Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа - [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1985 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З моменту вступу до шлюбу позивачка почала проживати разом із відповідачем та його матір'ю у домоволодінні № 106 по вулиці Чайковського у місті Дніпропетровську. На момент початку спільного проживання в будинку, останній належав на праві власності батьку відповідача - [PERSON]. Після його смерті, відповідно до свідоцтв про право на спадок за законом від 11.08.1994, будинок успадкували в рівних частках, а саме по ? частині будинку - [PERSON] - мати відповідача, та відповідач. За життя, мати відповідача - [PERSON], відповідно до договору дарування від 06.11.2004, подарувала свою частку онуку - [PERSON]. З моменту початку спільного проживання позивачка разом із власниками будинку, як дружина відповідача спільно утримувала будинок та вела спільне господарство. До 1998 року домоволодіння був збудований із шлакобетону загальною площею 51,7 кв.м. житловою 25,4 кв.м. На території домоволодіння були сарай, вбиральня, літній душ. Домоволодіння було огороджене дощатим забором з залізними воротами. У 1998, 2004 та 2009 роках, позивачка з відповідачем за спільні кошти здійснили суттєве покращення домоволодіння та прибудинкових будівель та споруд. Так, у 1998 році позивачка з відповідачем за спільні кошти зробили реконструкцію домоволодіння, здійснивши прибудови до основної частини житлового будинку, обклали будинок цеглою, побудували мансарду, здійснили капітальний ремонт комунікацій та всього будинку, а також виконали інші роботи по реконструкції домоволодіння, зокрема: у 1997 році літню кухню загальною площею 20,7 кв.м. обкладено цеглою; у 1998 році - будинок обкладено цеглою, до будинку прибудовано дві жилих кімнати 10,3 та 12,2 кв.м., ванну кімнату 7,2 кв.м. (житлова прибудова АІ -1 загальною площею 38,3 кв.м.), веранду перебудовано в житлову кімнату 9,9 кв.м., та кладову 0,8 кв.м., прибудовано сіни 16,0 кв.м, ганок (житлова прибудова А2 -1), побудовано мансарду 87,3 кв.м., побудовано гараж площею 32,3 кв.м. з оглядовою ямою. Реконструкцію зроблено відповідно до рішення виконкому АНД районної ради м. Дніпропетровська від 17.04.1998 № 160/8 (житлові прибудови та веранда), від 12.12.1998 № 301/6 (мансарда). Акт введення в експлуатацію реконструйованого будинку житловою площею 58,1 кв.м. затверджено рішенням АНД районної ради від 18.09.1998 № 374/6 та видано свідоцтва про право власності по ? частині домоволодіння на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 09.10.1998. В 2004 році побудовано гараж 58,5 кв.м., побудовано вольєр, перебудовано огорожі, вбиральня, літній душ, замінено ворота відповідно до дозволу на будівництво згідно рішення виконкому АНД районної ради від 17.09.2004 №275/19. У серні 2004 році здійснена реконструкція була зареєстрована відповідно до вимог законодавства України, яке діяло на той час. Відповідно до технічного паспорту домоволодіння складалось з: А - житловий будинок, загальною площею 179,9 кв.м., житлова 58,1 кв.м., Б - літня кухня, загальною площею 20,7 кв.м.; В - гараж, загальною площею 32,2 кв.м.; Г - вбиральня, площею 2,1 кв.м.; Д - літній душ, площею 2,3 кв.м.; Е - зливна яма, об'ємом 2,3 кв.м.; Ж - гараж, площею 58,5 кв.м.; З - вольєр, площею 2,6 кв.м.; 2-5 огорожі, та інші споруди. У 2009 році сторонами було зроблено капітальний ремонт будинку в результаті якого мансарду приведено у стан придатний до проживання: приміщення мансарди переобладнано у дві житлові кімнати площею 53,9 кв.м та 13,3 кв.м., а також санвузол площею 7,4 кв.м. Внаслідок переобладнання загальна площа будинку становить 177,3 кв.м., в тому числі житлова 131,6 кв.м. та допоміжна 45,7 кв.м. Крім того, за період шлюбу за спільні грошові кошти сторони придбали автотранспортні засоби, а саме: автомобіль Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, зареєстрований 27.05.2003 в органах МРЕВ державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який був придбаний у 2012 році на ім'я відповідача. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд визнати ? частину домоволодіння № 106 по вулиці Чайковського в місті Дніпропетровську та автотранспортні засоби Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя [PERSON] та [PERSON] шляхом визначення ідеальної частки [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] в розмірі 1/4 частини домоволодіння за рахунок зменшення частки [PERSON] у домоволодінні до 1/4 частини, та визнати право власності на частку; здійснити поділ спільного рухомого майна подружжя [PERSON] та [PERSON], шляхом визнання за [PERSON] права власності на автотранспортний засіб Volkswagen Transporter 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] а Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] залишити у власності [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості автомобілів спільної сімейної власності у розмірі 160 607,00 грн.; витрати у справі покласти на сторони у рівних частинах. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали у повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в ньому, просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що з серпня 2012 року припинено спільне проживання та введення спільного господарства. В 2012 році ще за спільне проживання автомобіль Volkswagen Transporter 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] було продано за генеральним дорученням та придбано автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за генеральною довіреністю, а в подальшому відповідач оформив його по договору купівлі-продажу на своє ім'я. Третя особа [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що спірне домоволодіння є спадком відповідача і не є спільним майном подружжя. Крім того, позивач вивезла з будинку все майно придбане за спільне життя подружжя. Автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], було придбано за особисті кошти відповідача і цей автомобіль не є спільним майном подружжя. У судове засідання 30 квітня 2015 року сторони та їх представники не з'явилися, представником позивача [PERSON] надано заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1985 року, який було розірвано 26 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року. Після реєстрації шлюбу сторони почали проживати в домоволодінні [ADDRESS], який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 серпня 1994 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі під № 4-2282 належав [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Відповідно до договору дарування від 06.11.2004, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А. та зареєстрованого в реєстрі під № 2-1543 [PERSON] подарувала ? частину домоволодіння [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до технічної документації наданої в матеріали справи до 1998 року домоволодіння було збудоване із шлакобетону загальною площею 51,7 кв.м. житловою 25,4 кв.м. На території домоволодіння були сарай, вбиральня, літній душ. Домоволодіння було огороджене дощатим забором з залізними воротами. З метою поліпшення житлових умов сторони за спільні кошти здійснили покращення домоволодіння та прибудинкових будівель та споруд. Так у 1998 році сторони за спільні кошти зробили реконструкцію домоволодіння [ADDRESS], здійснивши прибудови до основної частини житлового будинку, обклали будинок цеглою, побудували мансарду, здійснили капітальний ремонт комунікацій та всього будинку, а також виконали інші роботи по реконструкції домоволодіння, зокрема: у 1997 році літню кухню загальною площею 20,7 кв.м. обкладено цеглою; у 1998 році будинок обкладено цеглою, до будинку прибудовано дві жилих кімнати 10,3 та 12,2 кв.м., ванну кімнату 7,2 кв.м. (житлова прибудова АІ -1 загальною площею 38,3 кв.м.), веранду перебудовано в житлову кімнату 9,9 кв.м., та кладову 0,8 кв.м., прибудовано сіни 16,0 кв.м, ганок (житлова прибудова А2 -1), побудовано мансарду 87,3 кв.м., побудовано гараж площею 32,3 кв.м. з оглядовою ямою. Всі прибудови та реконструкції будинку було зроблено відповідно до чинного на той час законодавства, що підтверджується рішеннями виконкому АНД районної ради м.Дніпропетровська від 17.04.1998 № 160/8 (житлові прибудови та веранда) та від 12.12.1998 №301/6 (мансарда), актом введення в експлуатацію реконструйованого будинку житловою площею 58,1 кв.м. затвердженого рішенням АНД районної ради від 18.09.1998 № 374/6 та свідоцтвом про право власності по ? частині домоволодіння на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 09.10.1998. Згідно до ст. 25 КпШС України (яка діяла на час виникнення правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Дана норма кореспондує з вимогами ч.1 ст. 62 СК України. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням наданих сторонами письмових доказів, свідченнями допитаних свідків, суд приходить до висновку проте, що ? частина домоволодіння [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності істотно збільшилася за час спільного проживання сторін по справі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/4 частині за кожним на домоволодіння [ADDRESS]. Крім того в період шлюбу сторонами по справі було придбано автомобіль Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 22 КпШС України (яка діяла на момент придбання автомобіля Volkswagen Transporter) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 60 СК України (яка діє на час придбання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Придбання автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у шлюбі сторонами не заперечується, а відтак цей автомобіль є спільним майном подружжя [PERSON]. Що стосується автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], суд не може погодитися з посиланнями відповідача проте, що даний автомобіль придбано за його особисті кошти, оскільки доказів цим обставинам суду не надано. Як визнали самі сторони по справі та показали свідки [PERSON] та [PERSON] автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] було придбано у 2012 році за спільне життя подружжя на кошти частково виручені від продажу спільного автомобіля сторін Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] і лише договір купівлі-продажу було оформлено після припинення шлюбних відносин сторін. Доказів на спростування даних обставин відповідачем суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку проте, що і автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є спільним майном подружжя [PERSON]. Суд не може погодитися із запропонованим позивачем варіантом розподілу спільних автомобілів, оскільки розмір вартості автомобілів між сторонами не узгоджено, що позбавляє суд можливості визначитися з розміром грошової компенсації за належну частку у майні, виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням зазначеного, та чинного законодавства щодо рівності часток у майні дружини та чоловіка, суд приходить до висновку про визнання за кожним із подружжя по ? частині кожного зі спірних автомобілів, а саме слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та на ? частину автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та на ? частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Таким чином, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача щодо покладення судових витрат на сторони в рівних частках, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп.

Outcome: partial