Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно - на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS] та на квартиру № 40, розташовану по [ADDRESS]. Заява мотивована тим, що 18 липня 2008 року [PERSON] було вчинено заповіт, відповідно до котрого на випадок її смерті все майно переходить позивачу. [INFO] [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилась спадщина. У строк встановлений законом позивач звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, у цьому йому було відмовлено, оскільки нотаріусу були подані дублікати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2007 року за реєстровим № 1с-1046 на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS], на ім'я померлої [PERSON], видане Шостою Київською державною нотаріальною конторою 16 травня 2014 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2007 року за реєстровим № 1с-1044 на квартиру № № 40, розташовану по [ADDRESS], на ім'я померлої [PERSON], видане Шостою Київською державною нотаріальною конторою 16 травня 2014 року, а не оригінали вказаних свідоцтв. Крім того, відсутня державна реєстрація вказаних об'єктів нерухомості. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду. Під час судового розгляду справи позивачем було подано позовну заяву з уточненнями, де зазначено [PERSON], котра проживає на території Російської Федерації, як третю особу (а.с. 138), у зв'язку з чим судом було здійснено окреме доручення до компетентного суду Російської Федерації щодо вручення третій особі судових документів та виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, 1993 року (а.с. 140). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав письмові пояснення, у котрих зазначив про розгляд справи у його відсутність (а.с. 87-88). У виконання окремого доручення судом було отримано протокол судового засідання Совєтского районного суду м. Орла Російської Федерації про виконання процесуальних дій та заяву третьої особи [PERSON], відповідно до котрих остання позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що померла [PERSON] є її тіткою. Коли тітка померла, то її похованням займалась вона. Вважає, що заповіт на ім'я позивача, складений померлою [PERSON] у стані, коли вона не розуміла значення своїх дій (а.с. 146-155). До судового засідання у визначений законом строк третя особа не з1явилась. Тому, суд розглянув справу у відсутність представника відповідача та третьої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2008 року [PERSON] було вчинено заповіт, відповідно до котрого на випадок її смерті все майно переходить позивачу [PERSON]. Раніше складений та посвідчений Шостою Київською державною нотаріальною конторою 3 квітня 2007 року за реєстровим № 8-1699 заповіт, цим заповітом [PERSON] скасувала (а.с.7-8). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9-11), внаслідок чого відкрилась спадщина на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS], право власності на котру стверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2007 року за реєстровим № 1с-1046, на ім'я померлої [PERSON], виданим Шостою Київською державною нотаріальною конторою 16 травня 2014 року (а.с. 6) та на квартиру № № 40, розташовану по [ADDRESS], право власності на котру стверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2007 року за реєстровим № 1с-1044, на ім'я померлої [PERSON], виданим Шостою Київською державною нотаріальною конторою 16 травня 2014 року (а.с. 5). Відповідно до даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 12 листопада 2013 року право власності померлої [PERSON] на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS] та на квартиру № 40, розташовану по [ADDRESS] зареєстровано на підставі свідоцтв про право на спадщину віл 21 серпня 2007 року за реєстровими №№ 1с-1046, 1с-1044 (а.с. 13-14). Разом з тим, вказані об'єкти нерухомості не були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 16-18). 31 жовтня 2013 року, тобто у строк встановлений законом, позивач звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що стверджується матеріалами спадкової справи № 750/2013 щодо майна [PERSON], померлої [INFO]. 20 червня 2014 року постановою держаного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначені квартири, оскільки позивачем надано дублікати свідоцтв про право на спадщину за заповітом, котрі не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме не здійснена державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 19). Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (ч. 1 ст. 1241 ЦК України). З оглянутої копії спадкової справи № 750/2013 щодо майна [PERSON], померлої [INFO] вбачається, що лише одна особа - позивач [PERSON] звернувся у встановлений строк до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини. Дійсно в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] , відповідно до котрої вона просить нотаріуса не видавати свідоцтво про право на спадщину позивачу, оскільки позивач здійснював не належних догляд за померлою [PERSON] Разом з тим, [PERSON], будучи родичкою померлої, не надала до нотаріальної контори заяви на прийняття спадщини в порядку, визначеному чинним законодавством та не входить до осіб, котрі мають обов'язкову частку у спадщині. А відтак, права та інтереси третьої особи видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я позивач нічим не порушуються. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позивач підтверджує своє право власності на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS] та на квартиру № 40, розташовану по [ADDRESS] після смерті [PERSON] на підставі заповіту. Згідно з п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 52, розташовану по [ADDRESS] та на квартиру № 40, розташовану по [ADDRESS] після смерті [PERSON], так як позивачем надано дублікати свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, то суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на вказане нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved