Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 2999,17 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень, а також припинити правовідношення між позивачем та відповідачем з договором №ZP-STD-3241 про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками від 25.02.2015 року. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 25.02.2015 року між ним та ПАТ «[PERSON] Кредит» укладено договір №ZP-STD-3241 про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками, у звязку з чим позивач є споживачем послуг банка. Основним призначенням розрахункової платіжної картки є перерахунок заробітної плати з ТОВ «Гарантія», де він працює. ТОВ «Гарантія» з відповідачем уклали відповідний договір щодо перерахунку заробітної плати своїх працівників. З червня 2015 року відповідач всупереч вимогам вищевказаного договору та чинного законодавства України припинив видачу заробітної плати, чим залишив родину позивача без засобів існування. На вимогу позивача від 26.06.2015 року про видачу всіх належних йому коштів та закриття рахунку відповідач повідомив, тимчасова адміністрація, яка діє на даний час в банку не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів. При цьому відповідач визнав, що ці обмеження не поширюються на договори банківського рахунку, який вони з відповідачем уклали. Позивач стверджує, що такі дії відповідача порушують умови договору, його майнові права, та що згідно з витягом по картковому рахунку відповідач зобовязаний повернути йому 2999,17 гривень, але відмовляється це робити, що змусило його звернутись до суду. Також, позивач зазначає, що незаконні дії відповідача змусили його та членів родини відмовитися від задоволення своїх звичайних потреб, обмежити себе в поїздках до родичів та на відпочинок, викликали сімейні скандали та погіршили стосунки з родичами, а також інші негативні наслідки. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює в 2000 гривень. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, проте надав заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В частині стягнення заборгованої заробітної плати позивач просив провадження закрити в звязку з тим, що після відкриття проведення у справі відповідач добровільно задовільнив частину позовних вимог вимогу про стягнення заробітної плати, в іншій частині позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. В звязку з цим суд постановив ухвалу від 02 листопада 2015 року про закриття провадження в даній цивільній справі в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати в сумі 2999,17 гривень. Представник відповідача у судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов частково підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25.02.2015 року між ним та ПАТ «[PERSON] Кредит» укладено договір №ZP-STD-3241 про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками (а.с. 5). Відповідно до умов пункту 2.1 договору №ZP-STD-3241 від 25.02.2015 року ПАТ «[PERSON] Кредит» відкриває [PERSON] картковий рахунок в національній валюті («Картковий рахунок»), імітує та надає позивачу платіжну картку і ПІН-код до неї. За змістом п.2.1 відповідач виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами договору і Порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування картками. Згідно з наданою позивачем випискою по картковому рахунку № 26254096586001 від 25.06.2015 року на рахунку позивача, тарифна система - зарплатна стандарт, валюта рахунку UАН, рахувалось 2999 гривень 17 копійки (а.с.11). З наданої позивачем копії заяви від 26.06.2015 вбачається, що позивач звернувся до керуючого Бориспільським відділенням ПАТ «[PERSON] Кредит», за місцем відкриття вкладу, з метою отримати всі належні йому кошти в розмірі 2999 гривень 17 копійок, які знаходяться на його особовому рахунку № 26254096586001 та закрити рахунок (а.с.8). Листом від 13.07.2015 року за №39.3-01/179 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «[PERSON] Кредит» повідомив позивачу про запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також, розяснено положення ч.5 та 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також зазначено, що про час та порядок виплат за вищевказаними договорами буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 вказаної статті банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з вимогами ч.1 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ч.3 вказаної статті банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За змістом ч. 1 ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Суд також враховує, що за змістом ч.1 ст.1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. При цьому відповідно до вимог ч.3 вказаної статті залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.2. договору №ZP-STD-3241 про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками від 25.02.2015 року будь-яка сторона вправі вимагати дострокового розірвання договору у випадках невиконання чи неналежного виконання іншою стороною умов договору. В цьому випадку сторона, яка бажає розірвати договір, за 45 календарних днів направляє іншій стороні відповідне письмове повідомлення (а.с.5-8). Вимога про припинення правовідношення за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 25.02.2015 року №ZP-STD-3241 заявлена позивачем у відповідності до вимог ст.16 ЦК України та ч.1 ст.1075 ЦК України у звязку з невиконанням боржником своїх обовязків та є належним способом захисту його прав, оскільки вищезазначена заява позивача про закриття рахунку, відкритого на підставі укладеного між ним та відповідачем договору, відповідачем задоволена не була, що вбачається зі змісту направленого відповідачем листа від 13.07.2015 року за №39.3-01/179 (а.с.10). Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відкритий на імя позивача рахунок в ПАТ «[PERSON] Кредит» закритий, а договір банківського рахунка на вимогу позивача розірваний, суду не надано жодних доказів на підтвердження цієї обставини. Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень за договором про надання правової допомоги від 05 серпня 2015 року, укладеного позивачем та адвокатом [PERSON] (а.с.12), а також, актом прийому передачі виконаних робіт від 02.11.2015 року (а.с.20). Розмір витрат підтверджується наданою адвокатом довідкою про фактичну оплату йому позивачем 1000 гривень від 11 серпня 2015 року (а.с.13) та відповідає порядку нарахування граничного розміру компенсації таких витрат, встановленому ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також розміру мінімальної заробітної плати, встановленому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Суд також прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки це не було передбачено укладеним сторонами договором, та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що регулює відповідні правовідносини, а також Закону України «Про захист прав споживачів», який не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди, яка не повязана із заподіянням шкоди здоровю або життю споживача. Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, суду не надано.

Outcome: partial