Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про встановлення факту проживання однією сім'єю. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2003 році позивач познайомився з відповідачем, з 2004 року вирішили проживати разом. [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що дані факти також встановлювалися в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року. В 2015 році відповідач почав зловживати алкогольними напоями, підіймати руку на позивача, у зв'язку з чим залишила відповідача. Діти проживають з позивачем, відповідач допомоги не надає, встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю позивачу необхідно для подальшого поділу майна, яке сторони набули за час перебування в фактично шлюбних відносинах. Тому, позивач, з урахуванням уточнюючої заяви, просив суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як дружина та чоловік, починаючи з 07.05.2005 року по 23.10.2015 року та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 23.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 22.02.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, зазначивши, що з 2004 року по 2009 рік проживали як одна сім'я, а потім позивач не проживала вдома, до жовтня 2015 року проживала за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні, [PERSON], яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 1995 року знає позивача, є кумою, подругою, з 2006 року знає відповідача, хрестила дочку, до 2015 року приїжджала в гості, гарна сім'я, проблеми почалися з 2014 року. В судовому засіданні, [PERSON], яка була допитана в якості свідка, зазначила, що є матір'ю позивачки, з 2003 року знає відповідача як чоловіка позивачки, до 2015 року жили, а потім розійшлися, сварки почалися між ними приблизно в 2012-2013. В судовому засіданні, [PERSON], який був допитаний в якості свідка, зазначив, що є батьком позивачки, відповідач з 2004 року є чоловіком позивача, жили як одна сім'я, в 2015 році позивач пішла від відповідача. Проте, суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки, під час допиту, свідок зневажливо ставився до відповідача та виражав явну неповагу до нього. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з пояснень позивача, в 2003 році позивач познайомився з відповідачем, з 2004 року вирішили проживати разом, діти проживають з позивачем, відповідач допомоги не надає, встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю позивачу необхідно для подальшого поділу майна, яке сторони набули за час перебування в фактично шлюбних відносинах. Судом встановлено, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Позивач зазначає, що дані факти також встановлювалися в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року (а.с. 10), крім того, додала, що в 2015 році відповідач почав зловживати алкогольними напоями, підіймати руку на позивача, у зв'язку з чим вона залишила відповідача. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що відповідно до п. 5 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Доказами, в розумінні положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Факт сумісного проживання однією сім'єю підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, беручи до уваги показання свідків, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без шлюбу як дружина та чоловік з 07.05.2005 року по 23.10.2015 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved