Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачі просять постановити рішення, яким встановити що [PERSON] належала ? частка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2489 га, кадастровий номер: [NUMBER]: 01 : 002 : 0044, яка знаходиться у с. Берлоги по вул. Грушевського, 11, визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ? частину зазначеної земельної ділянки, як на спадщину після смерті батька, а право власності на іншу половину земельної ділянки визнати за позивачкою [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 07 січня 2016 року помер її батько [PERSON] Померлому [PERSON] та позивачці [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2489 га, кадастровий номер: [NUMBER]: 01 : 002 : 0044, яка знаходиться у с. Берлоги по вул. Грушевського, 11. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, в тому числі і частину належної йому ділянки, заповів позивачці [PERSON] Таким чином, вона є єдиними спадкоємцями за заповітом. Спадкоємцями за законом є її брат [PERSON] та сестра [PERSON], які на спадкове майно не претендують. Для оформлення спадщини вона звернула до Першої Ржнятівської нотаріальної контори, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неможливістю виділення частки спадкового майна у спільній сумісній власності, яка належала спадкодавцю. За таких обставин позивачка [PERSON] не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а в позивачки [PERSON] без виділу її частки у спільному майні, в майбутньому виникатимуть проблеми про реєстрації змін в реєстрі нерухомого майна на зазначену земельну ділянку. Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд у їх відсутності, позивачі позов підтримують, відповідачі визнають. Тому суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У с. Берлоги по вул. Грушевського, 11, Рожнятівського району, Івано-Франківської області знаходиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2489 га, кадастровий номер: [NUMBER]: 01 : 002 : 0044, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 04-25/281 від 18 серпня 2016 року (а. с. 17). Вказана земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с.12, 13). 07 січня 2016 [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 15). Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частину земельної ділянки, яка знаходиться у с. Берлоги по вул. Грушевського, 11. Все своє майно [PERSON] заповів позивачці [PERSON], що підтверджується копією заповіту, складеного спадкодавцем 18 жовтня 2013 року (а. с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до ст. 1223 названого кодексу, право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1270 названого кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до статі 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи надані позивачами письмові докази, суд дійшов до висновку, що [PERSON] був власником частини земельної, яка на праві спільної сумісної власності належала йому та позивачці [PERSON] Все своє майно [PERSON] заповів позивачці [PERSON] Позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину, оскільки на час смерті батька проживала разом з ним, що підтверджується довідками № 480 від 29 серпня 2016 року та № 496 від 07 вересня 2016 року, виданими Берлогівською сільською радою (а. с. 18, 19). Спір між сторонами з приводу спадкового майна відсутній. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, у звязку з неможливістю виділення частки спадкового майна у спільній сумісній власності, яка належала спадкодавцю, що підтверджується листом нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори № 745/02-14 від 03 серпня 2016 року (а. с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 1226 ЦК України суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже спадкодавець був власником ? частини спірної земельної ділянки, яку заповів позивачці, а тому вона має право на неї. У позасудовому порядку свої спадкові права позивачка [PERSON] захистити не може, тому право власності на спадкове майно належну спадкодавцю ? частину земельної ділянки за нею необхідно визнати рішенням суду. Крім того, судом встановлено, що спірна земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить позивачці [PERSON], тому за нею слід визнати право власності на іншу ? частину вказаної земельної ділянки.

Outcome: approved