Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником будинку, що розташований по вулиці О.Вишні, 14 в місті Новоселиця Чернівецької області, в якому проживають відповідачі, які вселились та зареєструвались при попередніх власниках будинку. Після придбання вказаного будинку 29 травня 2015 року, він запропонував відповідачам покинути будинок у добровільному порядку, однак останні відмовились. Відповідачі не є членами його сімї та їх проживання у будинку не дозволяє йому реалізувати в повному обсязі право власності на будинок, а тому просив усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом їх виселення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та надав суду письмові заперечення, в яких послався на право проживання відповідача у житловому будинку позивача як члена сімї колишнього власника будинку, яке передбачено ст. 156 ЖК УРСР. Зазначає на відсутність підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України для визнання відповідача втратившим право користування житлом та передбачених ст. 116 ЖК УРСР для виселення відповідача. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що він зареєстрований у спірному будинку, однак приблизно з 2007 року фактично проживає у батька в м. Чернівці. Вважає, що позивач шахрайським шляхом набув право власності на будинок, а тому просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по вул. О.Вишні, № 14 в м. Новоселиця Чернівецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу вказаного будинку від 29 травня 2015 року, укладеного з продавцем [PERSON], та витягом про державну реєстрацію прав на вказаний будинок за № 38344932 від 29 травня 2015 року. Колишнім власником вказаного будинку була родичка відповідачів [PERSON], яка 03 вересня 1999 року продала вказаний будинок [PERSON]. Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаному будинку, будучи родичами колишнього власника будинку [PERSON], що підтверджується довідкою Новоселицького КП «Тепломережа» № 847 від 31 липня 2015 року. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 05 листопада 2014 року за № 6-158цс14. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). За вказаних обставин, із припиненням права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок і господарські споруди, відповідачі також втратили право користування даним жилим приміщенням. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, який розташований по вул. О.Вишні, № 14 в м. Новоселиця Чернівецької області, а відповідачі, які не є членами його сімї, проживають в даному будинку без його згоди, чим своїми діями створюють перешкоди позивачу у користуванні своїм житлом та обмежують його у здійсненні права власності на вказане домоволодіння, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що відповідачі мають право проживання у житловому будинку позивача як члени сімї колишнього власника будинку, а тому відсутні підстави для визнання їх втратившими право користування житлом та виселення, суд вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вказаних обставин, з відповідачів на користь позивача пропорційно слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подачу позову до суду в сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК УРСР, суд

Outcome: approved