Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі банк), звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 19 вересня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умови). Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 09 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 25\~941,22 грн., з яких: 0,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1\~316,71 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19\~463,02 грн. пені за прострочене зобов`язання; 3\~450 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1\~211,49 грн. штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, банк просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві представник позивача просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. 19 вересня 2011 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір,\~згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил представлення банківських послуг у Банку, в якій висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами, Тарифами та пам`яткою клієнта складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» (далі Тарифи) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданого банком розрахунком заборгованість\~\~відповідача за вказаним кредитним договором станом на 09 липня 2019 року склала 25\~941, 22 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1\~316,71 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 19\~463,02 грн. пені за прострочене зобов`язання; 3\~450 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1\~211,49 грн. штрафу (процентна складова). За змістом\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною\~1\~ст.1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а\~\~також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (ст.611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому (ст.ст.1048, 1050 ЦК України). Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 19.09.2011 по тілу кредиту складає 0,00 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Але надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1316,71 грн., пені за прострочене зобов`язання у розмірі 19\~463,02 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3450 грн., та штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 1211,49 грн. (процентна складова). Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] банк дотримався вимог, передбачених ч.2\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Також суд звертає увагу на той факт, що банк просив стягнути з відповідача заборгованість по двом видам пені та штрафам (неустойку) за порушення зобов`язань позичальника по кредитному договорі. Однак згідно наданого розрахунку банку відповідач станом на 09.07.2019 не має невиконаних зобов`язань по кредитному договору № б/н від 19.09.2011 по несплаті тіла кредиту, відсотків та комісії. Відповідно до положень ст.ст.610-611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За правилами\~статті 549 ЦК України неустойкою\~(штрафом, пенею) є\~грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки згідно\~наданого банком\~розрахунку відсутні факти порушення відповідачем зобов`язань по кредитному договору (відсутня заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, комісії згідно договору), тому судом не встановлено правових підстав для стягнення неустойки з відповідача. Відтак позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, тому в їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed