Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 6 468,24 грн. та витрати по сплаті судового збору. Посилався на те, що між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 21.10.2008, зміст якого було викладено в новій редакції згідно з додатковою угодою №1 від 27.09.2013. Згідно з умовами договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4 000,00 грн., на 24 місяці. Надання позивачем кредиту згідно п. 2.5. ст. 2 договору здійснювалося у разі недостатності власних коштів на картковому рахунку відповідача для оплати відповідних операцій. Відповідач, взяв на себе зобов'язання відповідно до пунктів 2.7 ст. 2, пункту 4.2.14 пункту 4.2 статті 4 пункту 6.5 ст. 6 пункту 5.4 статті 5 пункту 4.2.13 та пункту 4.2. статті 4 Кредитного договору. Проте, відповідач взятих на себе згідно з кредитним договором зобов'язань щодо погашення кредиту та процентів не виконує, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем стосовно сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом. Також, згідно із пунктом 6.2 та пунктом 6.3 статті 6 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються позивачем щомісяця, а саме в останній робочий день кожного місяця та в дату припинення дії кредитної лінії, починаючи з дня наступного за днем видачі кредиту по останній робочий день місяця, а у місяця, в якому настане дата припинення дії кредитної лінії по відповідну дату (включно). Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи із фактичної суми заборгованості за кредитом за кожен календарний день та фактичної кількості календарних днів у поточному році. В порушення умов кредитного договору станом на 03.09.2015 р. загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 6 468,24 грн., з яких: -2 063,38 грн. - прострочена заборгованість за процентами -3 794,88 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; -593,14 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; -16,84 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав до суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи за відсутності представника, також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 21.10.2008, зміст якого було викладено в новій редакції згідно з додатковою угодою №1 від 27.09.2013 (а.с. 78-80). Згідно з умовами договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4 000,00 грн., на 24 місяці. Надання позивачем кредиту згідно п. 2.5. ст. 2 договору здійснювалося у разі недостатності власних коштів на картковому рахунку відповідача для оплати відповідних операцій. Відповідач,взяв на себе зобов'язання відповідно до підпункту пунктів 2.7 ст. 2, пункту 4.2.14 пункту 4.2 статті 4 пункту 6.5 ст. 6 пункту 5.4 статті 5 пункту 4.2.13 та пункту 4.2. статті 4 Кредитного договору. Проте, відповідач взятих на себе згідно з кредитним договором зобов'язань щодо погашення кредиту та процентів не виконує, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем стосовно сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом. Cтаном на 03.09.2015 р. загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 6 468,24 грн. (а.с. 81-83) Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися,зокрема, неустойкою, різновидом якої є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Частиною 1 ст.1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такоїж якості. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, що є порушенням законних прав публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України». З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На день розгляду справи з боку відповідачів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідачів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати заборгованості за договором кредиту, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved