Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 серпня 2013 року\~між ним та відповідачем був укладений договір у простій письмовій формі купівлі-продажу житлового будинку у формі розписки, згідно якого відповідач продав йому належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: с. Удачне Красноармійського району Донецької області, вулиця Залізнична, 66. За продаж житлового будинку відповідач отримав від нього гроші в сумі 30000 грн. у присутності свідків. Вищевказаний житловий будинок належить відповідачу в порядку спадкування майна, яке залишилось після смерті його матері [PERSON], яка померла 29.11.2008р. Усно між ними була домовленість про те, що відповідач до 1 січня 2014 року переоформить спадщину на своє імя та укладе із ним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку. Однак до сьогоднішнього часу відповідач так і не оформив спадщину та не уклав із ним договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса, що вимушує його звернутися до суду з цим позовом. Отже, він мав намір купити житловий будинок, у звязку з чим за домовленістю з відповідачем він передав йому грошові кошти в сумі 30000 грн., про що видав відповідну розписку. Оскільки вони з відповідачем домовилися про укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, але він не був укладений, то відповідач безпідставно отримав грошові кошти в розмірі 30000 грн., які зобовязаний повернути йому в якості авансу. В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання розписки недійсною та такою, що складена під впливом обману та насильства, який ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 листопада 2016 року прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, позови обєднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 серпня 20113 року [PERSON] за місцем свого мешкання в [INFO], запропонувала йому попити кави з тортом разом із нею та її кумою [PERSON], яка працювала медичним працівником швидкої допомоги м. Покровська. Він відлучався на вулиці покурити, і в цей час йому було підсипано в каву якийсь психотропний медичний препарат, який могла підлити [PERSON] Відразу після того, як він випив кави, йому стало погано, все було як в тумані, він взагалі не памятає своїх дій. Можливо, в цей період і була написана розписка, але не з його волі і не свідомо. В той вечір [PERSON] разом із ними не було, ніякі грошові кошти від продажу свого будинку він не отримував. Більш того, він ніколи не бачив [PERSON], ніколи його не бачив, ніколи з ним не спілкувався. Він продовжив проживати у своєму будинку в смт. Удачне на вулиці Залізничній, 66, і тільки влітку 2015 року від слідчого дізнався, що існує розписка від 27.08.2013р., в якій він нібито продав вищевказаний будинок [PERSON] Зважаючи на дані обставини 21.11.2015р. він вимушений був звернутися до Красноармійського ВП із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], [PERSON] за ст.190 КК України за шахрайські дії, оскільки вони намагаються шляхом обману і зловживанням довірою заволодіти йог будинком. 21.11.2015р. Красноармійським ВП ГУНП в Донецькій області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015050410002851 за фактом ст.ст.15 ч.3, 190 КК України, слідство по якому триває. В ході допиту свідка [PERSON] зазначала, що в присутності своєї дочки [PERSON] і [PERSON] в будинку [PERSON] вона підписала розсипку, не читаючи її зміст. [PERSON] пояснила їй, що вона обмінялась своїм будинком, що знаходиться в смт. Межова по вулиці Петровського, 4, із нею її будинком. Отже, [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] не була присутня при складанні розписки, не бачила факту передачі грошових коштів від [PERSON] його, не підтвердила дійсність розписки, не знає і не бачила [PERSON], а також його в момент складання тексту розписки, а також в виду того, що [PERSON] Є бабою [PERSON], а, отже, заінтересованою особою, розписка є недійсною, оскільки складена під впливом обману та внаслідок психологічного насилля над ним у період складання розписки. Будь-яких правовідносин між ним та [PERSON] не могло бути, оскільки правочин оформлювався шляхом зловживання довірою та обманом по відношенню до нього та свідка [PERSON], застосувавши шахрайські дії, що були направлені на пригнічення його психологічної свідомості та настання негативних наслідків. Кримінальні провадження за ч.1 ст.125 та ч.1 ст.129 КК України, розпочаті відносно нього за заявою [PERSON], закриті у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Угода між ним та [PERSON] не може вважатися законною і правомірною та такою, що підтверджує всі обставини, викладені в розписці, оскільки при складанні розписки на нього відбувся тиск, а саме примус і насилля в період складання розписки з боку [PERSON], у нього не було обєктивного і адекватного волевиявлення, і воно не відповідало його внутрішній волі, в момент складання розписки [PERSON] не було, як і другого свідка [PERSON], форма правочину не відповідає вимогам ст.657 ЦК України. Обман [PERSON]С полягає в тому, що він не міг передати йому грошові кошти за продаж будинку, оскільки фізично не був присутнім при складанні розсипки. Обман полягав також в пригніченні його волі і застосуванні тиску на нього. Насильницькі дії щодо нього вчиняла [PERSON], яка ввела його в такий стан, при якому він не памятає, як була написана ця розписка, так як саме вона претендує безкоштовно, незаконним шляхом заволодіти його будинком. Позивач про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, не повідомив про причини неявки. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали первісний позов, просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на обставини, зазначені в позові і відсутність застосування до [PERSON] будь-якого насильства та обману з боку [PERSON] Відповідач та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, в якості підстав для невизнання позову послались на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, просили задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Удачне, вулиця Залізнична, 65, належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1987р., посвідченого виконкомом Удачненської селищної Ради народних депутатів Красноармійського району Донецької області, 20.07.1987р., зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська 21.07.1987р. в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 708 (а.с.5, 6 т.1). 29 листопада 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 01.12.2008р. виконкомом Удачненської селищної ради Красноармійського району Донецької області (а.с.4 т.1). 27 серпня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] як завдаток в рахунок оплати за придбання будинку, розташованого за адресою: с. Удачне Красноармійського району, вулиця Залізнична, 66, грошові кошти у розмірі 30000 грн., про що власноручно написав розписку та поставив у ній свій підпис (а.с.35 т.1). Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належним з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, правила ст.570 ЦК України поширюється на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Стаття 203 ЦК України містить в собі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, ч.3 цієї статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо йог недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. Згідно ст.231 ЦПК України правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобовязана відшкодувати збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу наданих суду учасниками справи доказів вбачається, що факти написання відповідачем [PERSON] розписки проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку [PERSON] або будь-якої іншої особи, а також введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, не знайшли свого підтвердження в суді. Так, згідно висновку експертів № 196/197/198-17 від 25.07.2017р. за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів рукописний текст розписки від 27.08.2013р. і підпис від імені [PERSON] виконаний не під впливом збиваючих факторів природних або штучних, а в звичайних умовах (а.с.172-180 т.2). Крім того, свідок [PERSON], як була допитана в порядку ст.87 ЦПК України, показала, що в будинку її дочки [PERSON] за адресою: смт. Межова, вулиця Стаханова, 64, вона підписала текст розписки, при складанні якої були присутні також [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Розписка складалась з приводу купівлі-продажу [PERSON] будинку [PERSON] в с. Удачне. Розписку їй надали [PERSON] та [PERSON], текст якої вона підписала не читаючи. В той день вона бачила [PERSON] та [PERSON] вперше, з [PERSON] була знайома раніше, так як та є хрещеною матірю її онука. Зазначила, що у день підписання розписки ніхто із присутніх в будинку не її та не пив. Відомостей про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні, відкритого 21.11.2015р. за фактом шахрайських дій [PERSON] відносно спірного житлового будинку Красноармійським ВП ГУПН в Донецькій області, передбаченого ч.3 ст.15, ст.190 КК України, учасниками справи суду надано не було. Посилання відповідача [PERSON] про те, що позивач не передав йому грошові кошти, так як знаходиться у розшуку як посібник терористів так званої Донецької народної республіки не заслуговує на увагу, так як [PERSON] був оголошений у розшук ОВД Голосіївського УП ГУНП в м. Києві 08.09.2015р., тобто вже після початку антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, тоді як розписка про передачу грошових коштів була написана [PERSON] 27 серпня 2013 року. Будь-яких інших доказів, що підтверджують факт написання розписки відповідачем [PERSON] під впливом обману або застосування фізичного чи психічного насильства з боку відповідачів, суду не надано. На підставі наведеного в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням первісного позову та відмовою у задоволенні зустрічного позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 300 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмір 6400 грн. підлягають покладенню на відповідача [PERSON], а понесені відповідачем [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору та проведенню експертизи відшкодуванню йому не підлягають. Відповідно до ст.ст.203, 215, 230, 231, 570 ЦК України,

Outcome: approved