Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 2012 року він проживав однією сімєю із відповідачем. 12 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 158 між сторонами був зареєстрований шлюб. У 2015 році він виїхав на заробітки за межі України, періодично направляв гроші на проживання. На теперішній час шлюбно-сімейні відносини припинені, він проживає із іншої жінкою. Просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась завчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечили проти їх задоволення, пояснивши, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені у 2015 році. На теперішній час вони проживають окремо один від одного. Почуття любові та поваги один до одного втрачені, а тому сімю зберегти не представляється можливим. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 220431 виданого 12 грудня 2013 року, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 12 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 158 (а.с. 3). Причиною розірвання шлюбу послужило відсутність взаємопорозуміння, через матеріальні та побутові труднощі, різне ставлення до життя, на даний час шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з 2015 року, збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, примирення неможливо. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, вважає подальше збереження сім'ї неможливе. За таких обставин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню з причини неможливості подальшого сумісного життя подружжя і збереження сім'ї. Щодо залишення позивачу шлюбного прізвища, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається. Як вбачається із свідоцтва про одруження відповідач після реєстрації шлюбу обрала прізвище «Червенко», а тому суд приходить до висновку, що вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі викладеного,

Outcome: approved