Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У серпні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, яку вона уточнила 31 серпня 2020 року, в якій позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на все майно, що їй належало, на два місяці після набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] у м. Дніпрі померла її мати - [PERSON] . Після смерті її матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як їй стало відомо 20 березня 2020 року спадкодавцем [PERSON] 15 липня 2015 року було складено заповіт, посвідчений нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Янковою Іриною Володимирівною за реєстровим номером 5-827, за яким все належне спадкодавцю майно вона заповіла позивачу. Маючи намір прийняти спадщину, вона звернулась до нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Проте, у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому їй було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Так, постановою від 02 липня 2020 року про відмову у виконанні нотаріальної дії нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Янкова І.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері - [PERSON] . Однак, вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин. Зокрема, від народження вона проживає у місті Дніпрі. З 14 років за узгодженням між її батьками вона проживала з батьком - [PERSON] , а мати - [PERSON] мешкала окремо у квартирі [ADDRESS] , яка їй належала на праві власності. Незважаючи на це вона часто навідувала матір. Близьких стосунків у них не було, оскільки мати її не ростила, не виховувала та не утримувала, коли вона була дитиною. Про смерть матері вона дізналась 05 жовтня 2017 року від її сина - онука спадкодавця - [PERSON] , який знаходився у бабусі. Про наявність заповіту, за яким все майно померла заповідала їй, вона не знала, оскільки мати їй свого часу повідомила, що переоформлює квартиру за договором дарування на свою родичку - тьотю Таю, яка мешкає у м. Торез Донецької області, оскільки там йде війна, а так родичка приїде і буде жити у її квартирі, а потім залишить заповіт на її сина - [PERSON] (попередній заповіт був саме на його ім`я), щоб квартира залишилася онукові. Вона не втручалася у ці питання, тому що це була справа її матері. При цьому, вона не знала про існування заповіту на її ім`я. Свою мати після смерті вона поховала. З наведеного випливає, що встановлений статтею 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, а саме: необізнаність про існування заповіту. Ніяких дій щодо прийняття спадщини вона не вчиняла, вважаючи, що до смерті матір подарувала квартиру родичці. Зі спливом часу, а саме 20 березня 2020 року, вона прийшла до квартири матері з метою знайти хоч якісь контакти родички з м. Торез. В результаті серед документів вона знайшла оригінал заповіту на усе майно її матері на своє ім`я, таким чином дізнавшись про свої права на спадщину. З нею у квартирі була її сусідка [PERSON] , її син [PERSON] , його дружина [PERSON] і маленька дитина - її онука. Відразу як вона знайшла заповіт, після закінчення карантину, вона пішла до Третьої нотаріальної контори з метою відкриття спадщини, але їй у прийнятті спадщини було відмовлено у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. На цей час жодних інших заяв про прийняття спадщини її матері подано не було. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні 18 листопада 2020 року [PERSON] суду пояснив, що він є сином [PERSON] . Він доглядав за бабусею - [PERSON] , допомагав їй. У 2014 році бабуся повідомила йому та його матері, що планує подарувати належну їй на праві власності квартиру своїй сестрі - [PERSON] та потім сказала, що начебто переписала квартиру. У 2017 році бабуся померла. Вони більше двох років чекали, що з`явиться родичка, яка є власником квартири, що належала бабусі, однак її все не було. У березні 2020 року вони з матір`ю прибирали у квартирі бабусі та знайшли заповіт від імені бабусі на ім`я його матері. Відносини між його матір`ю та бабусею були хороші. Допитана в судовому засіданні 30 листопада 2020 року [PERSON] суду повідомила, що вона є подругою позивача [PERSON] , вони проживають в одному будинку по [ADDRESS] . Мати [PERSON] проживала окремо від неї, [PERSON] допомагала матері, доглядала за нею, навідувала. Зі слів [PERSON] їй відомо, що матір останньої планувала подарувати належну їй на праві власності квартиру своїй сестрі. У березні 2020 року [PERSON] попросила її допомогти прибрати у квартирі матері, на що вона погодилась. Під час прибирання у квартирі вони знайшли заповіт матері [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Дніпропетровську, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 27 листопада 1995 року (а.с. 20-21). Дошлюбне прізвище [PERSON] - « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 28 грудня 1985 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 1985 року Відділом РАЦС Красногвардійського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1099 (а.с. 16). Батьками позивача [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 1965 року Кіровським районним бюро РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 2114 (а.с. 17). 15 липня 2014 року матір`ю позивача - [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5-827, згідно з яким [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть їй, заповіла [PERSON] (а.с. 75). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [INFO] мати позивача - [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 жовтня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1838 (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 листопада 1999 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно з розпорядженням від 02.11.1999 року № 6623, право власності зареєстровано в МБТІ та записано у реєстрову книгу за № 434п-441-488 (а.с. 87). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповіт [PERSON] від 15 липня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5-827, є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60355160 від 28 травня 2020 року, номер у спадковому реєстрі - 56308220 (а.с. 72-73). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині 1 статті 1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). 28 травня 2020 року позивач звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] (а.с. 66), у зв`язку з чим 28 травня 2020 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 254/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 65-90), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60355081 від 28 травня 2020 року (а.с. 71). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 липня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері - [PERSON] (а.с. 89). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стало те, що [PERSON] у встановлений законодавством шестимісячний строк - до 05 квітня 2018 року не подавалась до нотаріальної контори заява про прийняття спадщини та спадкоємцем не надані документи, що підтверджують факт прийняття спадщини спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем на день смерті [PERSON] . Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] наполягала на тому, що пропустила встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про наявність заповіту [PERSON] на її ім`я вона дізналась лише 20 березня 2020 року, коли під час прибирання у квартирі матері знайшла серед речей матері даний заповіт, при цьому вони з матір`ю проживали окремо, за життя матір про складання нею заповіту нічого не говорила, а навпаки повідомляла її, що переоформлює квартиру за договором дарування на свою родичку, яка мешкає у м. Торез Донецької області. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що про наявність заповіту [PERSON] від 15 липня 2014 року, складеного на ім`я [PERSON] , останній відомо не було, про наявність вказаного заповіту позивач дізналась лише у березні 2020 року, коли знайшла заповіт у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в присутності [PERSON] та [PERSON] . При цьому, позивач у позовній заяві наполягала на тому, що за життя [PERSON] повідомляла її, що переоформлює квартиру за договором дарування на свою родичку, яка мешкає у м. Торез Донецької області, що підтвердив також допитаний під час розгляду справи свідок [PERSON] . Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, матеріали справи не містять. Вищезазначені обставини додатково підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] (а.с. 33). Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що позивач дізналась про наявність вищевказаного заповіту [PERSON] лише у березні 2020 року та пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , з поважної причини. За таких обставин, оскільки [PERSON] з поважної причини пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , - два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1216, 1220, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved