Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 12 січня 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №\~09. В обґрунтування позову зазначала, що 12 січня 2007 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейний побут та ведення подружжям спільних сімейних справ. Із червня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарств не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження їхнього шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам. Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Після розірвання шлюбу їхній син буде проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та розірвати шлюб між сторонами. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 12 січня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №\~09. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає на даний час з матірю. Судом встановлено, що з червня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Подальше збереження шлюбу є неможливими та суперечить інтересам позивача. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved