Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказала, що 21 жовтня 2006 року уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано між ними 20 лютого 2013 року. Від спільного подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від доходу щомісячно з 01 вересня 2020 року. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що він знаходиться на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, розмір якої складає 8787 грн на місяць та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» такий вид доходу не буде мати довготривалий або постійний характер. Інших доходів на час розгляду справи він не має, вважає за необхідне запропонувати розмір аліментів в сумі 4500 грн на обох дітей, що є більше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів, вказаний у діючому законодавстві. Додатково відповідач вказує на те, що ще до вирішення справи по суті він належним чином добросовісно виконує батьківські обов`язки з утримання своїх дітей шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивачки. В судовому засідання позивачка доводи позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив задовольнити позов частково, призначити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно на обох дітей. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, відповідно. Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , постійно проживають з позивачкою, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Незважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному позивачкою розмірі. Крім того, позивачка також за законом має обов`язок приймати участь в утриманні дітей, які проживають з нею, так само як і батько дітей. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дітей. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що відповідач не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, є працездатною особою, не є інвалідом чи пенсіонером, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, що свідчить про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Посилання відповідача на те, він постійно кожного місяця перераховує позивачці грошові кошти на утримання дітей, не має правового значення для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Вимога відповідача, викладена у відзиві на позов, про визначення аліментів на утримання дітей у розмірі 4500 грн не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 185 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із сиситемного аналізу зазначеної норми права вбачається, що саме за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу у твердій грошовій сумі. Із позовної заяви вбачається, що позивачка, з якою проживають діти, просила стягнути аліменті на їх утримання у частці від доходу відповідача. Таким чином, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі у відповідності до вимог статті 184 СК України лише за заявою одержувача аліментів, а із позовної заяви вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей саме від частки заробітку (доходу) відповідача, а не в твердій грошовій сумі, і у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: partial