Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 квітня 2017 року між сторонами укладений письмовий Договір №1 оренди автомобіля з наступним викупом. У відповідності до п.1.4. Договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі орендодавцем орендатору автомобіля та діє до повної оплати вартості автомобіля Орендатором Орендодавцю, що передбачено п.3.2. Договору та складає еквівалент 800 доларів США. Зважаючи на те, що автомобіль терміново був потрібний Відповідачу, тому була домовленість про укладання договору спочатку у простій письмовій формі, а в подальшому при необхідності, договір оренди повинен був посвідчений нотаріально. Неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу орендної плати та нотаріального посвідчення договору оренди, останній ігнорував. За таких обставин, позивач на підставі ч.2 ст.220 ЦК України просила визнати дійсним Договір №1 оренди автомобіля з наступним викупом від 13.04.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є автомобіль ВАЗ 2107 бежевого кольору, двигун [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 1988, з моменту його укладення, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.12). Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. (а.с.33). 17 грудня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також пояснив, що відповідач не заперечує факт укладання договору оренди автомобіля, договір між сторонами виконувався, а отже є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Пояснив, шо між сторонами дійсно було укладено Договір оренди автомобіля, після виконання умов якого [PERSON] надала на його ім`я довіреність з правом продажу цього автомобіля, на підставі чого автомобіль і був проданий. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, 13 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено Договір №1 оренди автомобіля з наступним викупом, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає автомобіль ВАЗ 2107 бежевого кольору, двигун [NUMBER] , кузов [NUMBER] , 1988 року випуску (а.с.5). Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 799 ЦК України, встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Статтями\~12, 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не було доведено, що була втрачена можливість нотаріально посвідчити договір найму транспортного засобу між сторонами. Доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, суду також не надано. Крім того, п.2.1.3 Договору №1 оренди автомобіля з наступним викупом від 13.04.2017 передбачено передачу автомобіля у власність Орендатора шляхом видачі довіреності Орендатору на продаж автомобіля у день повної сплати вартості автомобіля, передбаченою п.3.2. цього Договору (а.с.5). Пунктом 3.2. зазначеного Договору №1 встановлено, що викупна вартість автомобіля складає 800 доларів США (а.с.6). 07 жовтня 2017 року [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] видана довіреність на право управління, розпорядження та продаж автомобіля ВАЗ 2107 бежевого кольору, двигун [NUMBER] , кузов [NUMBER] , 1988 року випуску (а.с.28). За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed