Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У січні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача - Територіального управління державної судової адміністрації в м.Києві компенсаційних виплат, які складаються з компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 324 453 грн. 50 коп., суму індексації заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 10 249 грн. 69 коп. та відшкодування моральної шкоди в 25 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 1998р. вона працювала на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва. Постановою Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI [PERSON] було звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв»язку з порушенням присяги. Відповідно до Наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2010 року за №81/ос [PERSON] була відрахована зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва. Постановою Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року визнано незаконною постанову Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI в частині звільнення судді [PERSON] з посади судді Святошинського районного суду м.Києва за порушення присяги судді. В подальшому, згідно з Постановою Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року №2867-VI [PERSON] було звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за порушення присяги судді. Відповідно ж до Наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2011 року №24/ос «Про відрахування [PERSON]» скасовано попередній наказ №81/ос від 03.08.2010 року щодо відрахування [PERSON] зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва та відраховано [PERSON] 11 лютого 2011 року зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва відповідно до Постанови Верховної Ради України від 23.12.2010 р. №2867-VІ. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.03.2014р. з Відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь [PERSON] було стягнуто: заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2010р. по 11 лютого 2011 р., а також виплати в зв*язку з перебуванням на лікарняних в розмірі 31 744 грн. 93 коп., компенсацію за невикористану відпустку з 03.08.2010р. по 11.02.2011р. в сумі 2882 грн. 37 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільнені з 11 лютого 2011р. по день ухвалення постанови (по 11 березня 2014р.) - без визначення конкретної суми. Вказане рішення суду було частково виконано в примусовому порядку Головним управлінням Державної казначейської служби України у м.Києві, списано з рахунку боржника - ТУ ДСАУ у м.Києві і перераховано на рахунок [PERSON] 26 грудня 2014р. лише дві вищезазначені суми 31 744 грн. 93 коп. - заробітну плату за час вимушеного прогулу та виплати по лікарняним, та 2882 грн. 37 коп. - компенсацію за невикористану відпустку. Позивач просила суд відповідно до вимог ст.ст. 83, 116, 117, та 235 КЗпП України стягнути вищезазначені компенсаційні виплати. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, які призвели до тривалого порушення законних прав на отримання заробітної плати та компенсацій, їй були спричинені моральні страждання. Так, несвоєчасна виплата коштів призвели до втрати нормальних життєвих зв»язків, позивачем було докладено додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивачем оцінено в 25 000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Позовні вимоги щодо стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні з 11.02.2011 р. по 26.12.2014 р. в розмірі 324453,50 грн. вважає безпідставними, оскільки суми коштів, які належало позивачці виплатити при звільненні, були спірними, і визначені лише 11.03.2014 р. постановою Окружного адміністративного суду м. Києва. А тому у позивачки не виникло права на компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за вказаний нею період. Позовні вимоги про стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з 11.02.2011 р. по 11.03.2014 р. вважає такими, що не підлягають задоволенню оскільки дані питання вирішення судовим постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2014 р., яка набрала законної сили. Позовні вимоги про стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з 12.03.2011 р. по 26.12.2014 р. також вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки днем фактичного розрахунку при звільненні є день ухваленого вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, тобто 11.03.2014 р., а не день його виконання. Крім того, безпідставною вважає вимогу про стягнення суми індексації компенсації за невикористану відпустку з 11.02.2011 р. по 26.12.2014 р., оскільки 11.02.2011 р. позивач була звільнена, і відповідно після звільнення права на відпустку не мала. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Указом Президента України № 164 від 04.03.1998р. [PERSON] була призначена на посаду судді Ленінградського (нині Святошинського) районного суду м. Києва. Відповідно до Постанови Верховної Ради України № 570-IV від 20.02.2003р. [PERSON] була обрана на посаду судді безстроково (а.с. 10-11). Постановою Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI [PERSON] було звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв»язку з порушенням присяги. Відповідно до Наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2010 року за №81/ос [PERSON] була відрахована зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва. Постановою Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року визнано незаконною постанову Верховної Ради України від 17 червня 2010 року № 2352-VI в частині звільнення судді [PERSON] з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за порушення присяги судді. В подальшому, згідно з Постановою Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року №2867-VI [PERSON] повторно було звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за порушення присяги судді. Відповідно до Наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2011 року №24/ос «Про відрахування [PERSON]» скасовано попередній наказ №81/ос від 03.08.2010 року щодо відрахування [PERSON] зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва та відраховано [PERSON] 11 лютого 2011 року зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва відповідно до Постанови Верховної Ради України від 23.12.2010 р. №2867-VІ. З вищезазначеним Наказом голови суду [PERSON] була ознайомлена 11 лютого 2011 року і в цей же день отримала його копію та трудову книжку. Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір й при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядав трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 83 цього Кодексу передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2014 р., яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 р. залишена без змін, з Відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь [PERSON] було стягнуто: заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2010 р. по 11 лютого 2011 р., а також виплати в зв*язку з перебуванням на лікарняних в розмірі 31 744 грн. 93 коп., компенсацію за невикористану відпустку з 03.08.2010р. по 11.02.2011р. в сумі 2882 грн. 37 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільнені з 11 лютого 2011р. по день ухвалення постанови (по 11 березня 2014р.) - без визначення конкретної суми (а.с. 12-19). Вказане рішення суду було частково виконано в примусовому порядку Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві, списано з рахунку боржника - ТУ ДСАУ у м. Києві і перераховано на рахунок [PERSON] 26 грудня 2014р. лише дві вищезазначені суми 31 744 грн. 93 коп. (заробітну плату за час вимушеного прогулу та виплати по лікарняним) та 2882 грн. 37 коп. (компенсацію за невикористану відпустку), на загальну суму 34 627 грн. 30 коп. (а.с. 9). Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналогічна позиція викладена й в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.199 року №13, згідно з п.20 якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв*язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред*явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв*язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Тобто, виходячи з вищенаведеного, відповідач має сплатити на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП України, а саме за період з 11 лютого 2011 року по 26 грудня 2014р. (по день фактичного розрахунку), що складає 46 місяців і 11 робочих днів і становить 324 453 грн. 50 коп. (з розрахунку середньомісячної заробітної плати [PERSON] - 6 947 грн. 67 коп. та середньоденної зарплати 441 грн. 88 коп. - а.с. - Довідка ТУ ДСАУ у м.Києві від 28.02.2014р. №128). Розрахунок: (46 міс. х 6947,67 грн.) + ( 11 днів х 441,88 грн.) = 324 453 грн. 50 коп. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно вказаного Порядку індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Таким чином, добуток місячних індексів споживчих цін за даними Державного комітету статистики України період з 11.02.2011 р. по 26.12.2014 р. складає: березень 2011р. - грудень 2011р. - 104,4 %; січень - грудень 2012р. - 99,8 %; січень - грудень 2013р. - 100,5 %; січень - грудень 2014р. - 124, 9 %. Отже, сума індексації частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати за період з 11.02.2011р. по 26.12.2014р. складає 10 249 грн. 69 коп. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 5 000 грн. з огляду на те, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, які тривали впродовж 46 місяців, позивачеві спричинені моральні та душевні страждання. Так, несвоєчасна виплата коштів, які належало їй виплатити в день звільнення, призвели до втрати нормальних життєвих зв*язків, позивачем було докладено додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні [PERSON] надано докази, що вона має захворювання пов»язане з наслідками аварії на ЧАЕС, з 2010 року має інвалідність, в зв»язку з чим потребує періодичного лікування та оздоровлення, що підтверджується наданими виписками з історій хвороб (а.с. 22-25).

Outcome: partial