Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09.07.2013 року, права забудовника шляхом визнання за ним права зареєструвати в державній реєстраційній службі домоволодіння №77 по вул.Шепотиленко в м.Маріуполі Донецької області, що складається з житлового будинку літ. В-1, 1961 року побудови, житловою площею 14,10 кв.м., загальною площею 32,70 кв.м., сіней літ. в-1, 1961 року побудови, літньої кухні літ. Б-1, 1950 року побудови, вбиральні літ. Г-1, 1960 року побудови, сараю літ. Д-1, веранди літ. в.1, 1961 року побудови, замощення літ. 1-2, 1960 року, на своє імя. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.07.2013 року померла [PERSON], яка на день смерті проживала в [INFO]. На день її смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, яке належало на праві особистої власності її чоловіку [PERSON], на підставі рішення Орджонікідзевськогго нарсуда від 24.01.1948 року. Після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину, проте не оформила свої спадкові права. За вказаним рішенням суду від 24.01.1948 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок літ. А-1, що розташований в м.Маріуполі по вул.Шепотиленко, 77, який в подальшому був знесений та на його місці був побудований інший будинок, але не зареєстрований в БТІ. Позивач вказує, що є спадкоємцем за законом 4 черги після смерті [PERSON] відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19.10.2015 року. Проте оформити свої спадкові права не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок по літ. В-1, а всі питання, повязанні із визнанням прав забудовника або визнанням права власності підлягають розгляду в судовому порядку. В нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформлені спадкових прав через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок літ. В-1. Земельна ділянка під домоволодінням по вул.Шепотиленка, 77 була виділена [PERSON] на підставі рішення [PERSON] райвиконкому від 1937 року. На даній земельні ділянці був знесений існуючий будинок та побудований інший в 1961 році без введення його в експлуатацію та реєстрації права власності на спадкодавця. На сьогоднішній день позивач, як спадкоємець не має можливості зареєструвати права власності на новозбудовані обєкти, оскільки реєстрація таких будівель здійснюється особисто особою, якій виділено земельну ділянку, тобто спадкодавцем. Також позивач вказує, що до нього перейшли всі права та обовязки спадкодавця на недобудований будинок, в тому числі права забудовника на проведення будівництва житлового будинку, які належали [PERSON], а в подальшому його дружині [PERSON], та після смерті останньої перейшли до позивача, як спадкоємця четвертої черги за законом. Позивач в судовому засіданні повністю підтвердив заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просив суд задовольнити позов повністю. Представник Маріупольської міської ради, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірне нерухоме майно належало чоловікові спадкодавця, позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували перебування спадкодавців в шлюбі. Крім того, позивачем не було представлено доказів проживання [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] в зазначеному домоволодінні, також просив витребувати спадкову справу після смерті [PERSON] та надати докази відведення земельної ділянки спадкодавцю. В подальшому просив розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення сторін ти вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 06.06.2007 року [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер 05 червня 2007 року, актовий запис № 761 від 06.08.2013р. [PERSON] з 05.02.1936 року по день своєї смерть перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-НО №252325. [PERSON] на підставі рішення Іллічівського народного суду м.Маріуполя від 24.05.1948 року на праві власності належало домоволодіння по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі. Згідно з довідкою, виданою Жданівським БТІ від 26.07.1956 року, право власності за [PERSON] на підставі рішення суду було зареєстровано у встановленому законом порядку. Крім того, вказаним рішення суду було встановлено, факт того, що позивачу [PERSON] в 1937 році на підставі постанови [PERSON] райвиконкому м.Маріуполя було виділено земельну ділянку по вул.Шепотиленко, 77 для будівництва будинку. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу вказаних положень ст. 61 ЦПК України наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обовязковими для врахування судом. В даному судовому засіданні позивач не мав обєктивної можливості представити до суду вказану постанову про виділення [PERSON] земельної ділянки в 1937 році у зв'язку із відсутністю вказаного документу та його втратою попереднім власником. Крім того, судом надсилалися запити до архівного відділу Маріупольської міської ради та до Державного архіву Донецької області з метою витребування наявних відомостей про виділення земельної ділянки в 1937 році [PERSON] За надісланими відповідями з вказаних установ слідує, що з місцевого архіву м.Маріуполя всі документи, що створені до 1992 року, передані на зберігання до Державного архіву Донецької області. Водночас згідно відповіді з Державного архіву Донецької області від 04.05.2016 року діяльність даного архіву призупинена у звязку з тим, що документи залишилися в м.Донецьк на території непідконтрольній органам державної влади України, що унеможливлює пошук документів про виділення земельної ділянки в 1937 році. Попри це, з огляду на встановлення преюдиціального факту рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.05.1948 року щодо наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку, суд вважає доведеним належними та достатніми доказами факт виділення [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва у встановленому законом порядку по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі. Після смерті [PERSON] 05 червня 2007 року відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Проте спадкова справа після смерті [PERSON] нотаріусом не заводилася та будь-яких осіб, які б окремо зверталися із заявою про прийняття спадщини нотаріусом не встановлено, що підтверджується листом з Третьої маріупольської нотаріальної контори від 07.04.2016 року та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 07.05.2016 року. Згідно домової книги на домоволодіння в будинку по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі на час смерті [PERSON] в 2007 році проживала його дружина [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням цих положень та факту постійного проживання і реєстрації в одному будинку [PERSON] та [PERSON] остання після смерті чоловіка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, фактично вважається такою, що прийняла спадщину у виді домоволодіння по вул.Шепотиленко, 77 в .Маріуполі. 09 липня 2013 року померла [PERSON], про що було видано свідоцтво про смерть [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 10.08.2013 року серії І-НО №707320. Після смерті [PERSON] Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №458/2013 року, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №43171825 від 04.032016 року. Згідно з відповіддю з Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 09.03.2016 року №323/02-14 спадкоємцем четвертою черги за законом (ст.1264 ЦК України) рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.10.2015 року за №265/5922/15-ц, провадження №2/265/2491/15 визнаний [PERSON], який спадщину прийняв шляхом подання 04.12.2013 року у нотаріальну контору заяви за №1253. 04.12.2013 року за №1252 зареєстрована заява племінника померлої [PERSON], [PERSON], [INFO], про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON], [INFO]. 06.11.2015 року із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться у м.Маріуполь на вулиці Шепотиленко №77 звернувся спадкоємець [PERSON], однак йому 27.11.2015 року за №1789/02-14 видана постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії із зазначенням причини відмови. Згідно з постановою Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 27.11.2015 року №1789/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться у місті Маріуполь на вул.Шепотиленко, 77 після померлої [PERSON], з причин відсутності правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності житлового будинку під літ.В-1, що знаходиться на вул.Шепотиленко №77 у м.Маріуполь. Згідно з відповіддю з Маріупольського БТІ від 12.11.2015 року №2938 з матеріалів інвентарної справи №43357 встановлено, що на земельній ділянці було знесено житловий будинок літ.А-1 та побудовано житловий будинок літ. В-1 у 1961 році зовн. розмірами 4,8 х 7,15 м2, зовн.висотою 3,02 м2, стіни саман обл. шл/бл, сіни літ. в-1, ганок літ.з-1, житл.пл.-14,1 м2, заг.пл. 32,7 м2, сарай літ.Д-1, убиральня літ.Г-1, літня кухня літ.Б-1, огорожа №1-2, вимощення [PERSON] власності на житловий будинок літ.В-1 та споруди за [PERSON] не зареєстровано. З наведених доказів вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка померла 09 липня 2013 року, однак в нотаріальному порядку оформити свої майнові спадкові права на домоволодіння №77 по вул.Шепотиленко в [PERSON] районі м.Маріуполя позивач не зміг з причин знесення попереднім спадкодавцем існуючого домоволодіння та побудови іншого, який у встановленому законом порядку не був введений в експлуатацію та не зареєстрований у встановленому законом порядку. При надані правової оцінки встановленим обставинам справи, суд керуються наступними положеннями законодавства. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Згідно до п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. В п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України наголошено, що за умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Оскільки у судовому засіданні було встановлено відсутність необхідного за діючим законодавством акту введення спірного будинку літ.В-1 в експлуатацію, що підтверджується матеріалами оглянутої інвентарної справи та технічним паспортом на домоволодіння від 09.01.2014 року, то в такому разі суд вважає, що за час свого життя спадкодавець [PERSON] не набула права власності на вказану будову літ.В-1, а набула лише права забудовника. Таким чином, за відсутності посвідчення права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності за спадкодавцем, неможливо визнати за позивачем право власності на вказану прибудову літ.В-1 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 09.07.2013 року. Водночас в п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, за наведеними приписами закону та існуючою судовою практикою судів вищих інстанції одним із прийнятних способів захисту прав спадкоємця в даному випаду є визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини. Наведене вище свідчить, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах та могло б бути введено в експлуатацію спадкодавцем за час його життя, що наразі не відбулось у звязку із раптовою смертю попереднього спадкодавця [PERSON] та в подальшому [PERSON] За таких умов житловий будинок літ. В-1, житл.пл.-14,1 м2, заг.пл. 32,7 м2, сарай літ.Д-1, убиральня літ.Г-1, літня кухня літ.Б-1, огорожа №1-2, вимощення І, до здачі їх в експлуатацію є незавершеним будівництвом. Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від [PERSON] до [PERSON] внаслідок його смерті, а в подальшому від [PERSON] до спадкоємця [PERSON], то суд вважає, що позивач [PERSON] успадкував всі права забудовника, які належали на момент смерті [PERSON] та [PERSON], на проведення будівництва та введення в експлуатацію вказаних побудов, які розташовані по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі. На підставі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає. За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95 (був чинний на момент відкриття спадщини), аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Оскільки на спірне домоволодіння мається належним чином складений технічний паспорт на попереднього спадкодавця [PERSON], відповідно до якого домоволодіння побудоване до 1992 року, то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного домоволодіння. Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок літ. В-1, житл.пл.-14,1 м2, заг.пл. 32,7 м2, сарай літ.Д-1, убиральня літ.Г-1, літня кухня літ.Б-1, огорожа №1-2, вимощення І та включення їх до складу загального домоволодіння з отриманням відповідного свідоцтва про право власності, необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби. При цьому суд зазначає, що для прийняття до експлуатації вказаного домоволодіння по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі необхідно пройти відповідну процедуру, визначену «Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 № 79. На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивача, як спадкоємця померлого [PERSON] та [PERSON] перейшло право забудовника на оформлення права власності на спірне домоволодіння по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі у встановленому законом на даний момент порядку. З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та захистити його права шляхом визнання за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] права забудовника шляхом надання йому можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі житловий будинок літ. В-1, житл.пл.-14,1 м2, заг.пл. 32,7 м2, сарай літ.Д-1, убиральня літ.Г-1, літня кухня літ.Б-1, огорожа №1-2, вимощення І по вул.Шепотиленко, 77 в м.Маріуполі за документами, складеними на [PERSON], оформивши тим самим право власності на вказане нерухоме майно на себе шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності.

Outcome: approved