Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,065 га, кадастровий номер 2624885101;01:007:0171, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться у [ADDRESS] . Заявою від 29 вересня 2020 року представник позиваки - адвокат Гутник П.М. - позовні вимоги уточнила, та просить визнати за позивачкою право власності на 32/100 частини земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер 2624885101;01:007:0171, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходяться у [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка народилася у с. Сваричів у сім`ї [PERSON] та [PERSON] . У 2003 році батьки розлучилися, а в 2005 у судовому порядку поділили домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] . При цьому за її матір`ю визнано право власності на 68/100 частин домоволодіння, а за батьком - на 32/100. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці розміром 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на частину житлового будинку та земельної ділянки. Для оформлення спадщини вона звернулися до нотаріуса, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності її батька та матері без визначених часток кожного із співвласників. За таких обставин позивачка не може у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивачка та відповідачка направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивачка позов підтримує а відповідачка визнає. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін,за участю представника позивачки адвоката Гутник П.М. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представника позивачки та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що для задоволення позову у порядку ст. 206 ЦПК є всі законні підстави, виходячи з наступного. Позивачка є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивачки та про її шлюб (а. с. 4, 5). [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 серпня 2005 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно придбаного майна за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 68/100 частин домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , а за спадкодвчцем [PERSON] - на 32/100 частини цього домоволодіння, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 23 серпня 2005 року (а. с. 25, 26). [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної приватної власності належить земельна ділянка площею 0, 20 га, кадастровий номер 2624885101;01:007:0171, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходяться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 37532738 від 14 травня 2015 року (а. с. 8) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9). За батьком позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , згідно даних по господарської книги № 15 , особовий рахунок № [NUMBER] за 2011-2015 роки на день смерті числилося 32/100 частини земельної ділянки загальною площею 0, 20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1515 від 13 серпня 2020 року, виданою Сваричівською сільською радою (а. с. 6). Позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на 32/100 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 липня 2016 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 10, 11). За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) , а відповідно до ст. 1217 названого кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦПК входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а стаття 1223 даного кодексу визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, здійснюється спадкоємство за законом. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 названого кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи надані позивачкою письмові докази у їх сукупності судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] був власником 32/100 частин домоволодіння, а отже і земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього домоволодіння. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право власності на спадщину на частину домоволодіння. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 32/100 частини земельної ділянки позивачці відмовлено, що підтверджується листом приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. № 168/02-14 від 22 червня 2016 року (а. с. 12). Отже у позасудовому порядку свої спадкові права позивачка захистити не може, а тому право власності на частку земельної ділянки, що входить до складу зазначеного домоволодіння, та перебувала у спільній сумісній власності батьків позивачки, за нею необхідно визнати рішенням суду.

Outcome: approved