Тойота Фортунер» д.н.з. [NUMBER] в м. Чернівці, допустив порушення правил дорожнього руху, в результаті чого було пошкоджено рекламну конструкцію, яка належить ТОВ «КомтехАутдор». Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13.12.2017 було задоволено позов ТОВ «КомтехАутдор», стягнуто з позивача на користь ТОВ «КомтехАутдор» матеріальну шкоду в розмірі 36 240 грн. На виконання Рішення суду позивачем було сплачено на користь ТОВ «КомтехАутдор» 41 724 грн. Позивач вважає, що після відшкодування шкоди отримав право вимоги до відповідача в порядку регресу, у зв`язку з цим, звернувся за захистом свого права до суду, просив стягнути з відповідача на його користь 35 740 грн (з урахуванням франшизи, як частини збитків, що не відшкодовується страховиком). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 19.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Обов`язок страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити виплату страхового відшкодування виникає у разі настання страхового випадку. У зв`язку із неподанням потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом- ДТП) у відповідача не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, вчасно та у визначений законом спосіб не повідомив суд про причини неявки та їх поважність, про дату та час засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16.12.2014 в м. Чернівці сталася ДТП за участю автомобіля Toyota Fortuner, д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок якої було пошкоджено рекламну конструкцію, що належить ТОВ «Комтех Аутдор». На момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована відповідачем за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1129018 від 27.05.2014 (а.с. 41). Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16.12.2014 року справа №715/2378/14-п, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 21). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2017 по справі №727/2228/17 стягнуто з позивача на користь ТОВ «Комтех Аутдор» матеріальну шкоду в розмірі 36 240 грн (а.с. 9-15). Позивачем в межах виконавчого провадження з виконання Рішення суду від 13.12.2017 по справі №727/2228/17 було сплачено на рахунок органу виконавчої служби 41 724 грн (а.с.23). Зазначені обставини не заперечуються жодною із сторін судового процесу. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до п.34.2. ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пунктом 35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.п.37.1.4. п.37.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Так, цивільно правова відповідальність позивача була застрахована згідно полісу № АІ/1129018, виданого відповідачем. 16.10.2014 через порушення позивачем ПДР сталася ДТП, в результаті якої було завдано шкоду третій особи. Вказана ДТП є страховим випадком в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим, у відповідача виник обов`язок відшкодувати завдану шкоду у межах страхової суми. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на те, що потерпіла особа у межах річного строку, встановленого законом, із заявою про страхове відшкодування до відповідача не зверталася. Відповідно, не приймалося рішення про здійснення страхового відшкодування чи відмову у здійсненні страхового відшкодування. Таким чином, у зв`язку із неподанням потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, у відповідача не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Такі доводи відповідача спростовуються наступним. У Рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2017 по справі №727/2228/17 за позовом ТОВ «Комтех Аутдор» до [PERSON] , ПрАТ «УПСК», про стягнення встановлено наступне: «...17.10.2014 року до страхової компанії звернувся відповідач [PERSON] (а.с.137), з заявою про настання страхового випадку. При цьому, страховою компанією 17.10.2014 року було оглянуто місце події, а саме ДТП наїзду на рекламний щит в м. Чернівці, на кільці по вул. Героїв Майдану Південно-Кільцевій, що підтверджується відповідним актом огляду місця події (а.с.138)». У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2017 по справі №727/2228/17 не було змінене або скасоване, виправлення описок в тексті Рішення не проводилось, тому факт звернення позивача до відповідача із заявою про настання страхового випадку не потребує доведення в межах даної справи. Таким чином, позивач діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у встановлений законом строк звернувшись до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, потерпіла особа не звернулася до відповідача із заявою про отримання страхового відшкодування протягом встановленого законом строку в один рік, а в подальшому, після закінчення строку на подання заяви про страхове відшкодування, звернулася до суду з позовом про стягнення завданої шкоди з позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач діяв добросовісно, пропуск строку стався не через його дії або бездіяльність, а через інші обставини (поведінку потерпілої особи), які не залежали від нього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року зроблено висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Позивач, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до Рішення суду задовольнив вимоги потерпілої особи, після чого звернувся до суду за захистом свого майнового інтересу за договором страхування з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілій особі. При цьому, на час настання страхового випадку, Верховний Суд не відступав від правової позиції, викладеної у Постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016, згідно якої закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його, а відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні, а відступ від даної правової позиції відбувся значно пізніше, а саме, 04.07.2018 у Постанові по справі № № 755/18006/15-ц. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2017 з позивача на користь ТОВ «КомтехАутдор» стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 36 240 грн. Вказана сума не перевищує ліміт страхового відшкодування згідно договору № АІ/1129018, а відтак, з урахуванням франшизи стягненню на користь позивача підлягають кошти у розмірі 35 740 грн Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 35 740 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн.

Outcome: approved