Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання недійсним договору та застосування реституції. У жовтні 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та посилається на те, що 22.06.2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір про наміри, за яким відповідачка зобовязалася продати йому квартиру [ADDRESS]. Позивач передав відповідачці суму у розмірі 24980 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. Строк укладання договору купівлі-продажу було визначено не пізніше 31.08.2016 року. Відповідачка порушила умови договору та продала квартиру 08.08.2016 року іншій сообі. Просив стягнути з відповідачки на користь позивача суму у розмірі 24980 грн., матеріальну компенсацію у розмірі 24980 грн., судові витрати по справі. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі. Суду пояснила, що через два тижні після укладання попереднього договору їй зателефонував ріелтор позивача та попередив, що позивач відмовився від укладання договору купівлі-продажу квартири тому вона змушена була продати квартиру іншій особі. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2016 року між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості про продаж останньою належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], про що складено договір про наміри. Як гарантійну суму в рахунок майбутньої угоди позивач передав відповідачці 24980 грн. в еквіваленті 1000 дол. США., що підтвердили сторони у судовому засіданні. За умовами укладеного договору від 22.06.2016 року договір купівлі-продажу квартири, належної відповідачці, повинен був бути укладений сторонами не пізніше 31.08.2016 року 16 годин 00 хвилин включно. Посилання відповідачки на те, що позивач сам відмовився від придбання квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження цього. Однак у судовому засіданні позивачка визнала, що дійсно уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 08.08.2016 року з іншою особою. Це також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином у судовому засіданні знайшло підтвердження того, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не було укладено своєчасно з вини відповідачки. У відповідності до ч. 1 ст. 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У судовому засіданні було встановлено, що оскільки завдатком можуть забезпечуватися тільки зобовязання, що виникають з договорів, сума передана позивачем відповідачці 22.06.2016 року є авансом і підлягає стягненню на його користь з відповідачки у розмірі 24980 грн. Вимога щодо стягнення відповідачки в якості матеріальної компенсації суми у розмірі 24980 грн. є безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі, тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки сплачений позивачем пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial