Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з жовтня 2010 року по січень 2015 року вона працювала в КУ Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження». Була звільнена за згодою сторін. Разом з тим, в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку та виникла заборгованість в розмірі 5344,94 грн. Через наявність вини установи, відповідач має виплатити їй заборгованість за весь час затримки, що становить 14 690,80 грн. Вказала також, що в даний час комунальна установа, де вона працювала, знаходиться на непідконтрольній території, а установа фінансувалась через казначейські установи, тому головне управління ДКС України в Луганській області є належним відповідачем та має їй виплатити заробітну плату та компенсацію за затримку. Просила суд визнати КУ Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження» належним відповідачем; стягнути з КУ Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження» на її користь 20 035,74 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині платежу за один місяць. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що працювала вона в комунальній установі. Зважаючи на здійснення платежів казначейською службами нарахування заробітної плати на карточки, тому це є належний відповідач по справі. Щодо залучення комунальної установи як співвідповідача заперечує, оскільки вони їй нічого не виплатять. Просила задоволити позов. У судове засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, КП Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження», Луганська обласна рада не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області подав суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоводенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 15 вересня 2010 року [PERSON] була прийнята на посаду вчитель-реабілітолог Комунальної установи Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження». 01 квітня 2013 року переведена на посаду асистента вчителя-реабілітолога. Відповідно до наказу №4/1-ОС від 26 січня 2015 року [PERSON] звільнена з посади за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Встановлено, що установа не виконала цей обов'язок. Тому виникла заборгованість по виплаті сум, що належали [PERSON] при звільненні з роботи, у розмірі 5344,94 грн. Ця обставина підтверджується копією довідки №5 від 15 січня 2015 року директора Центру «Відродження» вбачається, що заборгованість установи по заробітній платі становить 5344,94грн. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ч.1 ст.116 цього Кодексу, підприємство, установа та організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.8 порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом розяснено право позивача залучити до справи належного відповідача, та за відсутності згоди позивача, що передбачено ст. 33-35 ЦПК України, суд залучив КУ Луганський обласний центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Відродження» у якості третьої особи. За таких обставин, оскільки позивач вимоги до комунальної установи не предявив, не заявив клопотання щодо залучення у якості співвідповідача, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed