Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Заяву обґрунтовувала тим, що вона є власником житлових будинків № 169 і № 169 «Б» в с.Присліп, а також земельних ділянок на яких розташовані ці будинки. Від будинку № 169 до будинку № 169 «Б» проходить дорога загального користування (підїзна дорога). Відповідач [PERSON] тривалий час чинить їй перешкоди у користуванні підїзною дорогою до будинку № 169 «Б», а саме встановив поперек дороги деревяну огорожу чим унеможливив проїзд по ній. Рішенням сесії Присліпської сільської ради від 03.07.2016 р. закріплене її право на користування підїзною дорогою шириною 4 метри через дорогу загального користування від домоволодіння № 169 до житлового будинку № 169 «Б». Добровільно забрати огорожу відповідач не бажає і їй не дає. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що неправомірні дії відповідача завдають їй нервові страждання та переживання, тобто моральну шкоду, з посиланням на норми Конституції України, земельного та цивільного законодавства просила зобовязати [PERSON] розгородити підїзну дорогу, стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] подала письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні підїзною дорогою від житлового будинку № 169 до житлового будинку № 169 «Б» в с.Присліп, Міжгірського району та стягнути з [PERSON] на її користь 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В суді позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю з мотивів і підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник позов заперечили, пояснивши, що огорожу дійсно встановлено для того, щоб корови не заходили на подвіря [PERSON] і що він не забороняє користуватися дорогою [PERSON] та її сімї. Третя особа сільський голова [PERSON] пояснив суду, що дійсно на дорозі загального користування [PERSON] встановив деревяну огорожу, яку на сьогоднішній день вже зняв і що сторони не хотять примиритися, конфлікт між ними існує тривалий час. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт встановлення [PERSON] на дорозі загального користування деревяної огорожі, що унеможливлює проїзд від будинку № 169 до будинку № 169 «Б» в с.Присліп. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, перевіривши докази в справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належать житлові будинки № 169 та № 169 «Б» в с. Присліп та земельні ділянки на яких розташовані вказані будинки. Між будинками № 169 і № 169 «Б» в с.Присліп веде підїзна дорога. Дана підїзна дорога зливається із дорогою загального користування, яка знаходиться між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Тобто, для того, щоб доїхати від домоволодіння № 169 до домоволодіння № 169 «Б» необхідно проїхати по дорозі загального користування, яка розміщена між ділянками [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] перебуваючи в неприязнених відносинах із позивачем [PERSON] тривалий час створює перешкоди останній у користуванні дорогою загального користування (підїзною дорогою), яка веде до її домоволодіння № 169 «Б», а саме встановив деревяну огорожу, що унеможливлює проїзд транспортних засобів до її домоволодіння та земельних ділянок. Факт встановлення огорожі на дорозі загального користування гр. [PERSON], яка веде до житлового будинку № 169 «Б» [PERSON] підтверджено актами комісії Присліпської сільської ради від 25.05.2016 року, а також визнано в суді і самим відповідачем [PERSON] Рішенням шостої сесії VІІ скликання Присліпської сільської ради № 11 від 03 липня 2016 року визначено підїзну дорогу через дорогу загального користування [PERSON] до її житлового будинку, що розташований в с.Присліп, 169 «Б» шириною 4 метра, яка пролягає від її земельної ділянки, що знаходиться в її приватній власності у с.Присліп, 169. Отже факт самовільного встановлення деревяної огорожі на дорозі загального користування (підїзній дорозі [PERSON]Ю.) відповідачем [PERSON] і порушення ним у звязку з цим прав власника домоволодіння та земельних ділянок [PERSON] є доведеним належними доказами. Суд констатує, що на момент прийняття рішення на даній справі відповідач [PERSON] забрав деревяну огорожу з дороги загального користування, тобто звільнив таку. Однак не дивлячись на це суд вважає, що на момент звернення позивача до суду (26.08.2016 р.) до того і до 27.10.2016 р. відповідач порушував права [PERSON], як власника домоволодіння та земельних ділянок, що не могла на свій власний розсуд господарювати на них. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільного права можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень, зазначених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких позивач зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Із вищевстановлених обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобовязання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні підїзною дорогою від будинку № 169 до будинку № 169 «Б» в с.Присліп є обгрунтовно доведеною і підлягає до задоволення. Суд відхиляє доводи та заперечення відповідача, що ним не створювались і не створюються перешкоди позивачу у користуванні підїзною дорогою, оскільки такі спростовані в суді як поясненнями позивача, так і поясненнями третьої особи, свідками, [PERSON] комісії Присліпської сільської ради від 25.05.2016 р. та і частково поясненнями самого відповідача. Враховуючи характер взаємовідносин між позивачем та відповідачем які склалися на протязі тривалого часу (неприязнені відносини), неправомірні дії відповідача по встановленню деревяної огорожі на дорозі загального користування, що унеможливлювало проїзд по ній позивачем і демонтування цієї огорожі тільки на момент закінчення розгляду справи в суді по спору між цими сторонами, то суд вважає, що законних підстав для відмови у позові позивачу немає. Натомість суд вважає, що позивачем не доведено в повному обсязі вимога про стягнення з відповідача на її користь 10000 гривень моральної шкоди завданої неправомірними діями відповідача по перекриттю підїзної дороги. Крім того позивач не змогла довести перед судом із яких міркувань і критеріїв вона визначила розмір 10000 грн. моральної шкоди. Враховуючи те, що позивач в дійсності мала певні страждання та переживання через неправомірні дії відповідача по перекриттю підїзної дороги, характер та обсяг цих страждань, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає присудити такій до стягнення з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України, зокрема за оплату позивачем правової допомоги фахівця в галузі права в сумі 7395 грн. (що доведено по справі) та по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved