Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 06 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №PL-300/254/2008, відповідно до умов якого останньому надано кредит на загальну суму 13 440 грн. 04 лютого 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М.Факторинг», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Купер Прайс», укладено договір факторингу №04022011, відповідно до якого позивач прийняв право грошової вимоги до божників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 18 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 21 488,04 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надавши письмові заперечення на позов із посиланням на пропуск позивачем строку звернення до суду і просив відмовити позивачу в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №PL-300/254/2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит на загальну суму 13 440 грн. строком до 06 червня 2011 року. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 18 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 21 488 грн. 04 коп., яка складається з наступного: 14 414,56 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 2 717 грн. 29 коп. - сума відсотків, несплачені відсотки за користування кредитом; 2 407 грн. 38 коп. - пеня за несвоєчасну сплату тіла та відсотків; 1 948 грн. 81 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. 04 лютого 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Купер Прайс», укладено договір факторингу №04022011, відповідно до якого позивач прийняв право грошової вимоги до божників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з [PERSON] 06 червня 2008 року №PL-300/254/2008. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Питання строку пропуску позовної давності неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду України, про що зроблено правові висновки, в тому числі і в постанові від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14, постанові від 19 листопада 2014 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Кредитним договором №PL-300/254/2008 укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 06 червня 2008 року встановлено строк виконання зобов'язань до 06 червня 2011 року. Договір факторингу укладено 04 лютого 2011 року. Таким чином у позивача виникло право вимоги з 07 червня 2011 року, строк звернення до суду сплив 07 червня 2014 року, тоді як позивач звернувся до суду лише в січні 2015 року. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду не заявлялося, а тому позивачу слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed