Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 122 217 гривні 52 копійки, в тому числі: 47 245 гривень - сума боргу, 9\~526 гривень 14 копійок сума втрат від інфляції, 2\~446 гривень 38 копійок - 3 % річних, 63 000 гривень сума відшкодування за кожен день прострочення, а також судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17 квітня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, серія HAH 053546, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №211. Відповідно до п.1 Договору, він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 47245 гривень, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на момент укладання договору становило 2202,99 доларів США. Згідно п. 3 Договору, відповідач зобов'язувався повернути йому частину грошових коштів у розмірі 20 000 гривень в строк до 17 травня 2015 року, а решту 27 245 гривень до 01 серпня 2015 року. Відповідач, незважаючи на численні нагадування, до цього часу не повернув йому позичені кошти. Впродовж останніх місяців відповідач взагалі уникає зустрічей та ігнорує усі телефонні дзвінки. 03 червня 2016 року, він надіслав відповідачу лист-звернення з вимогою повернути борг. Ще один аналогічний лист було відправлено 08 квітня 2017 року. Однак відповідач на його неодноразові усні та письмові вимоги повернути борг не реагує, що змушує його звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до п. 11 Договору, у разі порушення Позичальником термінів повернення позики Позичальник на вимогу Позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, також 100 гривень за кожен день прострочення, відшкодувати завдані збитки. Вважає, що за таких обставин відповідач, крім повернення боргу, зобов'язаний сплатити інфляційні витрати, 3% річних, а також відшкодувати збитки за кожен день прострочення відповідно до умов договору. Сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача направила суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позов підтримує. Відповідач про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки. У судове засідання не з»явився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив. Повістка на перше судове засідання, вручена адресату відповідно до вимог ст. 76 ч. 3 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення повістки. (а. с. 18). Судова повістка про виклик відповідача у сьогоднішнє судове засідання йому не вручена, повернулася з відміткою на конверті «За зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а згідно ч. 2 цієї ж норми сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням наведеного, а також положень ст. 77 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, у судове засідання не прибув повторно без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. 17 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 47 245 гривень, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на момент укладання договору становило 2202,99 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути йому частину коштів у розмірі 20 000 гривень у строк до 17 травня 2015 року, а решту 27 245 гривень у строк до 01 серпня 2015 року, що підтверджується копією договору позики серія HAH 053546 посвідченого Приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №211 (а. с. 9, 10). 08 квітня та 03 червня 2017 року позивач направляв відповідачу письмові вимоги про повернення боргу, що підтверджується копіями вимог та повідомлень про вручення (а. с. 11-14). Аналізуючи надані позивачем письмові докази в їх сукупності судом встановлено, що 17 квітня 2015 року відповідач [PERSON]О позичив у позивача [PERSON] 47 245 гривень та зобов'язався повернути борг частинами до 1 серпня 2015 року, однак свої зобов'язання до цього часу не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 названого кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не виконав свої боргові зобовязання перед [PERSON] чим порушив зазначені норми закону та умови укладеного договору позики, а тому суму боргу за договором позики, що становить 47\~245 гривень, слід стягнути з нього на корсить позивача за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно ч. 2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач порушив (прострочив) виконання грошового зобовязання, тому з нього слід стягнути інфляційні витрати, три проценти річних, а також відповідно до п. 11 Договору позики (а. с. 9, 10) у рахунок відшкодування збитків по 100 гривень за кожен день прострочення. Отже з відповідача на користь позивача згідно наведених у позовній заяві розрахунків (а. с. 3, 4) слід стягнути 9\~526 гривень 14 копійок в рахунок відшкодування втрат від інфляції, 2\~446 гривень 38 копійок 3 % річних та 63 000 гривень відшкодування збитків за 630 днів прострочення виконання зобовязання. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 1222 гривень 19 копійок, що підлягають стягненню з відповідача на його користь у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved