Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 40,08% на рік, кінцевий термін повернення 07.06.2007 року. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки від 09.06.2005 року, укладеним з [PERSON] та договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «А-Банк». Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 23.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 79884,16 грн., а саме: 4633,55 грн. заборгованість за кредитом, 26047,83 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 0 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 49202,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 69884,16 грн., та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн., стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 40,08% на рік, кінцевий термін повернення 07.06.2007 року. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки від 09.06.2005 року, укладеним з [PERSON] та договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивачем заявлено, що відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 23.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 79884,16 грн., а саме: 4633,55 грн. заборгованість за кредитом, 26047,83 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 0 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 49202,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором . Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року закінчився 07.06.2007 року, позовна давність за даним договором сплинула 07.06.2010 року. Позивач звернувся з позовом до суду 30.01.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів , що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу так і предявлення до нього позову. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Вимоги до [PERSON], як до поручителя, банк на протязі 6 місяців після спливу строку дії договору не предявляв. З урахуванням того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 07.06.2007 року, а договір поруки з ПАТ «А-Банк» було укладено після закінчення дії основного договору, тому відсутні підстави для стягнення боргу за цим договором поруки. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed