Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в загальній сумі 37052,57 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 22 грудня 2015 р. в м. Києві на вул. Російській сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль [NUMBER]. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини інспектора патрульної поліції [PERSON], яка керувала службовим автомобілем Toyota, д.н.з. [NUMBER]. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія вищевказаного автомобіля була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»). 23 грудня 2015 р. позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, проте у встановлені законом строки страхова компанія свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків не направила, а тому позивач самостійно звернувся до експерта для визначення розміру шкоди. Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 36052,57 грн. Витрати позивача на оплату експертизи становлять 1000 грн. 10 травня 2016 р. позивач звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте коштів не отримав. Правовою підставою своїх вимог позивач зазначив правову позицію Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав пославшись на відсутність правових підстав для покладення відповідальності за завдану матеріальну шкоду на Департамент патрульної поліції. Вказав, що станом на 22 грудня 2015 р. автомобіль Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER], перебував у власності Департаменту патрульної служби МВС України, а Департамент патрульної поліції користувався ним на підставі договору позички, при цьому вказаний автомобіль був застрахований у ПрАТ «СК «Україна» відповідно до договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак відповідно до положень п. 22.1. ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER], покладається на ПрАТ «СК «Україна». Треті особи ПрАТ «СК «Україна» та [PERSON] повідомлялись про розгляд справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки не повідомили. Причини повторної неявки третіх осіб в судове засідання суд розцінив як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 22 грудня 2015 р. в м. Києві на вул. Російській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota, д.н.з. [NUMBER], під керуванням інспектора управління патрульної поліції у м. Києві [PERSON], Skoda, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], Nissan, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], та ВАЗ, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 р. у цій дорожньо-транспортній пригоді встановлено вину третьої особи [PERSON], яка допустила порушення вимог п. 10.1., 12.1., 12.3., 2.3.(б) ПДР України, що і спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 8). Автомобіль Nissan, д.н.з. [NUMBER], належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 9). Автомобіль Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER], перебуває у користуванні відповідача на підставі договору позички від 2 грудня 2015 р., укладеного між Департаментом патрульної служби МВС України (позичкодавцем) та Департаментом патрульної поліції (користувачем) (а.с. 72-78,79). Третя особа [PERSON] перебувала з Департаментом патрульної поліції у трудових відносинах та вчинила дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх службових обов'язків. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля Toyota Prius, д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7090209 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 грн. та нульовою франшизою (а.с. 6). 23 грудня 2016 р. позивач [PERSON] направляв за місцезнаходженням ПрАТ «СК «Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, однак поштове відправлення повернулося без вручення за терміном зберігання (а.с. 10, 11, 12, 13). Судом встановлено, що на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане. Проведеним на замовлення [PERSON] автотоварознавчим дослідженням (Звіт № 124 від 11.03.2016) встановлено, що вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля [NUMBER], становить 36052,57 грн. (а.с. 14-25). На оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця [PERSON] поніс витрати в сумі 1000 грн.(а.с. 26). При вирішенні вимог [PERSON] суд керується положеннями цивільного законодавства, які регулюють як зобов'язання, що випливають із заподіяння шкоди (деліктні зобов'язання), так і договірні зобов'язання, які ґрунтуються на договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах... За правилом, встановленим ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Водночас правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відноси, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15 та від 14 вересня 2016 р. у справі № 6-725цс16 іє обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням встановлених обставин, вищевказаних положень цивільного закону та правової позиції Верховного Суду України суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 36052,57 грн. та витрат на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавцяв сумі 1000 грн., а всього 37052,57 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с. 51, 52) та витрат на правову допомогу в сумі 500 грн. (а.с. 34). На підставі викладеного,

Outcome: approved