Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3 720,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., судові витрати і витрати на послуги адвоката. [PERSON] .В [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що він звернувся до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про те, що 27.08.2019 року близько 18 години біля будинку [ADDRESS] [PERSON] прилюдно ображав його, погрожував насиллям, а в подальшому і завдав тілесних ушкоджень позивачу. За вказаним фактом слідчим Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на даний час справа знаходиться в стадії судового розгляду. Завдавши тілесних ушкоджень позивачу і залишивши його в безпорадному стані біля власного автомобіля, [PERSON] побив скло в двох вікнах, пошкодив місцями дерев`яні рами вікон належної позивачу квартири [ADDRESS] . За словами [PERSON] , добровільно відшкодувати завдані своїми неправомірними діями збитки відповідач не бажає, тому позивач вимушений звертатися до суду з даним позовом. Згідно зі змістом позовної заяви, [PERSON] за власний рахунок купив 12 полотен скла, фарбу, силікон, найняв за власний рахунок майстра для установки скла, за що заплатив в загальній кількості 3 720,00 грн. Також позивач просив врахувати, що він, будучи травмований через побиття відповідачем, пересувався з палицею, проте вимушений був самостійно проводити закупівлю скла, будівельних матеріалів, відшукувати майстрів, оскільки він проживає на першому поверсі, а залишати вікна без скла є небезпечним. Крім того, із настанням осені, в ніч через відсутність скла було холодно в кімнаті. Позивач стверджує, що зазнав моральних страждань через пошкодження свого майна. Ще більше його образило небажання відповідача ні вибачитись, ні допомогти із ремонтом вікон, хоча сторони є родичами, і позивач набагато старший за відповідача. При цьому навпаки, [PERSON] продовжує погрожувати позивачу, його цивільній дружині, ображає їх прилюдно. Через побиття [PERSON] 27.08.2019 року позивача відчув погіршення стану здоров`я, поносилися болі в нозі і був вимушений 28.08.2019 року звернутися знову до лікаря для продовження лікування ноги, що надовго затягнуло процес одужання, примусило відновити інтенсивне відвідування лікарні. Крім того, зі слів позивача, з приводу неправомірних дій відповідача він звертався до правоохоронних органів, адвокатів, суду що призвело до порушення нормального ритму життя, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення звичайного стилю життя. Через приниження і страх позивач зазнав глибоких моральних страждань, фактично переніс стрес і продовжує в ньому перебувати, оскільки [PERSON] продовжує погрожувати позивачу фізичною розправою, вчиняє конфлікти, провокує останнього і його рідних. Далі зі змісту позовної заяви слідує, що [PERSON] не розкаявся у вчиненому, не вибачався, не намагався компенсувати заподіяну позивачу шкоду добровільно або допомогти будь-яким іншим способом, що і є причиною звернення [PERSON] з цим позовом до суду. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 22.01.2020 року справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Позивач додав, що бачив як відповідач розбив вікна та після того побіг у напрямку власного двору. Також за словами [PERSON] , після спілкування з відповідачем останній відмовився відшкодувати шкоду у добровільному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що являється цивільною дружиною позивача та 27.08.2019 перебувала у квартирі, коли близько 18 години почула як б`ються вікна, а коли вийшла з кухні до кімнати, то побачила відповідача, який штахетиною розбиває вікно. Після цього [PERSON] побіг у двір напроти, де мешкає, а свідок викликала поліцію та написала відповідну заяву. Свідок зазначила, що в подальшому інші люди допомогли з ремонтом вікон, затягнули їх плівкою, а повністю вікна були відремонтовані у жовтні за кошти позивача. Всього було розбито 12 стьокол. Питання відшкодування збитків могло вирішитись мирним шляхом, але відповідач сказав, що ще раз розіб`є вікна. За словами свідка, відсутність засклених вікон створило певні незручності, оскільки було прохолодно, потрапляв пил з вулиці, шум, бо будинок розташований біля дороги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 27.08.2019 вернувшись із поліклініки знаходився напроти будинку позивача та бачив як [PERSON] палкою б`є вікна будинку по [ADDRESS] , а потім відповідач перебіг через дорогу і побіг в сторону свого двора. Усього відповідач розбив 4 вікна. В подальшому свідок допомагав клейонкою заклеювати вікна, викликалась поліція, а через кілька місяців вікна були засклені. Будучи допитаним в якості свідка, [PERSON] дав показання в судовому засіданні, що 27.08.2019 близько 18-ої години перебував на зупинці по вул. Шелушкова та бачив як [PERSON] бив дерев`яною штахетиною два вікна, а потім побіг до кафе «Борислава» у двори. Всього, за словами свідка, було розбито два вікна. В подальшому викликалась поліція та свідок допомагав заклеювати клейонкою вікна, що були засклені до зими. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] за відомостями КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради станом до моменту внесення даних в електронну базу Реєстр прав власності на нерухоме майно (2003 рік) являється власником квартири [ADDRESS] ), що підтверджується довідкою КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради від 18.09.2019 за №5634. 30.09.2019 прокурором Житомирської місцевої прокуратури Сачок І.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12019060020003910 від 12.09.2019 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, котрий було направлено до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Комнацького О.В. від 08.10.2019 призначене підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №12019060020003910 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 27.08.2019 близько 18 години, перебуваючи поблизу будинку [ADDRESS] м. Житомирі між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті особистих неприязнених відносин виник словесний конфлікт. У ході даного конфлікту у цей же день, час, місці та за вказаних обставин [PERSON] , стоячи перед [PERSON] , котрий сидів на водійському сидінні власного автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO», д.н.з. [NUMBER] , умисно наніс удар кулаком своєї правої руки в ліву частину обличчя [PERSON] , після чого схопивши останнього за одяг, витягнув з автомобіля. [PERSON] , не втримавшись на ногах, впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, [PERSON] наблизився до [PERSON] , який перебував на землі, та умисно наніс декілька ударів ногами в область лівої частини тулуба [PERSON] . У результаті вказаних дій [PERSON] умисно заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, синця та садна на грудній клітці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. На думку сторони обвинувачення, своїми діями, які виразились в заподіянні легких тілесних ушкоджень, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надали показання, що саме відповідач 27.08.2019 близько 18-ої години, перебуваючи біля будинку [ADDRESS] , розбив палкою склопакети в кількох вікнах указаного житлового будинку. В подальшому дані вікна були засклені. На підтвердження завданих матеріальних збитків, що полягали у понесених витрат на засклення вікон, позивачем представлено копії рахунків на оплату скла, його встановлення та доставку, копій замовлень на відпуск фарби, силікону, цвяходера, свердла, лазурі (а.с. 7-9). Загальний розмір витрат склав 3\~720 грн. Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22\~Цивільного кодексу\~України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до положень статей 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Таким чином, встановивши, що внаслідок умисного пошкодження віконних склопакетів у належній [PERSON] на праві власності квартирі із вини відповідача, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 3 720 грн., факт завдання якої та її розмір [PERSON] спростовано не було. У зв`язку із цим суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача обов`язку з відшкодування цієї шкоди. Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. За статтею 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З матеріалів справи, пояснень сторони позивача та показань свідків вбачається, що [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із побиттям, у душевних стражданнях, які [PERSON] зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо нього та пошкодженням відповідачем майна позивача, а також у необхідності докладання позивачем додаткових зусиль для організації свого подальшого життя. Між тим, на переконання суду, позивачем у відповідності до ст.\~81\~ЦПК України не обґрунтовано розмір моральної шкоди саме у сумі 30 000 грн. Отже, виходячи з обставин справи, вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 2\~000 грн.

Outcome: partial