Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Златобанк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 281/28/13-OVER від 10 жовтня 2013 року у розмірі 1 105 409 грн. 76 коп., з яких заборгованість за основним боргом - 600 000 грн., заборгованість за процентами - 195 949 грн. 11 коп., заборгованість по сплаті пені - 289 271 грн. 61 коп., 3 % від простроченої суми заборгованості - 15 189 грн. 04 коп., штраф за неналежне виконання зобов'язань - 5 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2013 року між АТ «Златобанк» та ТОВ «Інститут Шельф» було укладено договір про надання овердрафту та додаткові угоди до нього. Згідно основного договору ліміт за овердрафтом становить максимально припустиму суму кредиту, яка складає 600 000 грн. з кінцевою датою повернення 09 жовтня 2014 року зі сплатою 24 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати за порушення позичальником зобов'язань за договором. Позичальник не повернув кошти у встановлений у договорі строк, в результаті чого виникла заборгованість. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, належним чином повідомлялися про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між АТ «Златобанк» та ТОВ «Інститут Шельф» було укладено договір про надання овердрафту № 281/28/13-OVER, згідно якого ліміт за овердрафтом становить максимально припустиму суму кредиту, яка складає 600 000 грн. з кінцевою датою повернення 09 жовтня 2014 року зі сплатою 24 % річних. 30 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до вищезазначеного договору, згідно якого сторони домовилися, що з 12 лютого 2014 року змінено режим кредитування з овердрафту в кредитну лінію. 10 жовтня 2013 року між АТ «Златобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Златобанк», заборгованість ТОВ «Інститут Шельф» перед банком, станом на 13 серпня 2015 року становить 1 105 409 грн. 76 коп., з яких: - заборгованість за основним боргом - 600 000 грн.; - заборгованість за процентами - 195 949 грн. 11 коп.; - заборгованість по сплаті пені - 289 271 грн. 61 коп.; - 3 % від простроченої суми заборгованості - 15 189 грн. 04 коп.; - штраф за неналежне виконання зобов'язань - 5 000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Златобанк», виконавши умови кредитного договору, надав позичальнику кредитні кошти, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути кредит до закінчення дії договору та щомісячно сплачувати проценти за користуванням кредиту у розмірі 24 % річних. Однак, ТОВ «Інститут Шельф», отримавши кошти за кредитним договором, в порушення умов договору належним чином не виконало свої зобов'язання за ним та не повернуло кошти у строк, зазначений у договорі. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно п. 6.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за цим договором поруки. Згідно п. 2 договору про внесення змін № 1 до договору поруки цей договір про внесення змін є невід'ємною частиною договору поруки, набуває чинності з 12 лютого 2014 року, діє до повного виконання зобов'язань сторін за договором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У зв'язку з тим, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 09 жовтня 2014 року, останнім днем звернення банку з вимогою до поручителя було 09 квітня 2015 року. Однак до поручителя з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 27 серпня 2015 року, тобто з пропуском встановленого ст. 559 ЦК України строку. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що банк направляв вимогу до поручителя про виконання зобов'язань за кредитним договором до закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з позичальника на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial