Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У січні 2020 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: - обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та дітьми [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, на строк 6 місяців з можливістю продовження на 6 місяців; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, а саме за адресою їх проживання: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця навчання малолітніх дітей [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, а саме - до ЗОШ № 34, яка розташована за адресою: м .Маріуполь, вул. Гастелло, 17; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та дітьми [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, або контактувати через інші засоби зв`язку, як особисто так і через [PERSON] , 1969 року народження; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме - до ЗОШ № 20, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] та дітьми [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, на строк 6 місяців з можливістю продовження на 6 місяців; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, а саме за адресою їх проживання: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця навчання малолітніх дітей [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, а саме - до ЗОШ № 34, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, вул. Гастелло, 17; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та дітьми [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, або контактувати через інші засоби зв`язку, як особисто так і через представника; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме - до ЗОШ № 20, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви вказує на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.10.2017 року. Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із заявницею та перебувають на її утриманні. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітей повноліття, починаючи утримання з 23.12.2013 року. Станом на 01.01.2020 року заборгованість по аліментам складає 18499,67 грн. У зв`язку із наявною заборгованістю відносно [PERSON] Кальміуським ВП м.Маріуполя розпочато кримінальне провадження за ст.164 КК України. У зв`язку із бездіяльністю державного виконавця з приводу виконання рішення суду про стягнення аліментів відносно державного виконавця Кальміуським ВП відкрито кримінальне провадження за ст. 366 КК України. Боржник [PERSON] постійно мешкає на території РФ, де працює, проте аліменти не сплачує, чим чинить відносно неї та їх неповнолітніх дітей економічне насильство. Крім того, [PERSON] чинить психологічне насильство відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , 2005 року народження, після телефонних розмов з батьком дівчинка виглядала пригніченою та перебувала у поганому настрої. Зазначає, що доказів щодо психологічного насильства [PERSON] щодо доньки [PERSON] не має. Крім того, теперішня дружина її колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] , яка спілкується з її донькою [PERSON] підбурювала її проти неї, у зв`язку із чим, між нею та донькою почали виникати конфлікти. Донька [PERSON] під впливом [PERSON] написала на неї заяву про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 05.09.2019 року заявницю було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження у справі було закрито у зв`язку зі спливом, передбаченого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 року постанову Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 05.09.2019 року скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП. Після чого, [PERSON] звернулась до Кальміуського ВП із заявою про притягнення [PERSON] за ч.1 ст.185 КК України, за те, що вона буцімто вкрала мобільний телефон у своєї доньки [PERSON] . Вони з донькою пережили стрес та моральні страждання, чим зазнали психологічного насильства з боку [PERSON] Також, [PERSON] переслідує її постійно. Так, [PERSON] звернулась до Жовтневого ВП із заявою про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 06.09.2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. [PERSON] вказану постанову не оскаржувала. Своїми діями [PERSON] завдала психологічного насильства відносно неї та її доньки [PERSON] . Просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та [PERSON] та встановити строк дії застережних заходів - шість місяців. В судовому засіданні заявниця та її представник - адвокат Молчанов Р.С. підтримали свої вимоги та навели обставини, за якими вважають наявність з боку [PERSON] та [PERSON] прояву домашнього насильства відносно неї та неповнолітніх дітей. Найбільше звернули увагу суду на економічне насильство, так як мається заборгованість у [PERSON] по аліментам у сумі 15999,00 гривень на 01.03.2020 року. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заінтересована особа [PERSON] , яка також діє і в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченій довіреності, в судове засіданні не з`явилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судових засідань за їх відсутністю. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до правил п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст.1 цього Закону домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на мати (батька) одного з подружжя (колишнього подружжя) та дітей подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Судом встановлено, що заявниця [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.10.2017 року. Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі свідоцтв про народження дітей, батьком дітей є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 20.01.2014 року з [PERSON] на користь заявниці [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітей повноліття, починаючи утримання з 23.12.2013 року. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 23.10.2015 року за поданням державного виконавця Іллічівського ВДВС Аліппу К.М. було оголошено у розшук. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 24.02.2017 року у задоволенні подання державного виконавця Іллічівського ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника [PERSON] було відмовлено. Всі ці рішення є в реєстрі судових рішень. Судом було перевірено, що ці рішення були ухвалені та є тотожними з наданими копіями. Відповідно до довідки про розмір заборгованості, виданої державним виконавцем Кальміуського ВДВС 02.01.2020 року, станом на 01.01.2020 року у [PERSON] наявна заборгованість по аліментам складає 18499,67 грн. На 01.03.2020 року заборгованість по аліментам складає 15999,00 гривень. У зв`язку із наявною заборгованістю за заявою [PERSON] відносно [PERSON] Кальміуським ВП м.Маріуполя розпочато кримінальне провадження № 12019050800001581 від 12.09.2019 року за ст.164 ч.1 КК України, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР, рішення за яким ще не прийнято. Крім того, за заявою [PERSON] відносно державних виконавців Кальміуського ВДВС та Центрального ВДВС за підробку офіційних документів щодо нарахування боргу по виплаті аліментів [PERSON] на користь заявниці [PERSON] Кальміуським ВП відкрито кримінальне провадження № 12018050800000762 від 14.05.2018 року за ст. 366 КК України, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР, рішення за яким ще не прийнято. Постановою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 05.09.2019 року заявницю [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2005 року народження, провадження у справі було закрито у зв`язку зі спливом, передбаченого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Донецького апеляційного суду від 22.10.2019 року постанову Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 05.09.2019 року скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП. Постановою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 06.09.2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. За приписами п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Дослідженням наданих заявницею доказів встановлено, що доводи заяви не знайшли свого підтвердження. Дійсно, вбачається наявність конфлікту між сторонами, відсутність бажання знайти компроміс та домовитись в інтересах неповнолітніх дітей. Разом з тим, заявницею не представлено суду доказів щодо вчинення [PERSON] та [PERSON] фізичного, психологічного, а також фінансового насильства відносно неї чи їх спільних малолітніх дітей. З довідки про розмір заборгованості по сплаті аліментів, виданої державним виконавцем Кальміуського ВДВС вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти, так: - у квітні 2018 року [PERSON] у рахунок сплати аліментів було сплачено 2661,31 грн., - у травні 2018 року - 6022,64 грн., - у червні 2018 року - 6322,74 грн., - у серпні 2018 року - 500 грн., - у вересні 2018 року - 4200 грн., - у жовтні 2018 року - 4810 грн., - у листопаді 2018 року - 4810 грн., - у грудні 2018 року - 5899,72 грн., - у січні 2019 року - 4276,00 грн., - у березні 2019 року - 8552,00 грн., - у червні 2019 року - 5000 грн., - у вересні 2019 року - 5251,69 грн., - у жовтні 2019 року - 6004,67 грн., - у листопаді 2019 року - 5705,00 грн., - у грудні 2019 року - 5312,00 грн. 17.01.2020 року від боржника надійшла заява, в якій останній повідомив про нове місце проживання: [ADDRESS] та місце роботи - ООО «ТК Древо Жизни» за адресою [ADDRESS] . 04 лютого платіжним дорученням № 225, на ім`я заявниці перераховано 5211,67 гривень. 10.02.2020 року державним виконавцем роз`яснено порядок виконання рішення суду на території Російської Федерації. 27 лютого 2020 року на ім`я заявниці перераховано 4001,00 гривень, 28 лютого на ім`я заявниці перераховано 3512,00 гривень. Також в судовому засіданні заявниця пояснила, що в подальшому щомісяця отримує від боржника аліменти, так у квітні 2020 отримала від 5000 до 6000 гривень, точно не пам`ятала, у травні 2020 року заявниця отримала від боржника аліменти 5500 гривень. Також згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області вбачається, що боржник звертався до управління 20.08.2019 року з заявою - повідомленням, про неможливість перерахування аліментів з Російської Федерації, посилаючись на додаток до Указу Президента України № 467/2016 щодо закриття офіційних платежів з Російської Федерації в Україну. Вказане свідчить, що батько дітей [PERSON] , хоча і не повному обсязі сплачує аліменти, переймається долею своїх дітей, піклується про їх потреби, а тому суд приходить до висновку про відсутність ризику щодо вчинення [PERSON] економічного насильства відносно заявниці та їх неповнолітніх дітей. Що стосується психологічного насильства з боку [PERSON] по відношенню до заявниці та дітей, то доказів, що підтверджували даний факт, заявницею та її представником суду не надано. Доводи заявниці стосовно того, що неповнолітня дитина [PERSON] після телефонних бесід з батьком перебуває у поганому настрої, що викликає у неї депресію, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами по справі. Так, судом встановлено під час вивчення письмових матеріалів, що неповнолітня дитина [PERSON] спілкується з батьком [PERSON] , розмовляє з ним по телефону, хоче поїхати до нього до РФ, та жити разом з ним. Через що у неї виникали сварки з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Молчанов Р.Е. - питання, щодо психологічного насильства з боку [PERSON] залишили на розсуд суду, наголошували саме на економічному насильстві, та не погашенні боржником заборгованості по аліментам. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч.1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви за її недоведеністю. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що заінтересовані особи: [PERSON] та [PERSON] не чинять відносно [PERSON] , а тим більше відносно неповнолітніх дітей, фізичного насильства, щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про насильство психологічного характеру, адже дані обставини не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed