Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У серпні 2020 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ТОВ «Адамант-Суми» є орендарем земельної ділянки комунальної власності за адресою: [ADDRESS] згідно договору оренди земельної ділянки від 22 грудня 2015 року, укладеного з Сумською міською радою з функціональним призначенням під будівництво адміністративно-торговельного розважального комплексу. У свою чергу, ТОВ «Роад Констракшн» є генеральним підрядником за договором генерального підряду № 97/10/16-2 від 07 жовтня 2016 року, укладеним з ТОВ «Адамант-Суми» і зобов`язане у встановлені цим договором строки виконати будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торговельний розважальний комплекс по [ADDRESS] ». На суміжній земельній ділянці з вказаним об`єктом будівництва знаходиться багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому на другому поверсі розташована квартира [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Позивачі зазначають, що у 2007 році третя особа [PERSON] здійснила у вказаній квартирі самовільне будівництво вікна в опорній стіні, яка межує з орендованою земельною ділянкою та виходить на об`єкт будівництва. На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2007 року визнано за [PERSON] право власності на вікно, що знаходиться у житловій кімнаті 3 при здійсненні самовільної реконструкції в опорній стіні квартири [ADDRESS] . Однак, постановою Сумського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на вікно відмовлено. Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено не тільки наявність порушених прав ТОВ «Адамант-Суми» та ТОВ «Роад Констракшн» самочинним будівництвом вікна, здійсненого [PERSON] , а й зазначено, що вказане будівництво вікна є самочинним ще й через невідповідність його влаштування проектній документації та без отримання відповідного дозволу. Як стверджують позивачі, після узаконення вказаного вікна [PERSON] та її чоловік [PERSON] організували систематичні звернення до контролюючих органів, органів архітектурно-будівельного контролю, органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу заперечень ними щодо забудови суміжної земельної ділянки у зв`язку з тим, що новобудова закриватиме вікно до їх квартири і порушуватиме вимоги освітлення та інсоляції до їх квартири. Вказані звернення порушують права позивачів, так як стали підставою для численних перевірок будівництва, що ведеться ними на суміжній земельній ділянці та перешкоджає їх господарській діяльності. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять усунути перешкоди у користуванні та забудові ними земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] під забудову адміністративно-торговельного розважального комплексу, а саме: зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно влаштоване вікно, яке знаходиться у житловій кімнаті 3 в опорній стіні квартири [ADDRESS] та закласти цей проріз у стіні цеглою. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, зазначає, що права позивачів не порушені, оскільки факт здійснення перешкод позивачам у будівництві викликаний не розташуванням спірного вікна в опорній стіні, а порушеннями з їх боку вимог діючого законодавства, які не пов`язані із самовільно обладнаним вікном. Крім того, зазначає, що позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки чи житлових або інших приміщень у будинку [ADDRESS] , тому не мають права на звернення до суду з даним позовом. До того ж, дія договору оренди ТОВ «Адамант-Суми» земельної ділянки закінчилася 29\~вересня 2020 року, доказів укладання нового договору позивачем не надано. Також, на думку відповідача, відсутні істотні порушення будівельних норм і правил, так як згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2007 року за № 1992 самочинно обладнане вікно в квартирі [ADDRESS] в цілому відповідає державним будівельним нормам, за умови виконання вимог робочого проекту посилення стіни для влаштування віконного отвору, що було виконано. У відповіді на відзив позивачі вважають вимоги відзиву безпідставними. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів ТОВ «Роад Констракшн» та ТОВ «Адамант-Суми» Мазнєва С.Г. позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивачів про задоволення позову, пояснення представника відповідача про відмову у задоволенні позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року між Сумською міською радою та ТОВ «Адамант-Суми» був укладений договір оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] під будівництво адміністративно-торгівельного розважального комплексу з терміном дії до 29 вересня 2020 року (а.с. 46-52). Згідно з договором генерального підряду № 07/10/16-2 від 07 жовтня 2016 року ТОВ «Адамант - Суми» доручив ТОВ «Роад Констракшн» виконати будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торгівельний розважальний комплекс» по [ADDRESS] (а.с. 29-31). Земельна ділянка по [ADDRESS] є суміжною із земельною ділянкою, на який розташований будинок [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2019 року власником квартири [ADDRESS] з 10\~серпня 2019 року на підставі договору дарування є [PERSON] (а.с. 32-33). Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина друга статті 383\~ЦК України в редакції, чинній на момент здійснення реконструкції). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 ЦПК України). За правилами частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 376\~ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний документ, який дає право виконувати будівельні роботи; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376\~ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391\~ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376\~ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19\~листопада 2014 року у справі № 6-180цс14. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. А відтак, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 463/4811/16-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватись судом при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі указували на те, що після узаконення самовільного вікна відповідач та третя особа організували систематичні звернення до контролюючих органів, органів архітектурно-будівельного контролю, органів державної влади та місцевого самоврядування, що створює позивачам перешкоди у будівництві, яке ведеться ними на суміжній земельній ділянці, а також що вказане будівництво вікна є самочинним ще й через невідповідність його влаштування проектній документації та без отримання відповідного дозволу. Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, на думку суду, вказані посилання позивачів не підтверджуються належними і допустимими доказами, оскільки саме посилання на порушення права не може свідчити про його порушення. Зокрема, посилання позивачів на факти звернення відповідача до контролюючих органів не можуть свідчити про порушення їхніх прав, оскільки звернення відповідача до контролюючих органів в порядку звернення громадян є його конституційним правом. Крім того, підставами для звернення відповідача до відповідних компетентних органів були не виключно питання порушення норм освітлення та інсоляції в його квартирі після завершення позивачами будівництва новобудови, яка закриє вікно в квартирі відповідача, а й те, що будівництво торгово-розважального комплексу впливає на технічний стан будинку по [ADDRESS] , ведеться з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил, порушеннями у сфері містобудування та охорони культурної спадщини (а.с. 34, 35-37, 38, 44-45). Більше того, 08 серпня 2017 року Міністерством культури України на адресу замовника будівництва ТОВ «Адамант Суми» та генерального підрядника ТОВ «Роад Констракшн» надіслано припис № 19/10/74-17 з вимогою негайно зупинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті будівництва «Адміністративно-торговельний розважальний комплекс по [ADDRESS] », які виконуються в межах Центрального історичного ареалу міста та комплексної охоронної зони вздовж вул. Петропавлівської і вул. Соборної, затверджених наказом Міністерства культури України від 22 листопада 2012 року № 1364 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток», а також поряд з пам`яткою архітектури національного значення Спасо-Преображенським собором (постанови Ради Міністрів УСРС від 24\~серпня 1963 року № 970, охор. № 617) (а.с. 121). Як повідомило Міністерство культури та інформаційної політики України у листі від 05\~серпня 2020 року, вказаний припис Міністерством не скасований та не оскаржений в судовому порядку, тому є чинним (а.с. 124). Отже, безпідставними є твердження позивачів про те, що звернення відповідача до контролюючих органів є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи. Крім того, відповідно до частини сьомої\~статті 376 ЦК України\~уразі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.\~\~ Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічна вимога викладена у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №\~462/469/14-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Разом з тим, як встановлено постановою Сумського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у цивільній справі №\~2-3484/07, на яку посилаються позивачі як на преюдиційний факт порушення їхніх прав, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1992 від 27 листопада 2007 року зазначено, що самочинно обладнане вікно в квартирі [ADDRESS] в цілому відповідає державним будівельним нормам, при умові виконання вимог робочого проекту посилення стіни для влаштування віконного отвору. Експерт виявив порушення вимог вказаного робочого проекту, про що зазначив у заключній частині свого висновку (а.с. 20-22). Водночас, позивачі не звертались з вимогами до відповідача про приведення об`єкта самочинного будівництва (самочинно обладнаного вікна у квартирі) у спосіб, передбачений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2007 року № 1992, не надали доказів про те, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва (самочинно обладнаного вікна у квартирі), як це передбачено частиною сьомою статті 376 ЦК України. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачі не довели належними і допустимими доказами факт порушення їхніх прав внаслідок самочинного обладнання вікна у квартирі відповідача, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачів про демонтаж такого самочинного будівництва, ураховуючи також і той факт, що цьому крайньому заходу передує виконання пункту першого частини сьомої статті 376 ЦК України. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в позові відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачам понесених судових витрат. У свою чергу, відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні до закінчення судових дебатів не заявлено про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи.

Outcome: dismissed