Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 28 437 грн. 76 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6 819 грн. 14 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.11.2019 року має заборгованість у розмірі 28 437,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 690 грн. 75 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7 116 грн. 89 коп., заборгованості за пенею у розмірі 13 725 грн. 43 коп., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 904 грн. 69 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.01.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6 819 грн. 14 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з пунктом 1.1.3 Генеральної угоди, дата остаточного погашення заборгованості по договору 1 - 31.01.2016 року. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У своєму позові позивач посилається на той факт, що відповідач не виконав зобов`язання за вказаним договором щодо сплати кредитних коштів у порушення норм закону та умов договору, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 27.11.2019 року складає 28 437 грн. 76 коп., та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6 690 грн. 75 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7 116 грн. 89 коп., заборгованості за пенею у розмірі 13 725 грн. 43 коп., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 904 грн. 69 коп. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з пункту 1.1.3 Генеральної угоди від 10 січня 2014 року, термін повного погашення кредиту 31 січня 2016 року. Таким чином, з 1 лютого 2016 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредиту. Проте, до суду позивач звернувся з позовною заявою 19 грудня 2019 року, у зв`язку з чим строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту з боржника, минув. А тому в даній частині позов не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог стосовно стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 116 грн. 89 коп., заборгованості за пенею у розмірі 13 725 грн. 43 коп., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 904 грн. 69 коп., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню, у зв`язку зі збігом строку позовної давності, то й вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, перею та штрафом не можуть бути задоволені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності щодо їх стягнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed