Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 26 849,00 дол.США зі сплатою 12,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У відповідності до п.2.1. договору у забезпечення усіх грошових зобовязань в повному обсязі позичальника за договором, позичальник передає в заставу , а банк приймає транспортний засіб марки Skoda, модель Superb Classic, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов TMBDL23U27B301208, державний номер [NUMBER]. У відповідності до п. 2.2. договору вартість предмета застави 146850, 00 грн. У звязку із неналежним виконанням зобовязань [PERSON] за договором, банк змушений був звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 34\~467,76 дол. США, що еквівалентно 275\~500, 81 грн, а також 2775, 01 грн судового збору. Згідно договору факторингу від 23 червня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Оптимум Фактор» права вимоги заборгованості [PERSON] по договору №11290543000. 23 червня 2014 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги №23-06/14.30. За умовами п.1.1 договору про відступлення прав вимоги ТОВ «Оптимум Фактор» відступає новому кредитору право вимоги до боржника, що належить кредитору на підставі договору факторингу №23-05-1/30-91 від 23 червня 2014 року. У відповідності до п.1.2. договору про відступлення прав вимоги №23-06/14.30 сума основного боргу складає 20\~129, 28 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 238\~531, 97 грн, проценти 19\~048, 46 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 225\~724, 25 грн, на загальну суму 464\~256, 22 грн. Повідомленням від 23 червня 2014 року [PERSON] повідомив відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, та сплатити суму боргу в розмірі 464\~256, 22 грн. На сьогоднішній день свої зобовязання [PERSON] перед [PERSON] не виконав. Оскільки договором про надання споживчого кредиту передбачено звернення стягнення на предмет застави, просив в рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11149614000 від 30 січня 2008 року в загальній сумі 464\~256, 22 грн звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Skoda, модель Superb Classic, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов TMBDL23U27B301208, державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №876065, виданого 28.04.2007 року, шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказаний автомобіль; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник направив до суду заяву про визнання позову. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про розгяд справи у її відсутності. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11148614000. Відповідно до п.1.1 цього договору банк надав позичальнику кредит у сумі 26 849,00 дол.США зі сплатою 12,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У відповідності до п.2.1. договору у забезпечення усіх грошових зобовязань в повному обсязі позичальника за договором, позичальник передає в заставу, а банк приймає транспортний засіб марки Skoda, модель Superb Classic, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: кузов TMBDL23U27B301208, державний номер [NUMBER]. У відповідності до п. 2.2. договору вартість предмета застави складає 146850, 00 грн. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] не виконав зобовязань за кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 34\~467,76 дол. США, що еквівалентно 275\~500, 81 грн. Заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 34\~467,76 дол. США, що еквівалентно 275\~500, 81 грн, а також 2775, 01 грн судового збору. Згідно договору факторингу від 23 червня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Оптимум Фактор» права вимоги заборгованості [PERSON] по договору №11290543000. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 23 червня 2014 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги №23-06/14.30. За умовами п.1.1 договору про відступлення прав вимоги ТОВ «Оптимум Фактор» відступає новому кредитору право вимоги до боржника, що належить кредитору на підставі договору факторингу №23-05-1/30-91 від 23 червня 2014 року, а новий кредитор зобовязується прийняти зазначене право вимоги та перераховувати кредитору кошти у сумі ціни продажу. У відповідності до п.1.2. договору про відступлення прав вимоги №23-06/14.30 сума основного боргу складає 20\~129, 28 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання договору складає 238\~531, 97 грн, проценти 19\~048, 46 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання договору становить 225\~724, 25 грн, на загальну суму 464\~256, 22 грн. Повідомленням від 23 червня 2014 року [PERSON] повідомив [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором, та сплатити суму боргу в розмірі 464\~256, 22 грн. З матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день свої зобовязання [PERSON] перед [PERSON] не виконав Частина перша\~статті 202 ЦК України\~визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статті\~526,\~525,\~610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами 1, 3 ст.512 ЦК передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості не тільки з позичальника, а й з поручителя є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та умовах укладених між позивачем та відповідачами кредитного договору та договору поруки. Стаття 11 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивача, в силу ст.ст.\~79,\~88 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно судовий збір в розмірі 3654 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved