Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Першої Харківської державної нотаріальної контори, третя особа - [PERSON] , в якій просить суд скасувати арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 5486455, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна такий запис: тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 5486455; зареєстровано 15.08.2007 реєстратором Перша Харківська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 22.10.1958, Харківський районний суд; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. 15 серпня 2001 року, реєстр № 1606. Його право власності було зареєстровано КП «ХРБТІ» в реєстрову книгу 8, номер запису 848, дата реєстрації 08.05.2007. Власником іншої 1/2 частини цього будинку є [PERSON] на підставі цього ж договору купівлі-продажу. Зазначені обставини підтверджуються вищевказаним договором купівлі-продажу та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «ХРБТІ» 08.05.2007, номер витягу: 14477865. На цей час у позивача виникла необхідність розпорядитися належною йому часткою вищезазначеного житлового будинку. При перевірці документів для оформлення договору відчуження у грудні 2018 року останній дізнався у нотаріуса про існування арешту те на цей будинок. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 148589080 від 07.12.2018 сформованої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області, б/н, від 22.10.1958, був накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] (запис від 15.08.2007 за № 5486455 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесений Першою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі вищевказаної ухвали Харківського районного суду Харківської області, б/н, від 22.10.1958, додаткові дані: архівний номер: 6064НАRКОV1, архівна дата: 24.03.1998, дата виникнення: 24.10.1958, № реєстра: 20909, внутр. № 8201043923ЕF4В2В8039). В Першій Харківській державній нотаріальній конторі позивачу видали копію відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву за № 111/01-18 з додатками до нього, з яких вбачається інформація про реєстрацію Першою Харківською державною нотаріальною конторою заборони № 20909 від 24.10.1958, об`єктом якого є будинок [ADDRESS] , на підтвердження чого надані фотокопії: повідомлення (заборони) від 24.10.1958 Першої Харківської ДНК (підставою для накладення такої заборони слугував лист народного суду 4 дільниці Харківського району Харківської області від 22.10.1958), листа народного суду 4-ї дільниці Харківського району Харківської області від 22.10.1958, виписки з реєстру заборон №20909. Однак, з наданих документів не вбачається будь-якої інформації щодо конкретної справи, у якій було накладено такий арешт на спірний будинок (сторони, предмет спору, тощо). Відповідно до відомостей, викладених у довідці КП «ХРБТІ» за № 301 від 14.12.2018, встановлено, що первинну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок (дерев`яний, на одну кімнату, 1932 року будівництва) було здійснено за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 21.12.1950, р.№ 8762/3, з вказаною адресою: [ADDRESS] , про що було внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 за реєстром № 848 від 04.01.1951. В матеріалах поточної інвентаризації станом на 13.04.1954 адреса будинку [ADDRESS] . На підставі листа народного суду 4 дільниці Харківського району Харківської області, 22.10.1958 Першою Міською державною нотаріальною конторою м. Харкова 24.10.1958 накладена заборона на домоволодіння, яке належить гр. [PERSON] в [ADDRESS] . При поточній інвентаризації станом на 20.10.1962 встановлено, що зареєстрований житловий будинок було знищено в результаті повного демонтажу конструкцій, а на тому місці у 1962 році було побудовано новий цегляний житловий будинок літ. «А-1». В матеріалах справи знаходиться виписка з протоколу № 3 засідання виконкому Південної селищної ради від 17.03.1959 про надання гр. [PERSON] дозволу на перебудову старого будинку. Право власності на новий житловий будинок в [ADDRESS] було оформлено на ім`я гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Південної міської ради 15.08.1990, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 під реєстровим № 848 від 15.08.1990. Громадян [PERSON] продав, а гр. [PERSON] купив житловий будинок в [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 29.08.1990 р№ 2-2387. Станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок літ. «А-1» (цегляний, 1962 року будівництва) житловою площею 45,30 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в 1/ 2 частці за гр. [PERSON] та в 1/2 частці за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Десятниченко О.В., приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 15.08.2001 р№ 1606, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 за реєстровим № 848 від 08.05.2007. Також у вищевказаній довідці КП «ХРБТІ» також зазначено про те, що рішенням IV сесії VII скликання Південноміської ради Харківського району Харківської області від 16.02.2016 вулицю Калініна в м. Південне було перейменовано на вулицю Купов`янової. Відомості стосовно власників житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та зміна його поштової адреси вказано за наявними в інвентаризаційній справі № 1556 документами. Таким чином, в період з жовтня 1958 року до 2007 року було знищено будинок, на який накладався арешт, зареєстровано право власності на новий та в подальшому ще двічі відбувся перехід права власності на житловий будинок, до інших осіб, нових власників, але раніше ніколи не виникало перешкод для його відчуження. 02 січня 2019 року позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про видачу копії ухвали суду від 22.10.1958 про накладення арешту на будинок та про надання відповіді щодо наявності в архіві суду такої справи за 1958 рік, де б стороною був [PERSON] . Як вбачається з відповіді Харківського районного суду Харківської області № 08-09/5/2019 від 03.01.2019, встановлено, що згідно перевірки акту наявності справ в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013, цивільні справи, алфавітні покажчики та обліково-статистичні картки за 1958 рік відсутні. Відповідно до акту прийому-передачі матеріалів та справ, які знаходяться в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013, інформація про передачу справ за 1958 рік відсутня. На підставі викладеного, Харківський районний суд Харківської області не має можливості надати копію рішення суду по цивільній справі від 22.10.1958 про арешт майна. Тобто, на цей час відсутні будь-які достовірні відомості про те, у якій саме справі накладався арешт на вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з чим, хто був сторонами у ній, чим вона закінчилася, що це був за лист суду від 22.10.1958, на підставі якого нотаріальна контора наклала арешт на житловий будинок. За таких обставин, при відсутності цих відомостей позивач вважає, що відсутні будь-які законні підстави для існування в подальшому раніше вжитих заходів забезпечення позову та перебування під арештом нерухомого майна, власником якого є [PERSON] та [PERSON] . Позивач в позовній заяві також вказав, що йому взагалі невідома така особа, як [PERSON] , його адреса, та чи живий він на цей час. Позивач з [PERSON] придбали цей будинок вже в іншої особи, а саме в гр. [PERSON] . Разом з тим, позивач стверджує, що він ніколи не був стороною в жодній судовій справі або боржником в будь-яких зобов`язаннях, а відповідно і відсутні підстави для накладення арешту на майно позивача. Таким чином позивач вважає, що на даний час на належне йому та [PERSON] майно після набуття права власності на нього в 2007 році безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження своєю власністю. Існування арешту нерухомого майна порушує його конституційні права, як власника цього майна, а тому в силу вимог статей 317, 319, 321, 391 ЦК України позивач просить скасувати вказаний арешт. Згідно ухвали судді Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2019 року задоволено заяву про самовідвід судді Харківського районного суду Харківської області Токарєвої Наталі Миколаївни, та передано справу на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019 дану справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. У відповідності до ухвали від 07 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного проводження з викликом сторін. 20 лютого 2019 року на адресу суду від завідувача Першої Харківської державної нотаріальної контори Цуканової О.В., надійшло заперечення на позовну заяву, в якій представник відповідача заперечує проти позову [PERSON] , вказуючи на те, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки нею лише виконано реєстрацію судових та слідчих органів про накладення арешту на нерухоме майно. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від третьої особи у даній справі - [PERSON] в матеріалах справи міститься заява, в якій остання просить проводити розгляд справи у її відсутність та підтримує вимоги позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 11, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно з частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК). Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. 15 серпня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1606, власниками житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , кожний по 1/2 частині (а.с.8, Т.1). Право власності на вказаний за житловий будинок зареєстровано 08.05.2017 в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] 1/2 частина та [PERSON] 1/2 частина, про що свідчить копія витягу №14477865 (а.с.9, Т.1). Приведене вище прослідковується також з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 18772226, про що свідчить копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 148589080 від 07.12.2018 сформованої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. (а.с.6, Т.1). Відповідно до вказаної вище інформації, зокрема, в розділі відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження відповідного житлового будинку, а саме: тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження - 5486455, зареєстровано - 15.08.2007 за №5486455 реєстратором - Перша харківська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - ухвала, б/н, 22.10.1958, Харківський районний суд, об`єкт обтяження - будинок за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , додаткові дані - архівний номер 6064 НАRКОV1 , архівна дата - 24.02.1998, дата виникнення - 24.10.1958, № реєстра - 20909, внутр. № 8201043923ЕF4В2В8039 (а.с.6 - зворотна сторона, Т.1). У зв`язку з викладеним вище, наявність не знятого арешту (обтяження) на майно, яке на день розгляду справи перебуває у власності позивача [PERSON] та третьої особи у справі - [PERSON] , порушує законне право власності позивача на спірний житловий будинок. Так, статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права власності. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту і в цьому випадку підтвердження в суді права власності, що складає предмет спору, здійснюється, зокрема, шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених ним доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. При цьому, якщо майно знаходиться у володінні позивача, його право на майно захищається презумпцією правомірності фактичного володіння. За правилами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. В свою чергу, за змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до інформації з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№501 від 14.12.2018, встановлено, що первинну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок (дерев`яний, на одну кімнату, 1932 року будівництва) було здійснено за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 21.12.1950, р.№ 8762/3, з вказаною адресою: [ADDRESS] , про що було внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 за реєстром № 848 від 04.01.1951. В матеріалах поточної інвентаризації станом на 13.04.1954 адреса будинку [ADDRESS] . На підставі листа народного суду 4 дільниці Харківського району Харківської області, 22.10.1958 Першою Міською державною нотаріальною конторою м. Харкова 24.10.1958 накладена заборона на домоволодіння, яке належить гр. [PERSON] в [ADDRESS] . При поточній інвентаризації станом на 20.10.1962 встановлено, що зареєстрований житловий будинок було знищено в результаті повного демонтажу конструкцій, а на тому місці у 1962 році було побудовано новий цегляний житловий будинок літ. «А-1». В матеріалах справи знаходиться виписка з протоколу № 3 засідання виконкому Південної селищної ради від 17.03.1959 про надання гр. [PERSON] дозволу на перебудову старого будинку. Право власності на новий житловий будинок в [ADDRESS] було оформлено на ім`я гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Південної міської ради 15.08.1990, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 під реєстровим № 848 від 15.08.1990. Громадян [PERSON] продав, а гр. [PERSON] купив житловий будинок в [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 29.08.1990 р№ 2-2387. Станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок літ. «А-1» (цегляний, 1962 року будівництва) житловою площею 45,30 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в 1/2 частці за гр. [PERSON] та в 1/2 частці за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Десятниченко О.В., приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 15.08.2001 р№ 1606, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 8 за реєстровим № 848 від 08.05.2007. Рішенням IV сесії VII скликання Південноміської ради Харківського району Харківської області від 16.02.2016 вулицю Калініна в м . Південне було перейменовано на вулицю Купов`янової. Відомості стосовно власників житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та зміна його поштової адреси вказано за наявними в інвентаризаційній справі № 1556 документами (а.с.7, Т.1). З приведеного вбачається, що [PERSON] , який вказаний боржником за обтяженням з реєстраційним номером 5486455 та відповідно власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , був власником приведеного житлового будинку до 29 серпня 1990 року. В подальшому його було двічі продано, і останніми власниками є в 1/2 частці [PERSON] та в 1/2 частці [PERSON] . Разом з тим, у відповідності до інформації з Харківського районного суду Харківської області за вих. № 08-09/5/2019 від 03.01.2019, встановлено, що згідно перевірки акту наявності справ в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013, цивільні справи, алфавітні покажчики та обліково-статистичні картки за 1958 рік відсутні. Відповідно до акту прийому-передачі матеріалів та справ, які знаходяться в архівному підрозділі Харківського районного суду Харківської області від 31.05.2013, інформація про передачу справ за 1958 рік відсутня. На підставі викладеного, Харківський районний суд Харківської області не має можливості надати копію рішення суду по цивільній справі від 22.10.1958 про арешт майна. Отже, суду не надається можливим перевірити відомості щодо розгляду справи, в межах якої був накладений арешт на спірний будинок. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою (листом) народного листа Харківського району Харківської області від 22 жовтня 1958 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладений арешт. У ході судового розгляду справи встановлено, що зазначена ухвала суду про накладення арешту не скасована, накладений вищевказаною ухвалою суду арешт на спірний будинок на сьогоднішній день не знятий, що підтверджується Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Накладення арешту на спірне майно, 1/2 частина якого на теперішній час належить [PERSON] на відповідній правовій підставі, обмежує здійснення останнім права володіння, користування та розпорядження належним майном. При таких обставинах, з метою недопущення порушення права власності позивача на належну йому 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на яку в тому числі ухвалою народного суду Харківського району Харківської області від 22 жовтня 1958 року накладений арешт, суд вважає можливим захистити його право власності шляхом зняття арешту з належного йому майна. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття арешту з 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. за реєстровим № 2-2501, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист саме свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права позивача, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення його порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати йому можливість отримання ним відповідного відшкодування. Виходячи із мети забезпечення поновлення порушеного права позивача та його характеру, саме позивач визначає предмет та підстави позову. Оскільки позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений виключно власником такого майна, однак [PERSON] з такими позовними вимогами до суду не зверталась, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial