Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

у січні 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що проживають у кімнатах 6, 7 площею 35,2 м2 комунальної квартири [ADDRESS] . У вказані кімнати квартири вони вселились на підставі ордеру № 589, виданого 09.07.2004 року «Спецжитлофонд» на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 07.07.2004 року № 364-у, на житлове приміщення на сім`ю з чотирьох осіб жилою площею 35,6 м2, яке складається з двох кімнат комунальної квартири на [ADDRESS] . Згодом в одній кімнаті було самовільно встановлено перегородку для покращення житлових умов. 09.02.2009 року Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація на підставі розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 видала ордер № 014812 серія Б на сім`ю з 4-х осіб на жиле приміщення жилою площею 34,9 м2, яке складається з 3-х кімнат комунальної квартири на [ADDRESS] , хоча в технічному паспорті площа кімнат 6,7 встановлена 35,2 м2. У 2013 році Відділом приватизації Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації було відмовлено у прийнятті заяви про приватизацію житла з посиланням на те, що ордер № 014812 від 09.02.2009 року не відповідає дійсним технічним характеристикам, оскільки у ньому зазначена кількість кімнат не відповідає кількості кімнат, визначених технічним паспортом. Всі звернення до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації з приводу належним чином оформленого ордеру були безрезультатними, тому у 2015 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 щодо видачі ордеру на три кімнати в квартирі [ADDRESS] та зобов`язання видати належним чином оформлений ордер на право зайняття двох кімнат у вказаній квартирі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року в задоволенні позову було відмовлено, проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року було скасовано та ухвалено нове, котрим позов [PERSON] було задоволено частково: визнано незаконним розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 в частині надання жилого приміщення [PERSON] з сім`єю з 4 осіб жилою площею 34,9 м2, яке складається з 3 кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS] та зобов`язано ліквідаційну комісію Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації видати ордер [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення площею 35,2 м2, яке складається з двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] . Звернувшись до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - відповідача з вимогою виконання рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2016 року, отримали відмову з посиланням на те, що новоутворена Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація не несе відповідальності за попередню юридичну особу, і рекомендацією звернутись до суду. Тому, вважаючи свої права порушеними, вимушені звернутись до суду із вказаним позовом задля їх захисту на право зайняття жилого приміщення площею 35,2 м2, яке складається з двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] . Ухвалою від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі з визначенням проведення розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання на 11.04.2019 року (а.с. 54-55). 11.04.2019 року справа не розглядалась, підготовче засідання відкладено на 14.08.2019 року (а.с. 60). 14.08.2019 року підготовче засідання відкладено на 14.11.2019 року (а.с. 72). 14.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.02.2020 року (а.с. 78). Ухвалою від 20.02.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи на 02.06.2020 року (а.с. 94). 02.06.2020 року у справі оголошено перерву до 29.10.2020 року (а.с. 103). На адресу суду відзив відповідача не надходив. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задовольнити, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що новоутворена Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація не є правонаступником Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, а також те, що позивачам вже було відмовлено у 2015 році у видачі ордеру, тим паче, що видача повторно ордеру законодавством не передбачена. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі у справі проживають у кімнатах 6, 7 площею 35,2 м2 комунальної квартири [ADDRESS] . У вказані кімнати квартири вони вселились на підставі ордеру № 589, виданого 09.07.2004 року «Спецжитлофонд» на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 07.07.2004 року № 364-у, на житлове приміщення на сім`ю з чотирьох осіб жилою площею 35,6 м2, яке складається з двох кімнат 91, 92 комунальної квартири на [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згодом в одній кімнаті було самовільно встановлено перегородку для покращення житлових умов. 09.02.2009 року Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація на підставі розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 видала ордер № 014812 серія Б на сім`ю з 4-х осіб на жиле приміщення жилою площею 34,9 м2, яке складається з 3-х кімнат 6, 7, 8 комунальної квартири [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно технічного паспорта станом на 01.02.2018 року на квартиру [ADDRESS] , кімнати 8 не існує, кімната 6 має площу 17,2 м2, кімната 7 - 18,0 м2 (а.с. 11-16). Згідно листа Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 100-100/оп/0-275-877 від 02.03.2017 року відмовлено у видачі ордеру, котрий би відповідав вимогам технічної документації (а.с. 50). Листом Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 100-100/0-263-757 від 03.03.2018 року позивачам рекомендовано привести документи для приватизації житла у судовому порядку у відповідність з технічною документацією, зокрема, ордер (а.с. 49). Крім того, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2016 року було скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року та ухвалено нове, котрим позов [PERSON] до ліквідаційної комісії Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання розпорядження недійсним було задоволено частково: визнано незаконним розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 в частині надання жилого приміщення [PERSON] з сім`єю з 4 осіб жилою площею 34,9 м2, яке складається з 3 кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS] та зобов`язано ліквідаційну комісію Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації видати ордер [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення площею 35,2 м2, яке складається з двох кімнат в комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с. 83-89). Так, вказаним судовим рішенням було встановлено, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, метою видачі [PERSON] на підставі розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 ордеру № 014812 серія Б на сім`ю з 4-х осіб на жиле приміщення жилою площею 34,9 м2, яке складається з 3-х кімнат комунальної квартири на [ADDRESS] , було впорядкування проживання мешканців гуртожитку та можливості приватизації займаних ними жилих приміщень у будинку [ADDRESS] , який закріплений на праві повного господарського відання за комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та яким у 2004 році було видано [PERSON] ордер № 589 на зайняття двох кімнат у зазначеному будинку жилою площею 35,6 м2 у комунальній квартирі, який входив до відомчого житлового фонду. Саме вказане підприємство звернулось з листом № 044/24-7096 від 07.11.2008 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням видати ордери згідно з розподілом, наданим КП «Спецжитлофонд» на підставі рішення громадської комісії з житлових питань виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформленого протоколом № 6 від 08.09.2008 року, відповідно до якого [PERSON] на чотири особи було вирішено надати кімнати № №6,7,8 у загальній квартирі [ADDRESS] жилою площею 34,90 м2 (загальна - 51,59 м2) на сьомому поверсі. Листом за № 100-100/оп/0-1892-4854 від 25.11.2015 року Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила, що вищевказаним протоколом № 6 від 08.09.2008 року було погоджено видати ордер Осадчому А.М. на кімнати №№ 6,7,8 у загальній квартирі на [ADDRESS] . При цьому актом прийому-передачі від 11.12.2008 року № 1/461 встановлено, що кімнати №№ 6,7,8 мають житлову площу відповідно 17,2 м2, 10,5 м2, 7,2 м2, що в сумі становить 34,9 м2. На підставі вказаної інформації, п. 14 розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 26.01.2009 року № 48 [PERSON] разом з родиною на 4 особи (він, дружина, дочка, син) був виданий ордер № 014812 на кімнати №№№ 6,7,8 в комунальній квартирі [ADDRESS] . Фактично [PERSON] з сім`єю як займав дві кімнати у квартирі після заселення в комунальну квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру № 589, виданого Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» щодо надання йому двох кімнат жилою площею 35,6 м2, так і займає. Питання про надання будь-якої іншої житлової площі ніж ту, до якої [PERSON] заселився на підставі ордеру № 589, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 07.07.2004 року за № 364-у 09.07.2004 року Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», жодним органом не вирішувалось, що свідчить про те, що протиріччя у зазначенні житлової площі виникли з підстав невідповідності наданої КП «Спецжитлофонд» Голосіївській районній у м. Києві державній адміністрації інформації щодо займаної [PERSON] жилої площі. З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за № 8484 (И-2015) від 02.07.2015 року вбачається, що інвентаризація квартири квартирі [ADDRESS] станом на 2009 рік не замовлялась і не виконувалась. Проте, видавши розпорядження від 26.01.2009 року № 48 щодо видачі ордеру [PERSON] на кімнати [ADDRESS] не перевірила наявність технічного паспорту на вказані приміщення, наявність якого є обов`язковою умовою при вирішенні питання щодо надання жилих приміщень, чим було порушено порядок і умови надання жилих приміщень [PERSON] при постановленні розпорядження від 26.01.2009 року № 48. На момент розгляду даної справи судом також встановлено, що позивачі проживають у кімнатах 6, 7 площею 35,2 м2 комунальної квартири [ADDRESS] , правомірність їх вселення та проживання у вказаних кімнатах ніким, зокрема, відповідачем, не заперечується, так само як і фактично не заперечуються заявлені у позові вимоги, крім посилання лише на неможливість виконання судового рішення. Відповідачем також не надано суду доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування позиції позивачів у справі. Разом з тим, судом встановлено, що позивачі позбавлені реалізувати гарантоване їм право на приватизацію з огляду на допущені помилки при видачі державними органами документів. Відповідно до ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Статтею 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян - до органу приватизації потрібно подати пакет документів, в тому числі копію ордеру про надання житлової площі. Належним чином оформлений ордер позивачу не видано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Тому, на підставі викладеного, враховуючи обставини справи, наявність встановленого факту неналежної поведінки відповідача щодо виконання свої функцій, а також наведені позивачами причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved