Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати довіреність від 09.12.2011 року удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі - продажу транспортного засобу та визнати за ним право власності на автомобіль марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий седан - В, шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 17.01.2012 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 14000 доларів США, що становило за курсом комерційних банків на той момент - 112000 грн. Позивач зазначив, що у зв`язку із скрутним становищем, він не ставив даний автомобіль на облік в органах ДАІ, з обліку його не знімав. 09.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] (дружина позивача) отримали довіреність від [PERSON], згідно якої відповідачем було надано право розпоряджатися, відчужувати, знімати та ставити автомобіль на облік в органах державної автомобільної інспекції легковим. Строк довіреності на ім'я позивача був встановлений до закінчення строку основної довіреності, а саме до 09.12.2014 року. В момент передачі грошових коштів [PERSON] в сумі 112000 грн., останній передав позивачу оригінал свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 18.08.2006 року РЕВ 1-го МВ ДАІ при УМВСУ в Дніпропетровській області. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів в якості оплати за автомобіль [PERSON] власноруч написав розписку. Позивач дізнався, що право власності на зазначений автомобіль було зареєстровано за [PERSON], а [PERSON] так само придбав у нього автомобіль за довіреністю від 09.12.2011 року. Позивач вказує, що [PERSON] запевнив його у тому, що він законно купив зазначений автомобіль у [PERSON] та здійснив із останнім повний розрахунок, на підтвердження чого надав йому оригінал розписки. 15.07.2013 року від працівників ДАІ позивачу стало відомо, що на його авто було накладено арешт у зв'язку із боргами [PERSON] З цих підстав спірний автомобіль було поставлено на штрафний майданчик, про що було складено відповідний акт. За таких обставин позивач був змушений звернутися до суду з метою захисту свого порушеного майнового права на автомобіль, що був добросовісно придбаний ним у відповідача [PERSON], та яким позивач за весь час з моменту придбання володіє та відкрито користується. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні було встановлено, що право власності на автомобіль марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий седан - В, шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). 09.12.2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] довіреність, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №5241, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] курувати, розпоряджатись, знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль (а.с.10). 17.01.2012 року [PERSON] передав [PERSON] автомобіль марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий седан - В, шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], на підставі розписки (а.с.7). 17.01.2012 року позивач та третя особа - [PERSON] отримали довіреність від [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрована в реєстрі за №5241, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] курувати, розпоряджатись, відчужувати на свій розсуд та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль (а.с.8). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що позивач до теперішнього часу спірне авто з обліку в органах ДАІ не знімав, та не реєстрував на себе. Дані обставини підтверджені у судовому засіданні поясненнями сторін. Також, як встановлено в судовому засіданні, на спірне авто було накладено арешт у зв'язку із боргами власника вказаного рухомого майна - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). З цих підстав спірний автомобіль було постановлено на штрафний майданчик. Посилання позивача на те, що він набув права власності на автомобіль HYUNDAI на законних підставах, оскільки за спірне авто ним було передано кошти [PERSON] у розмірі 112000 грн., а також той факт, що відповідач видав на його ім'я довіреність, згідно якої він передав усі повноваження власника автомобіля ще у 2012 році, та даний факт також підтверджується копією розписки, яка написана власноруч [PERSON] щодо отримання ним коштів за вчинений продаж автомобіля [PERSON] від 09.12.2011 року (а.с.9), є не обґрунтовані та не відповідають нормам діючого законодавства. Так, згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як вбачається, закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, проте, п. п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів. а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів. мотоциклів усіх типів. марок і моделей. причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила). затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин. що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів. що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджуються документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою. виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами. нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ. а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих вище документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів не зареєстрованих у підрозділах ДАІ. не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умовами сплати їх власниками передбачених законодавством податків. Реєстрація транспортних засобів скасовується в разі встановлення факту, що документи. які посвідчують особу власника. підтверджують правомірність придбання транспортного засобу або право на користування та розпорядження ним, є фіктивними чи підробленими. Реєстрація транспортних засобів також скасовується уразі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його складових частин. Отже, позивач здійснив купівлю автомобіля з порушенням вимог п. 8 Правил, відповідно до якого перед відчуженням автотранспортного засобу здійснюється його зняття з обліку в органах державної автоінспекції. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 392 ЦК України позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Метою використання вказаного позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально визначеного майна, власником якого є позивач або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно та ст. 16 ЦК України, яка визначає визнання права як способу захисту цивільних прав та інтересів. Умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на майно. ЦК України визначивши, що власник здійснює право власності своїм майном на свій розсуд, в той же час не визначає конкретних доказів, якими останній повинен підтверджувати своє суб'єктивне право. Такими доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, в даному випадку, доказами, що підтверджують наявність у позивача права власності на майно є правовстановлюючі документи. Перелік таких документів щодо рухомого майна наведено у зазначених вище Правилах державної реєстрації та обліку автомобілів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, власником вказаного рухомого майна є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для визнання права власності на рухоме майно за позивачем, при наявності у справі даних, що підтверджують державну реєстрацію рухомого майна за [PERSON], як власником цього майна. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу у визнанні довіреності від 09.12.2011 року удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі - продажу транспортного засобу та визнанні за ним право власності на автомобіль марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2006 року випуску, тип ТЗ - легковий седан - В, шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed