Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось в суд до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 13 червня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (ВАТ «Родовід Банк» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4.1/АА-348.07.2. Відповідно до умов цього договору банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на суму 20758 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 13 червня 2014 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди від 31 жовтня 2008 року до кредитного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 16 % річних. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] договір поруки від 13 червня 2007 року. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Відповідач умови кредитного договору не виконує. Станом на 25 грудня 2014 року відповідачем не повернуто кредитні кошти в сумі 3540 доларів 89 центів США та 50813 гривень 09 копійок, що складається з: - 3540 доларів 89 центів США - сума поточної заборгованості за кредитом; - 46453 гривні 63 копійки - сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; - 4359 гривень 46 копійок - 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк», третя особа [PERSON] про визнання зобов'язань таким, що припинились. У зустрічній позовній заяві вказано, що відповідно до п. 1.3. ст. 1 договору поруки поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. 31 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] була підписана додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої була збільшена процента ставка з 12, 5 % до 16 % річних. Згоди на таке збільшення [PERSON] не надавала. Крім того, до договору поруки не вносились зміни щодо збільшення обсягу відповідальності [PERSON] ПАТ «Родовід Банк» не пред'явило до неї вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у визначений законодавством шестимісячний строк, тому порука вважається припиненою. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати такими, що припинились, її зобов'язання за договором поруки від 13 червня 2007 року. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що зобов'язання за кредитним договором не були виконані в повному обсязі, тому й відсутні підстави для припинення поруки. Боржник періодично сплачував заборгованість по кредиту, тому строк позовної давності не пропущений. Також зазначив, що за зустрічним позовом такий строк пропущений. Представник відповідачів за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечував. Пояснив суду, що банк нарахував пеню, починаючи з 2010 року, чим порушив встановлений строк позовної давності. Законодавством передбачено, що до неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, сума пені за несплату кредиту становить 1376 доларів 93 центи США та за несплату процентів по кредиту - 51 долар 97 центів США. Зазначив, що 3 % річних не мають стягуватись з відповідачів за первісним позовом, оскільки 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Разом з тим, умовами кредитного договору вже передбачені проценти за користування кредитом. Вважає, що за первісним позовом пропущений строк позовної давності, оскільки платежі по кредиту мали бути щомісячними і такий строк для кожного місяця обраховується окремо. Підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4.1/АА-348.07.2 (а.с. 10-15). Відповідно до умов цього договору банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на суму 20758 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 13 червня 2014 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди від 31 жовтня 2008 року до кредитного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 16 % річних. 31 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] була підписана додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої була збільшена процента ставка з 12, 5 % до 16 % річних (а.с. 16-17). ВАТ «Родовід Банк» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Родовід Банк» (а.с. 56-65). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] договір поруки від 13 червня 2007 року (а.с. 18-19). Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено розмір та умови надання кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних. Строк дії кредитного договору закінчився 13 червня 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідачів за первісним позовом звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що платежі по кредиту мали бути щомісячними і такий строк для кожного місяця обраховується окремо. Разом з тим, ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З розрахунку заборгованості вбачається, що боржником суми на погашення кредитного договору періодично вносились, що свідчить про визнання боргу та переривання строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності до вимог позивача застосуванню не підлягає, умови кредитного договору [PERSON] виконані не були, тому суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Санкції передбачені статтею 625 ЦК України є встановленою законом відповідальністю за порушення грошового зобов'язання та мають іншу правову природу, ніж неустойка (пеня). Зі змісту п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що три проценти річних від простроченої суми полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Представником позивача за первісним позовом наданий суду розрахунок заборгованості станом на 29 вересня 2015 року, з якого вбачається, що сума заборгованості по кредиту та процентам становить 3389 доларів 89 центів США та сума 3 % річних складає 7643 гривні 44 копійки. Зазначені суми підлягають стягненню з відповідачів солідарно. Разом з тим, вимога про стягнення нарахованої пені підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, стягненню підлягає нарахована пеня за період з 15 січня 2014 року по 15 січня 2015 року в розмірі 29602 гривні 52 копійок, що складається з: - 28580 гривень 18 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 1022 гривні 35 копійок - пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору станом на 29 вересня 2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 154-157). Суд вважає, що не ґрунтуються на законі вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання зобов'язань таким, що припинились. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Представник [PERSON] зазначає, що 31 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] була підписана додаткова угода до кредитного договору, відповідно до якої була збільшена процента ставка з 12, 5 % до 16 % річних. Згоди на таке збільшення [PERSON] не надавала. Крім того, до договору поруки не вносились зміни щодо збільшення обсягу відповідальності [PERSON] Тому, вважає, що порука [PERSON] припинена. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Пунктом 1.1. договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 28.4.1/АА-348.07.2 від 13 червня 2007 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Отже, вбачається, що поручитель під час укладення договору поруки, дала згоду на зміну основного зобов'язання. Таким чином, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення суми позову солідарно з усіх відповідачів ґрунтуються на законі з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З огляду на наведене, первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. З урахуванням часткового задоволення первісного позову та на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає судовий збір в розмірі 1102 гривні 21 копійки.

Outcome: partial