Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру, просив суд вселити [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. На обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] зареєстрований та до останнього часу проживав за адресою: [ADDRESS]., де [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина квартири. Позивач зазначає, що відповідач проживала разом з позивачем у житловій двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], за відсутності позивача, в лютому 2016 відповідач незаконно потрапила до кімнати, де він жив, змінила замки у квартирі за адресою: [ADDRESS]., і продовжує там проживати вже протягом кількох місяців (починаючи з 01.02.2016 року). Вказав, що через протиправні дії відповідача, позивач, який проживав у зазначеній квартирі, був змушений змінити місце проживання. Незаконність проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується тим фактом, що відповідач у цій квартирі не зареєстрована, та квартира їй не належить. Зазначив, що вказаний факт підтверджується довідкою форми № 3 від 02 вересня 2016 року про зареєстрованих у квартирі осіб, що видана Житлово-експлуатаційною дільницею № 906. Позивач вказав, що його право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] підтверджується офіційною відповіддю Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27.07.2016 року. Зазначив, що свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.03.2003 року (наказ № 29180) позивач надати не може, оскільки не має доступу до квартири, де знаходяться його документи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Спірним жилим приміщенням є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується Довідкою Форма №3 виданою Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва від 02 вересня 2016 року. Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27.07.2016 №9805 (И-2016), станом на 31.12.12 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена за [PERSON] на 1/3 частку та за іншими фізичними особами на підставі свідоцтва про право власності на житло Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.03.2003 наказ №29180. Згідно пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні, а також копії Висновку Солом'янського УП ГУ НП у місті Києві від 30.05.2016, встановлено, що в лютому 2016 відповідачка змінила вхідні замки у квартирі за адресою: [ADDRESS], без відома позивача. Також, позивач наголошував на те, що зазначене у висновку від 01.06.2016, що відповідач надавала йому дублікати ключів від квартири за адресою: [ADDRESS] не відповідають дійсності. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири мас право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмеженний у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Враховуючи вищевикладене, порушені права [PERSON] як власника підлягають захисту шляхом вселення його до квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved