Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувсь до районного суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 листопада 2013 року Києво-Святошинським судом Київської області було постановлено обвинувальний вирок, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. При цьому його визнано потерпілим. Оскільки відповідач у добровільному порядку зазначені кошти не відшкодовує, змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Просив суд стягнути з [PERSON] та на його користь майнову шкоду в сумі 21 294,10 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000грн. У судовому засідання позивач не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. З мотивувальної частини вироку вбачається, що 28 вересня 2012 року [PERSON], діючи з корисливих спонукань, розбив вікно до ванної кімнати, через яке проник до будинку [ADDRESS], звідки таємно викрав майно [PERSON]., а саме - 4 500 грн., 700 дол. США та ноутбук марки «Соні» вартістю 7699 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку в сумі 17 794, 10 грн. Крім цього, 25 січня 2013 року [PERSON], діючи з корисливих спонукань, розбив вікно та проник до вищевказаного будинку, звідки повторно таємно викрав майно потерпілого [PERSON]., а саме - грошові кошти у розмірі 3 500 грн., брюки вартістю 167, 91 грн., куртку замшеву вартістю 565, 50 грн., кашне вартістю 59, 46 грн., завдавши потерпілому збитку на загальну суму 4292,87 грн. Також, 31 січня 2013 року відповідач, діючи з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення майна [PERSON]., прийшов до будинку, але у зв`язку з тим, що власники перебували в будинку, заліз на горище, щоб дочекатися, доки господарі залишать будинок та завершити свій злочинний намір, однак, був виявлений потерпілими та затриманий. При цьому [PERSON] визнано потерпілим, у якого відповідач таємно викрав майно, поєднане із проникненням у житло. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області від 27 січня 2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року відносно [PERSON] залишено без змін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвало вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З матеріалів справи вбачається, що позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 21 294,10 грн., враховуючи частину повернених речей, що було встановлено при розгляді Тому позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивачем частково доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідачів, обставин, за яких вчинено злочини, тривалістю моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку із вчиненням по відношенню до нього злочинних дій, суд вважає, що 10 000 гривень морального відшкодування - є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст..22 ч.1 і ч.2 п.1, 23 ч.1 і ч.2 п.2, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ст..1177, ч.1 ст.1195 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Outcome: partial