Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де треті особи - Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, [PERSON], Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання недійсною реєстрацію, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 27 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №1462 позивачка є власником 2/9 частки квартири [ADDRESS], крім того 1/9 частина зазначеної квартири належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2012 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 2-126. Разом з нею в спірній квартирі зареєстрований [PERSON], який є батьком її чоловіка, однак в квартирі не проживає, не користуються нею, не несе витрат на її утримання. Тому позивач звернулася до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; визнати недійсною реєстрацію відповідача за вищезазначеною адресою; зобов'язати Амур-Нижньодніпровський районний відділ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України зняти з реєстрації (виписати) відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволені позову наполягали. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №76 (1569) від 02.10.2014 року повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача та її представника вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON], до суду не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Третя особа Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 27 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 1462 позивачка є власником 2/9 частини квартири [ADDRESS]. Також 1/9 частина зазначеної квартири належить позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2012 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 2-126 (а.с.4,8). [PERSON], який є батьком чоловіка позивача [PERSON], залишається зареєстрованим в [ADDRESS], однак ні коли в квартиру не вселявся, не мешкає в ній без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та показами допитаного в судовому засіданні свідка. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Головне управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання реєстрації недійсною, оскільки дані вимоги позивачем не доведено. Крім того, відповідач не є належним відповідачем по даним вимогам. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: partial