Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

у серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд після збільшення позовних вимог стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивач 1054 доларів США 55 центів проценти за користування грошовими коштами відповідно до депозитного договору №SAMDN25000738857651 від 29.10.2013 та 8715 грн 91 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення суми депозиту за цим же договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кілька депозитних договорів у тому числі 29.10.2013 №SAMDN25000738857651 строком на 12 місяців з помісячною виплатою процентів за вкладом та автоматичною пролонгацією договору, після чого [INFO] [PERSON] померла і позивач успадкував банківські вклади як споживача банківських послуг, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.06.2014 після чого позивач через свого представника звернувся до Банку із заявою про виплату грошових коштів за депозитними вкладами, однак Банк кошти не повернув, тому на підставі Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 08.08.2014 з відповідача на користь позивача було стягнено грошові кошти 104366 грн 06 коп. та 6417 доларів США 00 центів, що по курсу НБУ становить 79946 грн 49 коп., які лише 29.05.2015 виконавчою службою з відповідача було стягнено на користь позивача 3493 доларів США 26 центів, 28.07.2015 повернуто 366 доларів США 82 та 12.01.2018 Банк виплатив позивачу грошові кошти у розмірі 2556 доларів США 92 центи зазначена сума включає в себе як залишок вкладу, так і проценти які були нараховані за період з 06.03.2014 з моменту якої зобов'язання банку вважаються припиненими, таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк по день, який передує дню їх фактичного повернення вкладникові, в результаті повернення коштів частинами сума на яку нараховувалися проценти ж різною і розрахунок проведений за три періоди, які в загальній сумі складають 1185 доларів США 49 центів та 3% річних складає 383 долари США 73 центи, які необхідно стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, оскільки позовні вимоги належним чином не обґрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.10.2013 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDN25000738857651 на 12 місяців з помісячною виплатою процентів по ставці 8,5 % річних, за вкладом та автоматичною пролонгацією договору, сума вкладу складала 6237 доларів США 91 центів (а.с. 15). Після смерті [PERSON][INFO], яка померла [INFO] її син [PERSON], успадкував банківські вклади як споживача банківських послуг до яких входить банківський вклад в Ставищенському відділеін Київського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» та рахунко [NUMBER] згідно умов Договору №SAMDN25000738857651 від 29.10.2013 з усіма відсотками та компенсаціями, що належав [PERSON] відповідно до довідки №20.1.0.0.0/07-20140227/2284 від 06.03.2014 виданої ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 9). 19.06.2014 позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про видачу грошових коштів з рахунків у тому числі по договору №SAMDN25000738857651 від 29.10.2013 з усіма відсоктами та компенсаціями, що належали померлій [PERSON] (а.с. 14). На підставі рішення Ставищенського районного суду Київської області від 08.08.2014 з ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнено на користь [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 червня 2014 року, виданого після смерті [PERSON], приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області Кошинською Л.О. за реєстровим № 734, - 104366 (сто чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 06 копійок та 6 417 (шість тисяч чотириста сімнадцять) доларів США, що по курсу Національного банку України на день постановлення рішення становить 79946 (сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок шість) гривень 49 коп. (а.с. 10, 11). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист №378/632/14-ц від 05.03.2015 згідно якого 26.03.2015 було відкрито виконавче провадження №47023459 ГДВ Жовтневого ДВС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 12). 29.05.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» виплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3493 доларів США 26 центів, що підтверджується платіжним дорученням №01 (а.с. 13). 12.01.2018 виконавче провадження №47023459 по виконанню виконавчого листа №378/632/14-ц від 05.03.2015 закінчено у зв'язку із фактичним його виконанням (а.с. 61, 62). Згідно п. 4 Договору дія договору закінчується із виплатою всією суми вкладу разом із процентами належними згідно з умов договору. Оскільки вклад повертався частинами тому сума на яку нараховуються проценти є різною, а тому розрахунок проведено за три періоди: За період з 07.03.2014 (тобто день з якого перестав відповідач виплачувати проценти; проценти нараховані по 06.03.2014 присуджені до стягнення рішення Ставищенського районного суду Київської області від 08.08.2014 і не є предметом даного позову) по 28.05.2015 (по день який передує виплаті першої частини вкладу): сума вкладу 6237 доларів США 91 цент, розмір процентів 8,5%, кількість днів 447, тобто 6237,91 х 8,5%/365 х 477 = 649 доларів США 33 центи. За період з 29.05.2015 по 27.07.2015 (по день, який передує виплаті другої частини вкладу) неповернутий залишок суми вкладу 2744 доларів США 65 центів (6237,91-3493,26) доларів США , розмір процентів 8,5%, кількість днів 60, тобто 2744,65 х 8,5%/365 х 60 = 38 доларів США 35 центів. За період з 28.07.2015 по 11.08.2018 ( день, який передує поверненню суми вкладу, що залишився) неповернутий залишок суми вкладу 2377 доларів США 83 центів (2744,65-366,80) доларів США , розмір процентів 8,5%, кількість днів 899, тобто 2377 х 8,5%/365 х 899 = 497 доларів США 81 цент. А всього просить стягнути процентів за користування вкладом у розмірі 1185 доларів США 49 центів. У тому числі просить стягнути 3% річних у розмірі 383 доларів США 73 центи, які складаються із: на суму вкладу 6417 доларів США 00 центів з 20.06.2014 (наступний день після звернення до відповідача з вимогою про повернення вкладу) по 28.05.2015 (день який передував першій частковій виплаті), тобто 342 дні: 6717,00 * 3%/365 * 342 = 180,38; на суму 2923 доларів США 74 центи (6417-3493,26) з 29.05.2015 по 27.07.2015 ( день, який передує виплаті другої частини заборгованості), тобто 60 днів: 2923,74 * 3%/365 * 60 = 14 доларів США 42 центи; на суму 2556 доларів США 92 центи (2923,74 - 366,82) з 28.07.2015 по 11.01.2018, тобто 899 днів: 2556,92 * 3%/365 * 899 = 188 доларів США 93 центи. На підставі вищевикладеного, слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із матеріалів справи відповідач рішення Ставищенського районного суду Київської області від 08.08.2014 виконав, що фактично підтверджується постановою від 12.01.2018 про закінчення виконавчого провадження №47023459. Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно - правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій. Відповідно до п.6.9 Постанови Правління Національного банку України №758 від 01.12.2014 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Національний банк України надав роз'яснення щодо застосування окремих вимог вищевказаної постанови, а саме: згідно із підпунктом 13 п. 1 постанови видача готівкових коштів у межах України за електронними платіжними засобами, що емітовані як резидентами, так і нерезидентами, здійснюється виключно в гривнях. Зняття готівкових коштів з поточних (в тому числі карткових) та депозитних рахунків з використанням електронних платіжних засобів здійснюється виключно в гривнях. У разі, якщо клієнт бажає отримати готівкові кошти в іноземній валюті з власного поточного (в тому числі карткового), депозитного рахунків, уповноважений банк здійснює видачу готівкової іноземної валюти через касу банку за заявою про видачу. Проте, із відповідною заявою на видачу готівки позивач не звертався до ПАТ КБ «Приватбанк», а заява від 19.06.2014 в цьому випадку є неналежним доказом, оскільки вона не місить таких даних, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задовленню. Позивач просить стягнути 3% за період з 20.06.2014 по 11.01.2018, однак відповідно до Постанови ВСУ від 26.04.2017 №3-1522гс16 суд дійшов до висновку, що правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовують загальний строк позовної давності три роки (257 ЦК УКраїни). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивач просить стягнути 3% річних поза межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови в даній частині. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed