Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

у серпні 2018 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовом ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в якій представник позивача посилається на те, що 16.06.2015 р. між ним та гр. [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №44064а5п, відповідно до якого застраховано автомобіль Mitsubishi днз [NUMBER] . 12.09.2015 р. в м. Полтава сталося ДТП за участю автомобіля Mitsubishi під керуванням [PERSON] та автомобіля DAEWOO під керуванням [PERSON] - відповідача по справі. За постановою суду від 03.11.2015 р. ДТП сталося внаслідок порушення ПДР відповідачем. Позивачем було сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 54746,88 грн після чого позивач звернувся до «Страхової компанії «Українська страхова компанія» в якій застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, яке було сплачено частково у розмірі 33290,48 грн. Невідшкодована сума складає 21456,40 грн, а тому з метою досудового врегулювання спору відповідачу була направлена претензія, натомість ним не було вчинено жодних дій. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 21456,40 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. 26.12.2017 р. від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких зазначив, що з даним позовом не погоджується, оскільки вважає, що відшкодування страхового випадку повинно відбуватися без урахування фактичного зносу, також зазначає те, що платник АТ «СК «АХА Страхування» перерахував значно більшу суму, яка завідомо більша за суму завданих збитків, рахунок виданий раніше, чим була зроблена калькуляція, призначення платежу «страхове відшкодування з ПДВ». Крім цього, вказана страхова компанія після отримання реальної суми перерахувала значно більші грошові кошти (а.с.78-80 т.1). 13.02.2018 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.06.2015 р. було застраховано автомобіль Mitsubishi, відповідно до п.29.12 якого - при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитку визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. В даному випадку після розрахунку вартість страхового відшкодування складала 54746,88 грн. Щодо тверджень відповідача, що страхове відшкодування має виплачуватись за вирахуванням ПДВ, то зазначив, що оскільки страхове відшкодування було перераховано на СТО, яке є платником ПДВ, а тому відповідач не має права вимагати вирахування зазначеної суми. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.93-95 т.1). 04.03.2019 р. від представника третьої особи Пешкова О.О. надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що 27.03.2015 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, 12.09.2015 р. відбулася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу «Деу Ланос» яким керував [PERSON] та іншим автомобілем «МІТСУБІШІ» під керуванням [PERSON] , після чого [PERSON] звернувся до них з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим ПАТ «СК Українська страхова група» звернулась до ПрАТ «СК «АХА страхування» про виплату страхового відшкодування. Таким чином, згідно рахунку-фактури від 17.09.2015 р. матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «МІТСУБІШІ» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 34290,48 грн. Так, 27.01.2016 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 33290,48 грн. (за вирахуванням франшизи 1000,00 грн), що свідчить про те, що ними виконано свої зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування в повному обсязі (а.с.196-198 т.1). У судове засідання представник позивача не з`явився, натомість направив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.169). Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у його заяві. Третя особа про дату, час та місце слухання спарви повідомлена належним чином та завчасно. Суд, заслухавши пояснення відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 12.09.2015 р. о 10 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем DAEWOO днз [NUMBER] по вул. Красіна м. Полтава, при виїзді з території АЗС «Нафтогаз» не впевнившись в безпеці та не надавши дороги, скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi д.н.з. [NUMBER] , порушивши вимоги пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України. 03.11.2015 р. постановою Карлівського районного суду Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Дана постанова 16.11.2015 р. набрала законної сили (а.с.8 т.1). З урахуванням викладеного, винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON] , і зазначена постанова суду від 03.11.2015 р. є преюдиціальною для суду, який розглядає справу. Це випливає з положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка вказує, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина у скоєнні ДТП [PERSON] доведена і доказуванню підлягає лише розмір шкоди. Статтею 1166 ЦК України передбачено обов`язок особи, винної в заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки в тому числі є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.1,2 ст.22 ЦК України). Так, за договором добровільного страхування наземного транспорту №44064а5п, який укладено між позивачем та [PERSON] було застраховано автомобіль останнього Mitsubishi днз [NUMBER] (а.с.27-40). Як убачається з копії повідомлення від 14.09.2015р., [PERSON] проінформував страхову компанію про настання страхового випадку (а.с.16,17 т.1). За даними розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №1.003.15.13322/VESKO20548 від 28.09.2015 р. та умов договору страхування №44064а5п від 16.06.2015 р. розмір страхового відшкодування складає 54746,88 грн (а.с.10,11,27-40 т.1), яке було сплачено позивачем відповідно до платіжного доручення №197790 від 29.09.2015 р. і становить 54746,88 грн (а.с.7 т.1). Водночас, цивільно - правова відповідальність [PERSON] - відповідача по справі на день вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується копією полісу №АС/9961641 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 169 т.1 ). Як зазначено у позовній заяві ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатила частково страхове відшкодування у розмірі 33290,48 грн., залишок невідшкодованої суми складає 21456,40 грн. 11.02.2016 р. позивачем було направлено на адресу [PERSON] - відповідача по справі претензію з проханням компенсувати в порядку регресу витрати АТ «СК «АХА Страхування» у розмірі 21456,40 грн (а.с.45, 46 т.1). У свою чергу, [PERSON] зазначив, що ліміт його відповідальності за страховим випадком перевищує фактично сплачену суму, а тому рекомендував звернутися до його страхової компанії (а.с. 50 т.1). 02.03.2016 р. позивач направив претензію на адресу ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про здійснення доплати суми страхового відшкодування у розмірі 21456,40 грн (а.с.43 т.1), у відповідь на що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повідомила, що здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 33290, 48 грн з урахуванням зносу транспортного засобу розрахованого на підставі п.7. 38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Оскільки коефіцієнт зносу складових автомобіля Міцубіші складає 54, 40 %, а тому страхове відшкодування становить 34290, 48 грн (за вирахуванням франшизи 1000 грн) (а.с.44 т.1). Частиною 2 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.93 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В частині 6 ст. 82 ЦПК України вказано, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вини цією особою. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Водночас п.7. 38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: - 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; - 7 років - для інших легкових КТЗ; - 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; - 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; - 5 років - для мототехніки. Таким чином, страховиком відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було сплачене страхове відшкодування у розмірі 33290,48 грн, без урахування франшизи, але з урахуванням зносу транспортного засобу. Даючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що оскільки за полісом обов`язкового страхування № АС/9961641 ліміт відповідальності страховика відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за шкоду завдану майну складає 50000 грн, остання у свою чергу, в межах укладеного договору виплатила страхове відшкодування позивачу, але з урахуванням зносу транспортного засобу в розмірі 33290, 48 грн, що менше ліміту відповідальності страховика відповідача, а відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні позову до відповідача слід відмовити. Саме так застсовано норму матеріального права в постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року, справа № 466/9318/14-ц та від 19.09.2018 року, справа № 753/21177/16-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed