Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість відповідно до розписки від 11 квітня 2016 року в розмірі 2\~300 доларів США та три відсотки річних за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року у розмірі 1\~896,00 грн., а також сплачену суму судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором позики відповідачем власноруч була написана розписка, згідно якої відповідач зобовязався до 12 липня 2016 року повернути позивачу 2\~300 доларів США (за офіційним курсом НБУ на момент звернення до суду 2 300 доларів США складає 59\~455 грн.). Після настання строку виконання зобовязання відповідач почав ухилятись від повернення боргу, уникати дзвінків позивача. Зазначив, що на час укладення даного договору поруки відповідач був чоловіком доньки позивача, а на даний час шлюб між відповідачем та донькою позивача розірваний. Відповідач не повернув борг, чим не виконав взяті на себе зобовязання за борговою розпискою, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. При цьому, просив також стягнути з відповідача на користь позивача 3 відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року, тобто за 388 днів прострочення, у розмірі 1896,00 грн. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 квітня 2016 року [PERSON] надав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 2\~300,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 11 квітня 2016 року (а.с. 9). Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повернути позивачу борг у сумі 2\~300,00 доларів США 11 липня 2016 року. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача. Відповідач [PERSON] в свою чергу порушив взяті на себе зобовязання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк, тобто до 11 липня 2016 року. Таким чином, на теперішній час сума неповернутої позики становить 2\~300,00 доларів США. Позивач зазначив, що відповідач уникає будь-яких контактів з позивачем та позику не повертає. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 09 серпня 2017 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими. При цьому, згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Згідно розяснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до частини першої\~статті 192 ЦК\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Сума заборгованості відповідача за договором позики від 11 квітня 2016 року становить 2\~300,00 доларів США. Станом на 03 жовтня 2017 року НБУ встановив офіційний курс валюти: 1 долар США - 26,65 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 2\~300,00 доларів США х 26,65 грн. станом на 03 жовтня 2017 року дорівнює 61\~295,00 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року у розмірі 1\~896,00 грн. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобовязання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 11 квітня 2016 року за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2017 року становить 61\~295,00 грн. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року складають 1\~954,72 грн. (61\~295,00 грн. х 3% х 388 днів прострочення / 365 = 1\~954,72 грн.). Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1\~896,00 грн., а суд враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року саме у розмірі 1\~896,00 грн. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором позики від 11 квітня 2016 року у загальному розмірі 63\~191,00 грн., яка складається з: основної суми заборгованості - 61\~295,00 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 11 липня 2016 року по 02 серпня 2017 року - 1\~896,00 грн. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 192, 525, 526, 533, 610, 612, 625, 1046 -1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved