Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У серпні 2016 року Ухлов Є.О. звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсним в частині пунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.9 договір № 980-006-000071234 від 10.03.2015 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» в особі головного фахівця Харківського відділення № 1 Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON], визнати недійсним в частині пунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.9 договір № 980-006-000202350 від 11.03.2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» в особі головного фахівця Харківського відділення № 1 Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON], визнати незаконними списання Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» без розпорядження [PERSON] грошових коштів для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» з поточного рахунку [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський», які були внесені на цей рахунок [PERSON] згідно квитанцій № 2105075 від 11.03.2016 року, № 4862217 від 20.04.2016 року, № 2179007 від 16.06.2015 року, № 1370917 від 10.03.2015 року, № 2105174 від 11.03.2016 року. Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 травня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 липня 2017 року, позов [PERSON] задоволено. Додатковим рішенням цього ж суду від 14 липня 2017 року стягнуто з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 826 гривень 82 копійок; стягнуто з ПАТ «Банк Михайлівський» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 826 гривень 82 копійок. В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Михайлівський» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції не було враховано, що позивач та ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до вимог чинного законодавства щодо дотримання письмової форми договору щодо доручення на договірне списання коштів, досягли домовленості про внесення змін до договору банківського рахунку №980-006-000001315 від 10.03.2015 року укладеного між позивачем, як володільцем рахунку та ПАТ «Банк Михайлівський» , як банківською установою. Зауважень, при підписані договорів, позивачем надано не було. Щодо змін умов договорів позивач не звертався. Також, необгрунтованим є рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним списання ПАТ «Банк Михайлівський» без розпорядження позивача грошових коштів для перерахування ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з поточного рахунку [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський», які були внесені на цей рахунок позивачем, оскільки зазначене списання відбулось згідно умов вказаних договорів. Судом першої інстанції не була надана належна правова оцінка тим обставинам, що Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» прийнято рішення про розблокування рахунку позивача та внесення змін до відповідного переліку вкладників, які мають право па відшкодуванпя коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі його заяви до якої Позивачем були долучені копії вищезазначених договорів, пункти яких незаконно були визнані недійсними рішенням суду першої інстанції. Підкреслює, що права позивача, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», не були порушені, а позов є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою недійсності правочину є, зокрема, недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Правочин може бути визнано недійсним в частині окремих його положень (ст. 217 ЦК України). Недійсний правочин не утворює жодних юридичних наслідків, крім наслідків його недійсності. Отже будь-які списання коштів, зроблені на підставі недійсних положень договору, тобто без вільного волевиявлення платника (володільця рахунку) є незаконними, а права споживача фінансових послуг підлягають поновленню. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту) № 980-006-000001315 від 10.03.2015 року, згідно якого позивачу належить поточний рахунок [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський». Також сторонами не оспорюються, що між [PERSON] та ТОВ «ІРЦ» в особі ТОВ «Банк Михайлівський» укладено договір № 980-006-000071234 від 10.03.2016 року («Договір № 71234») та договір № 980-006-000202350 від 11.03.2016 року («Договір № 202350»). В подальшому до договору № 71234 укладались додаткові угоди про збільшення суми депозиту. Банком не заперечується, що обидва договори (№ 71234 та № 202350) виготовлені ним, на підставі однієї і тієї ж проформи, їх зміст ідентичний. В договорах передбачено специфічні умови, а саме: В пункті 1.4 зазначено, що договори укладено між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», які є сторонами договору. В пункті 1.5 зазначено, що ПАТ «БАНК Михайлівський» при укладанні договорів є лише повіреним ТОВ «ІРЦ». В пункті 8.9 договорів міститься положення про те, що кожен з договорів (договори № 71234 та № 202350) містять в собі елементи двох різних договорів: договору позики між [PERSON] та ТОВ «ІРЦ», та договору про внесення змін до договору банківського рахунку, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Михайлівський». Пункт 8.1.1. вказаних договорів передбачає внесення змін до договору банківського рахунку № 980-006-00001315 в частині надання банку права договірного списання банком коштів з поточного рахунку [PERSON] без розпорядження клієнта (позивача) для їх перерахування на рахунок ТОВ «ІРЦ». Пункт 8.1.2. вказаних договорів передбачає, що застереження щодо договірного списання є договором про внесення змін до договору банківського рахунку, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський», та не вимагає підписання/складання між ними окремого документу. Внесені позивачем на поточний рахунок грошові кошти були списані банком на користь ТОВ «ІРЦ», що підтверджуються випискою по особовому рахунку [NUMBER] за період з 10.03.2015 по 03.11.2016 року та не оспорюються ПАТ «Банк Михайлівський». Частинами 1 та 3 статті 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно положень пункту 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (затверджена Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 (із змінами та доповненнями)) договір банківського рахунку укладається в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (ст. 2 закону) передбачено можливі варіанти ініціювання переказу коштів серед яких надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання. Статтею 26 вказаного закону (п.26.1) встановлено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Наведені норми законодавства свідчать про те, що доручення на договірне списання коштів має бути передбачено в договорі між банком та платником, для якого (договору) встановлена обов'язкова письмова форма. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що позивач надав доручення відповідачу на переказ грошових коштів, яке викладене письмово в договорі, тому на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи.

Outcome: approved