Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 05 березня 2013 року по 06 жовтня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх синів 02 квітня 2014 ркоу народження [PERSON] та [PERSON], які знаходяться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від позивача з дітьми, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для утримання та виховання синів, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 33% всіх видів заробітку до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 березня 2013 року по 06 жовтня 2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №273, та який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2015 року, копія кого долучена до матеріалів справи (а.с.2). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, долученими до матеріалів справи в копії (а.с. 4, 5). Діти проживають і зареєстровані разом із матірю, про що суду надана довідка КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР від 18 січня 2016 року (а.с. 5) та, відповідно, перебувають на утриманні матері. Позивач з 18 липня 2012 року не працює, про що свідчить запис №17 у трудовій книжці про звільнення за ст. 38 КЗпП України, копія якої долучена до матеріалів справи(а.с.19), та перебуває на обліку в УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, де з вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року отримує одноразову допомогу при народженні двох дітей в розмірі 1935,00 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою Управління №1441 від 14 березня 2016 року (а.с.17). Судом також встановлено, що відповідач за станом здоров?я є працездатним, має постійний заробіток, інших осіб, окрім синів [PERSON] та [PERSON], на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обовязків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з дітьми не проживає, регулярного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання 2 малолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем), перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи та сталий заробіток, інших дітей та непрацездатних членів сімї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, яка не працює та самостійних доходів не має, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved