Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У січні 2014 року прокурор в межах повноважень, визначених ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України, ст. 361 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з зазначеним позовом в інтересах [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.06.1998 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м Дніпропетровська, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, який збудований на земельній ділянці належній на праві власності позивачу. Позивач разом зі своєю сім'єю з указаного по теперішній час зареєстрований та проживає в спірному будинку, сплачує усі комунальні та інші платежі, незважаючи на те, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.06.2000 року право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за [PERSON] Нормативно позов обґрунтовано посиланням на приписи ст. 344 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями якої прокурор просить визнати за [PERSON] право власності на будинок за набувальною давністю. У судовому засіданні прокурор та позивач позовні вимоги підтримали повністю з підстав наведених у позові, на їх задоволенні наполягали. Відповідач в судові засідання у справі не з'явився, фактичне місце його проживання невідоме, про час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі. За таких обставин на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення прокурора та позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.06.1998, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м Дніпропетровська, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] у м. Дніпропетровську (а.с. 12). Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ДП №010513 від 15.10.1998 [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.07.1998 року № 1352 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0294 га, що розташована по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 19). Однак згідно з інформацією Дніпропетровського МБТІ від 13.05.2011 № 5694, наданої на запит слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Синицької О.С., право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.06.2000 року (а.с. 24). Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач протягом усього часу продовжує безперешкодно користуватися зазначеним будинком та продовжує разом з сім'єю проживати у ньому. Зокрема, факт реєстрації та проживання [PERSON] та членів його сім'ї - дружини [PERSON], доньки [PERSON] по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську підтверджується довідкою про склад сім'ї від 24.01.2012, копіями паспортів позивача та зазначених осіб (а.с. 7-9, 25, 33-37). Згідно з даними домової книги для прописки громадян у будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську за цієї адресою зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 20-22). Крім того, позивачем попри переоформлення права власності на спірний будинок сплачуються усі комунальні платежі та інші витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння. Зокрема, договір про надання населенню послуг з газопостачання ВАТ «Дніпрогаз» від 23.02.2009, договір № 0518043 про користування електричною енергією для побутових споживачів від 17.02.2009, договір на постачання води та утримання каналізації у спірному будинку відповідними обслуговуючими організаціями оформлено з позивачем [PERSON] (а.с. 26-29). При цьому до матеріалів справи долучено копії платіжних документів щодо сплати за указаною адресою комунальних платежів та витрат на утримання будинку саме позивачем. Натомість доказів звернення до суду з позовом про визнання позивача та інших осіб, зареєстрованих у будинку, такими, що втратили право користування або проживання у ньому, зняття з державної реєстрації або виселення цих осіб суду в ході розгляду справи не надано. До того ж, позивач є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, та не позбавлений цього права у порядку встановленому чинним законодавством. Статтею 344 ЦК України унормовано, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він набирає чинності з 01.01.2004, проте правила ст. 344 Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Таким чином, аналізуючи наведені положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про доведеність прокурором та позивачем того, що останній заволодів спірним майном на законних підставах, оскільки продовжував користуватися спірним будинком, який раніше перебував у його власності та який розташований на земельній ділянці, що до цього часу перебуває у його власності, позивач відкрито та безперервно володів спірним майном у межах строку, визначеного цивільним законодавством, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, він стягується з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved