Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.12.2014 року в м. Києві по вул.. О. Теліги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Lexus.», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль та «ЗАЗ», д.н.з.\~[NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.01.2015\~року винним у скоєнні вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на час зазначеної події була застрахована СК «Київський страховий дім» згідно з полісом за №АІ 6283190 від 16.04.2014 року. За наслідками даної пригоди транспортний засіб [PERSON] було пошкоджено на суму 16625 грн. В подальшому, з урахуванням поданих ПрАТ «СК «Аха Страхування» документів по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, [PERSON] акціонерним товариством «Київський страховий дім» 23.07.2015р. з урахування того, що позивачем було подано неповний комплект документів, Страховиком на підставі страхового акту №712-2846/1 від 31.07.2015р. наказу №712-2846/1/1 від 31.07.2015р було частково здійснене страхове відшкодування в розмірі 10 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №617 від 31.07.2015р. Після отримання всіх необхідних документів по справі, Страховиком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи. 19.08.2015 р. Страховиком на підставі страхового акту №712-2846/2 від 19.08.2015р. було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 4 818,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №641 від 20.08.2015р. Таким чином, Страховиком було здійснене страхове відшкодування ПрАТ «СК «Аха Страхування» у розмірі 14 818,92грн. Проте, як вбачається з тверджень позивача, відповідач не повідомив про страховий випадок. З огляду на викладене та посилаючись на правові норми, ПАТ «Київський страховий дім» просило суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 14 818 грн. та витрати, повязані зі сплатою судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслали до суду заяву згідно якої просили слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання теж не зявились, надіслали до суду заяву, згідно якої просили слухати справу за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.12.2014 року в м. Києві по вул.. О. Теліги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Lexus.», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль та «ЗАЗ», д.н.з.\~[NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.01.2015\~року винним у скоєнні вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на час зазначеної події була застрахована СК «Київський страховий дім» згідно з полісом за №АІ 6283190 від 16.04.2014 року. За наслідками даної пригоди транспортний засіб [PERSON] було пошкоджено на суму 16625 грн. В подальшому, з урахуванням поданих ПрАТ «СК «Аха Страхування» документів по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, [PERSON] акціонерним товариством «Київський страховий дім» 23.07.2015р. з урахування того, що позивачем було подано неповний комплект документів, Страховиком на підставі страхового акту №712-2846/1 від 31.07.2015р. наказу №712-2846/1/1 від 31.07.2015р було частково здійснене страхове відшкодування в розмірі 10 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №617 від 31.07.2015р. Після отримання всіх необхідних документів по справі, Страховиком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи. 19.08.2015р. Страховиком на підставі страхового акту №712-2846/2 від 19.08.2015р. було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 4 818,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №641 від 20.08.2015р. Таким чином, Страховиком було здійснене страхове відшкодування ПрАТ «СК «Аха Страхування» у розмірі 14 818,92грн. Проте, як вбачається з тверджень позивача, відповідач не повідомив про страховий випадок. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та правові позиції Верховного Суду України. З огляду на ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено у ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування» страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України «Про господарські товариства», з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. У п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування». З огляду на п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з пп. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені саме п. 33.1.2 Закону. Проте, в останній правовій нормі (п. 33.1.2 Закону) вказано, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, ніяких строків даним пунктом не встановлено Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у цивільній справі № 6-284цс15, яка є згідно з ч. 2 ст. 214 та ч. 1 ст.\~360-7 ЦПК України обовязковим для всіх судів України, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, пп.\~«ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З урахуванням проаналізованих правових норм та правової позиції Верховного Суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Із внесенням Законом України від 17.02.2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, проте не визначено наслідків та відповідальності особи у разі невиконання вказаного обовязку (оскільки, як було вище вказано, у пп. «г» пп. 38.1.1 п.\~38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було замінено вказівку на п. 33.1.2 Закону на п. 33.1.4). Тобто, такий обов'язок установлений законодавством лише для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.09.2015 року у цивільній справі № 6-284цс15,

Outcome: dismissed