Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, усунення перешкод в користуванні власністю, поділ спільного майна та стягнення компенсації, з позовними вимогами: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, та її утримання довічно, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні та проживанні в будинку, розташованому за [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за вказаною вище адресою, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 15 500 гривень в рахунок компенсації вартості ? частини автомобілю марки ВАЗ-21043, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], 1988 року випуску. Ухвалою суду від 04.12.2014 року вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15 500 гривень в рахунок компенсації вартості ? частини автомобілю марки ВАЗ-21043, виділені в самостійне провадження. 04.12.2014 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2014 року до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17.07.2014 року і довічно, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні та проживанні в будинку, розташованому за [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння за [ADDRESS], що складається з житлового будинку загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., ганку, котельної, літньої кухні, підвалу, вбиральні, кладочки, гаражу, цистерни, мощення, входу в підвал, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на наступне. З 10 жовтня 1987 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 10.10.1987 року Комінтернівським відділом ЗАГС Одеської області. Від шлюбу у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В період шлюбу вони з чоловіком на спільні кошти збудували будинок, розташований за [ADDRESS] та придбали автомобіль марки ВАЗ-21043, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], 1988 року випуску. Право власності на будинок та автомобіль зареєстровані на ім'я [PERSON]. Сімейне життя не склалося, з приводу чого вона також звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. За таких обставин вона вважає, що має право на поділ спільно нажитого майна, усунення перешкод в користуванні майном та стягнення аліментів на утримання її та дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачкою ? частини спірного домоволодіння, проте заперечував щодо задоволення решти позовних вимог, пояснивши що перешкод в користуванні майном позивачці не чиниться, а призначення аліментів не є доцільним через його скрутний матеріальний стан та наявність у нього на утриманні матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності зі ст. 371 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласника є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 1987 року зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 10.10.1987 року Комінтернівським відділом ЗАГС Одеської області. Від шлюбу у сторін народилися діти: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 20.09.1988 року Комінтернівським відділом ЗАГС Одеської області, та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 11.11.1997 року Відділом РАГС Комінтернівського району Одеської області. За період шлюбу сторонами збудоване домоволодіння, розташоване за [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про особисту власність, виданим 02.06.1997 року на ім'я [PERSON], а також інвентаризаційною справою на вказане домоволодіння, заключенням про реєстрацію об'єкту нерухомого майна від 31.07.1997 року. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд вважає вимоги щодо поділу нерухомого майна та усунення перешкод такими, що підлягають задоволенню. Згідно довідки №33 від 10.11.2014 року з Підприємства Об'єднання громадян «Управляння по експлуатації та обслуговуванню адміністративних будівель», [PERSON] працює на посаді охоронця, та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 1715,65 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що на утримання [PERSON], [INFO], потрібні кошти, а утримання неповнолітніх дітей є обов'язком батьків, суд вважає що вимога щодо стягнення аліментів з [PERSON], на утримання сина підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання, суд виходить з того що такий вид утримання не є обов'язковим та може встановлюватися за наявності можливості чоловіка здійснювати утримання жінки. Проте, згідно матеріалів справи розмір доходів [PERSON] є невеликим, отже суд не вбачає можливостей для задоволення даної вимоги позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 331 п.3, 371, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 70,71 СК України, ст.ст. 180-184 СК України,

Outcome: partial