Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся в Кіровський районний суд м. Кіровограда із позовною заявою, якою після зміни предмету позову просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням- кімнатою [ADDRESS]; стягнути понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду зазначеної справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження. Розгляд цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали від 21.12.2018 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судове засідання представник позивача через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Так, льотна академія Національного авіаційного університету є відокремленим структурним підрозділом (філією) Національного авіаційного університету - державного вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації, що має статус неприбуткового згідно з чинним законодавством. Повноваження здійснюються на підставі чинного законодавства України, Статуту Національного авіаційного університету та Положення «Льотна академія Національного авіаційного університету». Так, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, відповідно до ст.127 Житлового кодексу Української РСР, п. п. 2, 38, 39 Примірного положення про гуртожитки та п.1.2 Положення про гуртожитки Льотної академії Національного авіаційного університету, можуть використовуватись гуртожитки. [PERSON] зареєстрований у виконавчому комітету Міської ради м. Кропивницького та позивач є власником приміщення на правах оперативного управління гуртожитку [ADDRESS]. Реєстраційне посвідчення з 16.12.1987 року. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу ректора Державної льотної академії України від 18.12.1998 № 757 для проживання надано житло у гуртожитку ДЛАУ [ADDRESS] (кімната № 42, площею 14,23 м2) видано відповідний ордер № 3/03 на право зайняття житлової площі (а.с. 57). Укладено між ДЛАУ та [PERSON] Договір найму жилого приміщення (а.с. 58). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Кіровоградській області від 04.09.2018 року, [PERSON], [INFO] з 15.01.1999 року зареєстрований [ADDRESS] (а.с.67). Згідно довідки №01-08/2026 від 09.08.2018 року [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS](а.с. 61). Згідно актів начальника господарчого відділу [PERSON] № 10 від 20.12.2017 року та № 1 від 19.02.2018 року кімнату [ADDRESS] [PERSON] не займає з березня 2013 року (а.с. 59, 60). За даними бухгалтерського обліку, заборгованість за житлово-комунальні послуги у гуртожитку [ADDRESS], сягає 19 855,02 грн. (а.с. 63). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, а відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 762,00 грн. - судового збору.

Outcome: approved