Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

у серпні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 03.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування ? частки квартири. Згідно договору дарування [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON], подарували [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS]. Квартиру [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] в порядку спадкування отримала у власність ? частину вказаної квартири, інші власники квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON] володіють ? частинами квартири. Позивачі зазначають, що договір дарування ? частини квартири був укладений без надання на це згоди співвласника квартири - [PERSON] та [PERSON], що є порушенням ч. 2 ст. 369 ЦК України. Крім того, нотаріус вказує в п. 6 договору дарування, що відповідач [PERSON] свідчить, що вказана ? частка квартири на момент підписання договору нікому раніше не продана, судового спору немає, що не відповідає дійсності, оскільки на момент укладання договору дарування було відкрите касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зустрічним позовом про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] В діях відповідачів позивачі вбачають ознаки удаваного правочину з метою приховання продажу [PERSON] частини квартири та уникнення сплати податків та зборів, належних до сплати за укладання договору купівлі-продажу. Посилаючись на вищевикладені обставини позивачі просили суд визнати недійсним договір дарування ? частки квартири [ADDRESS] укладений між відповідачами та посвідчений 03.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та стягнути з відповідачів судовві витрати. [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд задовольнити позов з підстав наведених в позовній заяві. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд задовольнити позов з підстав наведених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації. До початку розгляду справи [PERSON] надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що не визнає позов. Вважає, що при укладанні договору дарування 1/2 частини квартири. Суд визнав можливим розглянути справу заочно, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення [PERSON] та представника [PERSON], дослідивши письові докази по справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1994 року засвідчено право спільної власності на квартиру [ADDRESS] загальною житловою площею у 53, 7 кв.м. за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях (а.с. 9). 02.02.1997 року померла [PERSON], після її смерті, спадкове майно, яке складається із ? частини квартири [ADDRESS] прийняла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10). Копією довідки Форма № 3 КП «Житлосервіс «Куренівка» № 9763 від 16.07.2014 року (а.с. 11) підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З досліджених доказів вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] володіють квартирою [ADDRESS] у розмірі ? частки кожний. 19.06.2014 року ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON], [PERSON] на рішення апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року (а.с. 16) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зустрічним позовом про встановлення порядку користування житлови приміщенням. 03.07.2014 року між [PERSON], який діяв від свого імені та імені [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторонни уклали договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 5-8). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням (а.с. 18). З листів Прокуратури Оболонського району м. Києва від 16.07.2014 року № 43-1549-14 (а.с. 19), 21.07.2014 року № 43-1549-14 (а.с. 20), Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що [PERSON] звертався до органів досудового слідства із заявою про порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Судом встановлено, що згоду на укладання договору дарування ? частини квартири позивачі на надавали. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не зверталися до співвласників із пропозицією надати згоду на розпорядження квартири. Суд, враховуючи вищевикладене, аналізуючи норму ст. 369 ЦК України, яка регламентує прямий обов'язок особи, яка має намір здійснити передачу своєї частки у спільній частковій власності отримати згоду на вчинення певного правочину, також, беручи до уваги наявність, під час укладання договору судових спорів, про існування яких було відомо [PERSON], [PERSON], вважає, що при укладанні договору порушено права позивачів, як співвласників квартири [ADDRESS] що тягне за собою скасування договору дарування. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивачів витрати по оплаті судового збору у розмірі 121, 80 грн. та судові витрати пов'язаних із повідомленням відповідачів про дату та час судового засідання, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації в сумі 430, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved