Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 16 вересня 2006 року виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 25. В обґрунтування позову зазначала, що з 16 вересня 2006 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від цього шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] та [PERSON], які народилися [INFO]. Спільне сімейне життя із відповідачем у них не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння та спільних поглядів на сімейне життя. Із березня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Примирення і подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. За домовленістю з відповідачем їхні дві дочки у подальшому будуть проживати з матір'ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує, просила суд строк для примирення подружжя не надавати та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, просив суд строк для примирення не надавати, розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 16 вересня 2006 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 25. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON], які народилися [INFO] та проживають на даний час разом із матір'ю. Суд встановив, що з березня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач проти позову не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. При подачі до суду позову [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved