Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач) звернулось в Шевченківського районний суд м. Києва із позовом до [PERSON] (далі по текс тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 46575,86 грн., 6813,47 грн. - суми інфляційних нарахувань, 1833,24 грн. - три відсотки річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що Рішенням Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації «ТОВ «Перший український експертний центр». Позивач прийняв житловий будинок за вказаною адресою на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання - передачі від 01.10.2012 року. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] . Отже, як власник та споживач житлово-комунальних послуги, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Посилаючи на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , та як власник житла отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги, загальна сума заборгованості якого за період з вересня 2015 року по червень 2018 року становить 46575,86 грн., на яку ним нараховано фінансові санкції: 6813,47 грн. - індексу інфляції та 1833,24 грн. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити в повному обсязі. Відзив від позивача до суду не надходив. 14.08.2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 11.09.2018 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у позовній заяві. 01.11.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі а просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Правління ПАТ «ХК Київміськбуд» (протокол №29 від 15.08.2012 року), житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український центр». Позивач прийняв житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання передачі від 01.10.2012 року. [PERSON] , згідно Договору купівлі-продажу від 16.03.2005 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом зазначає, що він є балансоутримовачем житлового будинку та виконавцем комунальних послуг за вище вказаною адресою. Згідно розрахунку заборгованості від 25.07.20148 року, по особовому рахунку № [NUMBER] , у відповідача, як власника квартири та споживача житлово-комунальних послуг існує заборгованість перед позивачем за період з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року у розмірі 46575,86 грн., на яку нараховано штрафні санкції у вигляді інфляційних витрат у ромірі 6813,47 грн. та 1833,24 грн. - три проценти річних. Так, згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про укладення між позивачем та відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім цього, позивач посилаючись на копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі - приймання робіт, копії Договору №107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору №2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 01.10.2012 року, Договору №47 від 01.10.2012 року, вказує що за адресою: [ADDRESS] надавались та надаються житлово-комунальні послуги, що зовсім не свідчить про наявність між сторонами будь-яких договірних зобов`язань. Так, відповідно до правового висновку викладеного у постанові ВСУ від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом з тим, під час ухвалення рішення, суд не приймає до уваги вищезазначений висновок, оскільки обов`язок оплатити за житлово-комунальні послуги виникає лише в разі отримання споживачем певних послуг. Отже питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Зазначена позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду у справі №750/12850/16-ц від 26.09.2018 року. Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості № 10390290 від 25.07.2018 року, сума заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 30.06.2018 року складає 139965,78 грн. та нарахована за період з лютого 2015 року по червень 2018 року, при цьому позивач просить стягнути з відповідача 46575,86грн. - суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року, що в свою чергу суперечить розрахунку заборгованості який міститься в матеріалах справи. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачем прав позивача як виконавця комунальних послуг не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed