Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання виробничої травми та смерті її сина на підприємстві. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підприємстві відповідача працював її син [PERSON] [INFO]. [INFO] року на підприємстві сталася аварія внаслідок якої її син отримав важкі опіки та помер на місці події. Згідно довідки про причину смерті смерть її сина настала внаслідок опікового шоку, термічного опіку 3-4 ступеню 100% поверхні тіла. Причинам настання нещасного випадку були конструктивні недоліки і недостатня надійність балки сталерозливного стенду, а також незадовільний технічний стан зварних швів металоконструкцій балки сталерозливного стенду. Вважає, що її син загинув внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. У зв'язку із втратою сина їй заподіяна моральні страждання. Син для неї був надійною опорою в житті, він завжди виявляв турботу про неї. Після смерті єдиного сина загубився сенс її життя, важко переживає втрату самої близької для неї людини. Розмір заподіяної їй моральної шкоди оцінює в 120 000,00 гривень та просить їх стягнути з відповідача, а також витрати на правову допомогу в сумі 609,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно на підприємстві відповідача мала місце аварія під час якої загинув син позивача. Але своєї провини у цій аварії не визнають, оскільки з висновків спеціальної комісії причиною нещасного випадку є конструктивні недоліки та недостатня надійність балки сталерозливного стенду, спроектованої на підприємстві виробнику ПО «Уральський завод важкого машинобудування». Зазначив, що позивачу вже була виплачена матеріальна допомога в сумі 50 000,00 грн. Представник третьої особи позовні вимоги не визнав, вказавши, що вина відповідача у смерті [PERSON] не встановлена, причиною нещасного випадку є недоліки механізмів обладнання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно даних трудової книжки [PERSON] він працював на підприємстві відповідача з 2003 року до 10.12.2012р. та був звільнений у зв'язку зі смертю. Актом №60/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, складеним по формі Н-1 від 29 грудня 2012р . встановлено, що основною причиною нещасного випадку, який стався із сином позивачки, є конструктивні недоліки та недостатня надійність балки сталерозливного стенду, спроектованої на підприємстві-виробнику ПО «Уральський завод важкого машинобудування». Супутня технічна причина нещасного випадку - незадовільний технічний стан зварних швів металоконструкцій балки сталерозливного стенду, виконаних на підприємстві-виробнику ПО «Уральський завод важкого машинобудування». Внаслідок вказаного нещасного випадку [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2012р. Відповідно до довідки про причину смерті від 11.12.2012 року причиною смерті [PERSON] є опіковий шок, термічний опік 3-4 ступеню 100% поверхні тіла. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов'язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В судовому засіданні встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок недоліків та недостатньої надійності балки сталерозливного стенду, спроектованої на іншому підприємстві, та внаслідок незадовільного технічного стану зварних швів металоконструкцій балки сталерозливного стенду, що підтверджується наведеним висновками в акті, складеним по формі Н-1 від 29 грудня 2012 року. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивача на ПАТ «ММК ім.Ілліча» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки підприємство працедавець зобов'язано за будь-яких умов забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для своїх працівників, в іншому випадку підприємство не повинно допускати працівників до небезпечних об'єктів та обладнання. На думку суду не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про відсутність вини ПАТ «ММК ім..Ілліча» та намагання покласти відповідальність на виробника обладнання в якому виявилися недоліки, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Саме власник підприємства відповідає за створення безпечних умов праці. Крім того, за ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, за наведеним нормами як КЗпП України так і ЦК України на відповідача, як на працедавця та власника джерела підвищеної небезпеки, покладається безпосередня відповідальність за створення безпечних умов праці для інших працівників та запобігання непередбачених аварій із обладнанням, устаткуванням та іншими засобами виробництва. Власник підприємства не має право перекладати свою відповідальність перед працівниками за аварійні випадки на виробника будь-якого іншого придбаного ним обладнання. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно даних матеріалів справи позивачка є матір'ю загиблого сина [PERSON] та проживала із ним однією сім'єю, що підтверджується також копією лицевого рахунку [NUMBER]. Смертю [PERSON] позивачці завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу втрати єдиної дитини, сина, близької людини і члена сім'ї, на якого позивачка покладала надію як на опору в старості та похилому віці. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. При визначені розміру заподіяної моральної шкоди судом враховано глибину душевних страждань позивача, яка понесла невідворотну втрату рідної дитини, а також ту обставину, що відповідач добровільно допомагав позивачці та сплатив в якості матеріальної допомоги суму коштів 50 000,00 грн., тому суд вважає, що достатньою, справедливою та розумною компенсацією за завдану моральну шкоду буде грошова сума в розмірі 30 000,00 грн, що з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2011р. (по справі №6-65цс11), відповідає вимогам розумності та справедливості й не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Оскільки позивач за положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідач має сплатити судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. Крім того, згідно наданого позивачем договору про надання адвокатських послуг від 28.08.2014р., акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції від 28.08.2014р. ним були понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 609,00 грн. за послуги, пов'язані із підготовкою та поданням позову до суду. Враховуючи обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правових послуг (1,25 години), та положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає їх законними та такими, що мають бути відшкодовані відповідачем. Разом з тим, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 25% (30 000 х 100% / 120 000), тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу також підлягають частковому відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволених вимог в сумі 152,25 грн. (25% х 609 грн. / 100%). На підставі викладеного та

Outcome: partial