Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми попередньої оплати за договором про надання послуг. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2020 року між нею та відповідачем було укладено договір №00005 надання меблевих послуг до договору поставки МЗ-00005 від 13.06.2020 року, відповідно до якого, позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов`язання виконати такі роботи: замовлення дерев`яної конструкції до дитячого майданчику, дерево-сосна, вартістю 7 300 грн. Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено, що замовник сплачує виконавцеві передоплату у розмірі 5 000 грн. після повного закінчення надання меблевої послуги, замовник сплачує залишок у розмірі 2 300 грн. Відповідно до пункту 7.1 вказаного договору термін дії угоди встановлено з 13.06.2020 року по 28.06.2020 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму попередньої оплати у розмірі 5 00 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення у розмірі 7 446 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати. 02.09.2020 року ухвалою суду справу передано до Святошинського районного суду м. Києва за територіальною юрисдикцією (а.с. 46-47). 28.12.2020 року справа надійшла до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 52). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, визначено головуючого суддю Шум Л.М. (а.с. 53). 29.12.2020 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 54-55). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, лист суду отриманий відповідачем 30.02.2021 року (а.с. 57) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2020 року між сторонами укладено договір №00005 надання меблевих послуг до договору поставки МЗ-00005 від 13.06.2020 року (а.с. 6-7). Відповідно до пункту 2.2 вказаного договору замовник сплачує виконавцеві передоплату у розмірі 5 000 грн., після повного закінчення надання меблевої послуги, замовник сплачує залишок у розмірі 2 300 грн. (а.с. 6). Відповідно до п. 7.1 зазначеного договору термін дії угоди з 13.06.2020 року до 28.06.2020 року (а.с. 7). Проте, станом на день розгляду відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Таким чином, суд вважає, що всі умови купівлі-продажу та виготовлення меблів були викладені сторонами в договорі, який був ними підписаний. За даним договором позивач передав відповідачу на виконання вимог п. 2.2. договору 5000,00 грн., що підтверджується підписами сторін на цьому договорі. Проте, відповідачем не була виконана жодна з умов цього договору, строки його виконання минули, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума передплати за договором №00005 надання меблевих послуг до договору поставки МЗ-00005 від 13.06.2020 року в розмірі 5 000 грн. Відповідно до п 3.4 договору відповідач (виконавець) у випадку порушення виконавцем строків виконання робіт за цим договором більше ніж на 2 (два) календарні дні, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 0,01% від вартості робіт (а.с.6). Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановляється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Отже, своїми підписами у договорі, сторони домовились про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, який згідно договору становить 0,01% від вартості робіт. Отже, розмір пені становить 7300 грн.*0,01%/100%/34= 24,82 грн. Згідно з вимогою ч.1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, приходить до висновку, що компенсація моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. є співмірною заподіним моральним стражданням позивачки у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial