Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, у вигляді розписки від 25.09.2014 року в розмірі 1 435 770,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 170 713,00 грн.; три відсотка річних за кожен день прострочення розмірі 166 628, 00 грн. Судові витрати покласти на Відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 53 000 тисячі доларів США в борг терміном до 15.12.2014 року. Відповідач станом на день подачі позову кошти не повернув. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2018 р. відкрито провадження у справі. Від відповідача з порушенням встановлених строків на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову. Також відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. Статтею 13\~ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 53 000 тисячі доларів США в борг терміном до 15.12.2014 року. Відповідач станом на день подачі позовної заяви кошти не повернув. В порушення своїх зобов`язань, відповідач не повернув кошти належні позивачу в розмірі 53 000 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289543,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1406633,50 грн., 3% річних у розмірі 197558,39 грн. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Згідно із ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, а відтак зобов`язаний повернути позивачу заборгованість за розпискою від 25.09.2014 р. у розмірі 53 000 долларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289543,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1406633,50 грн., 3% річних у розмірі 197558,39 грн. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо\~\~безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 197558,39 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Згідно положень ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625\~ч.2\~ЦК України передбачає, що боржник який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню інфляційні нарахування у розмірі 1406633,50 грн. Судом встановлено що відповідно витягу з наказу №70, військового комісара [INFO] , солдата [PERSON] було призвано до лав Збройних Сил України 01.08.2014 року. Відповідно до копії витягу з наказу №290 командира військової частини польова пошта [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] було звільнено у запас 30.09.2015 року. Таким чином, [PERSON] був на службі у Збройних Силах України з 01.08.2014 року по 30.09.2015 року, тобто 1 рік та 60 днів. Відповідно до ст 257. ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється: якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Таким чином, на час перебування [PERSON] у лавах Збройних Сил України, термін позовної давності зупинявся на 1 рік та 60 днів. Відтак позовна заява була подана позивачем з дотриманням строків позовної давності Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510, 00 грн.

Outcome: approved