Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У серпні 2018 року до суду звернулося публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.01.2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Южна столиця» (надалі за текстом - третя особа) було укладено договір про надання овердрафту. Відповідно до умов договору позивач надав третій стороні кредит у розмірі 100 000 гривень на строк 12 місяців під 21 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання було укладено два договори поруки (між позивачем і відповідачем 1 та між позивачем і відповідачем 2 відповідно), згідно з якими відповідач 1 та відповідач 2 зобов`язувалися відповідати за повне та своєчасно виконання боргових зобов`язань третьою особою перед кредитором. Внаслідок допущених порушень умов договору у третьої особи виникла кредитна заборгованість, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 як солідарних боржників з третьою особою заборгованість в розмірі 199 653,15 грн та судовий збір. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.11.2016 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подачі письмових заперечень. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 01.11.2017 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Супрун Г.Б. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 11.09.2018 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від них не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27.01.2014 року між позивачем та третьою особою було укладено договір про надання овердрафту № 103.44372, відповідно до якого позивач надав третій особі кредит у вигляді овердрафту в розмірі 100 000 гривень до 2.01.2015 року під 21 відсоток річних (а.с 6-8). Того ж дня між позивачем і відповідачем 1 було укладено договір поруки від 27.01.2014 року № 298150-ДП2, відповідно до якого останній поручився перед позивачем за виконання усіх зобов`язань третьою особою в повному обсязі як солідарний боржник (а.с. 10-11). Крім того, між позивачем і відповідачем 2 було укладено договір поруки від 27.01.2014 року № 298152-ДП2 на таких самих умовах (а.с. 12-13). 10 червня 2016 року у зв`язку з тривалим простроченням платежів, на адресу позичальника (третя сторона) та поручителів (відповідач 1 та відповідач 2) було надіслано листи з вимогами банку про повне дострокове погашення кредиту (вих. 293/1, 294/1, 295/1) (а.с. 14-16). Згідно з наданим розрахунком розмір заборгованості перед позивачем становить 199 653,15 грн, у тому числі: 99 698,90 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 197,11 грн - проценти за графіком, 32 044,86 грн - проценти за простроченою заборгованістю, 66 712,38 - пеня (а.с. 9). Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2016 року у справі № 916/2124/16 з товариства з обмеженою відповідальністю «Южна столиця» було стягнуто на користь позивача заборгованість за договором про надання овердрафту № 103.44372 від 27.01.2014 року в розмірі 199 653,15 гривень. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, суд дійшов висновку про порушення третьою особою договірних зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами за встановленим графіком платежів та пені. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. За правилами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями п. 2.1 договорів поруки від 27.01.2014 року відповідач 1 та відповідач 2 поручилися перед позивачем за виконання усіх зобов`язань третьої особи у повному обсязі як солідарні з нею боржники. Положення пункту 3.2 договорів передбачають, що поручитель зобов`язаний належно повністю виконати зобов`язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв`язку із порушенням умов кредитних договорів, а також неможливістю виконання ним його зобов`язань. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2 994,80 підлягає стягненню з відповідача 1 та відповідача 2 в рівних частках на користь позивача.

Outcome: approved