Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.08.2019 р., яка ухвалою від 09.08.2019 р. (а. с. 64, 70) була прийнята до розгляду, просить поділити її та [PERSON] спільну сумісну власність та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Позов обґрунтований тим, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову або задовольнити позов з визнанням того, що обов`язки за договором позики від 04.06.2014 р., укладеним між ним та [PERSON] , є спільними обов`язками його та [PERSON] , посилаючись на те, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана за кошти, які він позичив 04.06.2014 р. у свого батька, ці кошти не повернуті. У жовтні 2019 р. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, який ухвалою від 30.10.2019 р. було прийнято до розгляду та вимоги за яким об`єднано з первісним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом від 29.11.2019 р. (а. с. 80 - 81, 89 - 90, 96 - 97, 115 - 116), яка ухвалою від 29.11.2019 р. (118 - 119) була прийнята до розгляду, просить визнати за ним та [PERSON] по 1/2 частині боргових зобов`язань за договором позики від 04.06.2014 р., укладеним між ним та [PERSON] , у розмірі 373 944,21 грн. та стягнутих судових витрат у розмірі 3 369,98 грн. Зустрічний позов обґрунтованим тим, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана за кошти, які [PERSON] позичив за згодою [PERSON] [INFO] у свого батька - [PERSON] , про що склав розписку, ці кошти не повернуті. [PERSON] просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що [PERSON] не доведено, що вона знала про укладенням між ним та його батьком 04.06.2014 р. договору позики та що давала згоду на укладення цього договору, а також того, що отримані на підставі цього договору кошти були використані в інтересах сім`ї, про розписку від 04.06.2014 р. їй не було нічого відомо впродовж майже п`яти років, що вказує не те, що розписку було складено з метою зменшення її частки у спільному майні подружжя. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 15.09.2007 р. було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.02.2018 р., та встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2018 р. у цивільній справі № 274/1028/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21.06.2018 р. (а. с. 10, 11) Цим же рішенням зазначений шлюб розірвано. 05.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] зі згоди [PERSON] , викладеній у нотаріально посвідченій заяві від 05.06.2014 р. (пункт 5.4 договору), було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а. с. 47). На підставі вказаного договору за [PERSON] 03.07.2014 р. було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформацією від 06.03.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 15 - 16). Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що квартира, яка стосується предмета спору, не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , при цьому останні проти того, що квартира є їхньою спільною сумісною власністю не заперечували. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що ця квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру, яка стосується предмета спору, є різними, а відтак Суд виходить з того, що ці частки є рівними. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на необхідність відступити від засади рівності часток або збільшити частку [PERSON] у праві власності на квартиру, яка стосується предмета спору, а тому Суд вважає, що підстави для цього відсутні. Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. Судом з`ясовано, що 04.06.2014 р. [PERSON] склав розписку, згідно з якою він нею підтверджує, що взяв у [PERSON] для придбання квартири в борг суму в розмірі 14 000,00 доларів США, яку зобов`язується повернути до 31.12.2018 р. (а. с. 94). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.07.2019 р. у цивільній справі № 274/2265/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, та постановою Житомирського апеляційного суду від 07.10.2019 р., якою зазначене рішення залишено без змін, встановлено, що 04.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого перший позичив у другого грошові кошти у сумі 14 000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2018 р. (а. с. 67 - 69, 84 - 87). Свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] та [PERSON] позичили гроші у 2014 р. у сумі 14 000,00 доларів США на придбання квартири. Обіцяли віддати у кінці 2018 р. Прийшла пора віддавати, він звернувся до [PERSON] , та відповіла, що вона не позичала, позичав [PERSON] , хай віддає. Він мусив подати позов про стягнення заборгованості. Суд присудив, що половину суми віддає [PERSON] , а за іншу половину суми - нічого. [PERSON] та [PERSON] до 2014 р. знали, що в нього та дружини є гроші, бо продали хату у селі, і звертались до них з натяками, що якщо буде потреба у грошах, то чи зможуть він з дружиною позичити гроші. Коли сину [PERSON] та [PERSON] треба було йти у школу, їм не було де жити, вони жили в дядька, потім в мами, там не було умов, [PERSON] плакала, що не може там жити. Найняли квартиру, жили на квартирі. Потім у 2014 р. була розмова між ним, дружиною, [PERSON] та [PERSON] з приводу позичити грошей для придбання квартири. Він знав про пошуки [PERSON] та [PERSON] квартири. Вони шукали квартиру приблизно з місяць. 04.06.2014 р. дзвонить телефон, дзвонив [PERSON] , каже, що треба терміново гроші, знайшли квартиру, грошві треба на завтра. Це було у другій половині дня. Він сказав, що б [PERSON] приїжджав, той приїхав. Вирішили оформити позику при свідках. Склали договір позики, свідки підписалися. Один був, а другого через дорогу запросив, той прийшов. Підписали, перерахували гроші. Він віддав гроші після підписання. Він не у таких літак, що може заробити, тому кошти не дарував. У нього куча проблем, які залишились не вирішені. Крім того, в нього є ще одна дитини. Якщо подарувати одному, то зробити їх ворогами, він не міг цього допустити. Діти молоді, здорові, працюють, віддадуть. Він проживає по [ADDRESS] . У 2014 р. там проживав теж. Розписка писалася у хаті. [PERSON] приїжджав сам позичати гроші, без [PERSON] . Чи купляли квартиру у доларах, чи гривнях - не знає. За яку вартість була придбана квартира - не знає. Якби [PERSON] та [PERSON] приїхали у двох, він би взяв розписку з обох Чому [PERSON] не приїхала, він не знає, вона була вагітна, може їй не можна було труситись у машині. Те, що квартира придбавалась з відстрочкою платежу, йому не повідомляли. Скільки вони заплатили перший внесок - не повідомляли. Купити квартиру на своє ім`я та посилити туди [PERSON] та [PERSON] він не хотів, бо це б було як подарунок. На момент розмов про можливість позичання коштів він не цікавився доходами [PERSON] та [PERSON] . Його завірили, що [PERSON] та [PERSON] будуть працювати та віддавати кошти. Його не цікавило, якими сумами мала віддаватись позика. Термін повернення позики встановлював не він. Може [PERSON] з [PERSON] обговорювали це питання. Під час складення розписки він з [PERSON] прикинули, коли можуть бути віддані кошти, прийшли спільно до висновку, що у кінці 2018 р. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він знає, що [PERSON] позичив гроші [PERSON] . Він приїхав до [PERSON] з поломкою велосипеду, це було десь на початку літа 2014 - 2015 р. На подвір`ї чинили велосипед, в цей час приїхав [PERSON] , останній з [PERSON] пішли в хату. Через півгодини погукали його, щоб він був присутнім як той позичає гроші. [PERSON] передав [PERSON] гроші - у доларах, 14 000,00 доларів. Склали розписку, здається, писав [PERSON] . Він розписався на ній. Потім вони ще покликали сусіда через дорогу. Сусід прийшов, але він вже пішов, що сусід робив - не бачив. Він вказував на розписці паспортні дані. З собою в нього паспорта не було. Але він потім поїхав звірився, що правильно. Він випадково туди попав. Велосипед починив. Який був день тижня він не пам`ятає, було після обіду, не у вечорі. При ньому гроші рахували. Яка була погода - не пам`ятає. [PERSON] приїжджав на автомобілі сам, він бачив його одного. [PERSON] не була присутня. Розписка писалась у веранді, їх було троє, ще жінка ходила [PERSON] , але вона не була присутньою. Станом на 04.06.2014 р. курс Національного банку України становив 11,87 грн. за 1 долар США, а відтак [PERSON] позичив [PERSON] еквівалент 166 180,00 грн. За умовами укладеного 05.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] зі договору купівлі-продажу квартири, квартира [ADDRESS] , продавалась за 169 090,00 грн., при цьому 121 090,00 грн. мали бути сплачені під час оформлення договору, а 48 000,00 грн. - до 05.07.2014 р. (а. с. 47). При цьому [PERSON] не подала будь-яких доказів, які б вказували, що на момент укладення зазначеного договору вона та/або [PERSON] мали власні грошові кошти у розмірі 169 090,00 грн. (121 090,00 грн.), які і були витрачені на купівлю квартири [ADDRESS] . Оцінивши наведене вище, Суд приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 14 000,00 доларів США, позичені [PERSON] у [PERSON] на підставі договору позики від 04.06.2014 р., були позичені для придбання квартири [ADDRESS] , з метою проживання у квартирі [PERSON] , [PERSON] та їхнього сина, тобто договір позики був укладений в інтересах сім`ї, ці кошти були витрачені для придбання вказаної квартири, тобто використані в інтересах цієї сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Незнання [PERSON] про укладення договору позики від 04.05.2014 р. та ненадання нею згоди на його укладення, зважаючи на викладену норму статті 65 Сімейного кодексу України, не має значення для створення обов`язків для неї за цим договором, оскільки умовами їх створення є укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих на його підставі коштів в інтересах сім`ї. Таким чином договір позики від 04.06.2014 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , створив обов`язки і для [PERSON] . Разом з тим, Суд не визначає розміру обов`язків [PERSON] та [PERSON] за зазначеним договором позики, оскільки встановлення цього розміру має здійснюватись безпосередньо під час розгляду позову до [PERSON] про стягнення з неї відповідної заборгованості, при цьому з таким позовом, в залежності від обставин, може звернутись як [PERSON] , так і [PERSON] (зокрема, у разі виконання ним обов`язку з повернення у повному розмірі коштів за договором позики від 04.06.2014 р. [PERSON] ). Тобто зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з формулюванням у відповідності до частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України.

Outcome: partial