Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14 квітня 2015 року. Від спільного проживання дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та взаємна байдужість. У них з відповідачкою різні погляди на життя, відповідачка приходила додому на підпитку, на його думку зраджувала йому у подружній вірності, що і призвело до розпаду сім'ї. На даний час вони разом не проживають та більше двох місяців жодних сімейних стосунків не підтримують. Він втратив почуття любові до дружини, а тому вважає що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим, суперечить його інтересам, а тому наполягає на його розірванні. Відповідачка позову не визнала, на розірвання шлюбу не згідна, вважає підозри чоловіка у подружній зраді надуманими, хоч не заперечує факти вживання алкоголю з іншими чоловіками у вечірній час та пригощання їх кавою у себе вдома, за відсутності чоловіка. Хоче зберегти сім»ю та просить надати їм з позивачем строк для примирення. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а клопотання про надання строку на примирення до задоволення не підлягає, з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка на спільне життя. Принцип добровільності є чиним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса і саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. Поведінка сторін у судовому засіданні свідчить, що збереження шлюбу на паритетних засадах, на почуттях взаємної підтримки, любові та поваги, тобто на тому, що є морально правовою основою шлюбу на даний час є неможливим. З врахуванням фактичних взаємин подружжя суд приходить до висновку, що позивач категорично не бажає продовжувати сімейні взаємовідносини з відповідачкою, за таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу порушувало б право позивача на добровільне перебування у шлюбі. Отже судом встановлено, що спільне проживання сторін суперечило б інтересам позивача, а тому суд прийшов до переконання про необхідність розірвання цього шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що така її вимога є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved