overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У серпні 2013 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію, в обґрунтування якого зазначає, що відповідач мешкає та за реєстрова за адресою [ADDRESS], користується електроенергією, але обов'язків по сплаті за використану електроенергію в повному обсязі не виконує, у зв'язку з чим виник борг у сумі 2543,80 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999р., розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п.20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], користується електроенергією, особовий рахунок 573604073. З виписки по особовому рахунку вбачається, що за період з 28.12.2004р. по 23.04.2009р. відповідач не в повному обсязі оплачувала спожиту електроенергію. Так, дата останньої оплати - 01.04.2005р., постачання електроенергії здійснювалося до 23.04.2009р., після чого відповідач був відключений від електропостачання, яке до теперішнього часу не поновлювалося. Згідно пояснень відповідача, вона з 2009 року у вказаній квартирі не проживає. Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по оплаті за використану електроенергію за період з 28.12.2004р. по 23.04.2009р. виник борг у сумі 2543,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.ст. 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та її перебіг переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до п.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ВАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося з позовом до відповідача лише 05.08.2013р., тобто з пропуском встановленої законом позовної давності. Обставин, які свідчать про переривання строку позовної давності, позивачем не наведено і судом не встановлено. Відповідачами подано заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У серпні 2013 року виконавчий комітет Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщення, зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог представник позивача вказала, що відповідачі зареєстровані у кімнаті [ADDRESS]. Це кімната у гуртожитку сімейного типу. У вказаному жилому приміщенні відповідачі не мешкають без поважних причин з 2006 року, що стверджується складеним житловим органом актом актом. Не проживаючи у кімнаті без поважним причин, відповідачі комунальних послуг не сплачують. Просить позов задовольнити, переселивши малолітню [PERSON], [INFO], у кімнату [ADDRESS] цього ж гуртожитку, а відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнати такими, що втратили право користуванням жилим приміщенням, знявши їх з реєстраційного обліку у вказаній кімнаті. Відповідачка [PERSON] пред*явленого позову не визнала та пояснила, що у [INFO] помер її чоловік. У кімнаті вони тимчасово не мешкали лише з 2011 року та з тієї причини, що вона доглядала за своїм хворим та похилого віку батьком, що у кімнаті відсутні умови для проживання. Однак комунальні послуги вони почали сплачувати. У кімнаті знаходяться їхні особисті речі. Ніякого іншого житла вони не мають. У задоволенні позову просить відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також пред*явленого позову не визнали та надали суду аналогічні пояснення. Представник 3-ї особи, Служби у справах дітей виконавчого комітету Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради пояснив, що у задоволенні позову стосовно визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, малолітньої [PERSON], [INFO], необхідно відмовити. Малолітню не можна позбавляти житла. Її можливо тільки переселити з однієї кімнати до іншої у цьому ж гуртожитку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 71 ЖК України: при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців. Якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні понад шість місяців, то цей строк за заявою відсутнього може бути подовжений наймодавцем, а у випадку спору - судом. Із актів від 25 вересня 2009 року та 04 червня 2013 року, які складені та підписані комендантом гуртожитку, вбачається, що відповідачі у квартирі не мешкають з 2006 року. Однак, суд вказані акти до уваги не приймає з тих підстав, що у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі у кімнаті не мешкали тимчасово, що у кімнаті відсутні умови для проживання, а відповідачка [PERSON] доглядала за своїм хворим та похилого віку батьком. У судовому засіданні також було встановлено, що відповідачі ніякого іншого житла не мають. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У серпні 2013 року заявник звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року цивільну справу за заявою [PERSON], заінтересована особа: приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON], про встановлення факту належності правовстановлюючого документу передано на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. В поданій заяві та при судовому розгляді справи заявник посилається на те, що за життя його бабусі - [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю належала земельна ділянка/пай/, площею 4.650 гектарів, розташована на території Жданівської сільської ради, яку остання згідно заповіту заповіла заявнику. 02 грудня 2012 року [PERSON] померла. Звернувшись до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що в державному акті прізвище померлої вказано як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Просив суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 № 128790, площею 4.650 гектарів, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 30 липня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю, в якому її прізвище помилково вказано як «[PERSON]». Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи по встановленню факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначені в свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 128790, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 30 липня 2002 року, належала земельна ділянка площею 4.650 гектарів, розташована на території Жданівської сільської ради. При оформленні державного акту було допущено помилку, а саме: прізвище спадкодавця вказано як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Факт неправильності написання прізвища підтверджується й наданими суду заявником документами, зокрема паспортом [PERSON], в якому дійсно прізвище останньої вказано як «[PERSON]». Факт, про встановлення якого просить заявник [PERSON], має для нього юридичне значення, оскільки дає змогу оформити в установленому порядку право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У серпні 2013 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, з урахуванням уточненої заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється спадкоємцем другої черги після смерті 02 грудня 2012 року його брата [PERSON]. До спадкового майна належить 1/2 частина домоволодіння №24 по вул. Дачна в смт.Пісківка Бородянського району Київської області, яку брат фактично успадкував після смерті 25 травня 1999 року їх матері [PERSON]. У встановлений строк він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але оформити свої спадкові права не може, оскільки у документах про смерть та народження прізвища брата та матері, а також ім'я матері не співпадають. Тому просив, встановити факт, що [PERSON], який помер 02 грудня 2012 року в смт.Пісківка Бородянського району Київської області був його [PERSON] рідним братом. Встановити, що [PERSON], яка померла 25 травня 1999 року в смт.Пісківка Бородянського району Київської області була матір'ю [PERSON] та [PERSON]. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, викладене підтвердив. Заінтересовані особи приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] та Пісківська селищна рада відповідно до листів, просили слухати справу без їх участі. Вислухавши пояснення заявника, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 грудня 2012 року у віці 66 років в смт.Пісківка помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). З копії актового запису про народження та витягу (а.с.10-11) вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] [INFO]. З копії свідоцтва про народження (а.с.8) [PERSON], [INFO], вбачається, що його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. 25 травня 1999 року у віці 85 років \~ померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису (а.с.13). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знала сім'ю заявника тривалий час, оскільки працювала з його батьком. Знала, що у нього був брат [PERSON], який помер, а його мати [PERSON] батько часто називав [PERSON]. \~ Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин знайшов своє підтвердження, а оскільки його встановлення має для заявника юридичне значення, то заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами у 2002 році. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сумісне життя не склалося по причині відмінності характерів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що потягло за собою втрату почуття любові та поваги один до одного. Збереження сім'ї за таких обставин є недоцільним, оскільки шлюб має формальний характер. Позивач про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, згідно з якої вбачається, що у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу за її відсутності та наполягає на задоволенні позову. Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився. На підставі положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, у судове засіданні не з'явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 вересня 2002 року, який був зареєстрований Охотніковською сільською радою, Сакського району, Автономної Республіки Крим, Україна, про що у той же день зроблено актовий запис за № 11. Ухвалою суду від 29 жовтня 2013 року сторонам був наданий строк для примирення, але позивач наполягає на задоволенні позову, не бажаючи зберегти шлюбні відносини. Враховуючи фактичні взаємини подружжя та інші обставини їх життя суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, відповідно до статей 105,110,112,113,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У серпні 2013 року позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS] користується електроенергією та є її споживачем згідно особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією, але обов'язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, в зв'язку з чим виник борг у сумі 2673, 53 грн., за період з 01.06.2005 року по 31.07.2013 року. Позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за електроенергію в розмірі 2673, 53 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач не з'явився вдруге, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення, заперечень до позовної заяви не наддав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем на підставі особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією. Відповідач обов'язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, за період з 01.06.2005 року по 31.07.2013 року було спожито 116313 кВт.г. вартістю 2673,53грн., які не були оплачені відповідачем. Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п.20 наведених правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць, але відповідач не дотримується розрахункового періоду і не здійснює оплату за показниками приладу обліку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2673,53 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн., які позивач сплатив при зверненні до суду, що підтверджується платіжними дорученнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 року відкрито провадження у справі. 19 березня 2014 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний позивачу автомобіль ЗАЗ 110558, д.н.з. [NUMBER]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як убачається з матеріалів справи, позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 83388,11 грн. Відповідно до даних, отриманих від УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, автомобіль ЗАЗ 110558, фургон малотонажний-В, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований на ім'я відповідача -[PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги щодо забезпечення позову, представник позивача вказав, що є підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогам. Відтак, суд ухвалює задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки ЗАЗ 110558, фургон малотонажний-В, д.н.з. [NUMBER]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому 2013 року позивач надав відповідачу у боргу грошові кошти у сумі 8000 доларів США, про що сторонами була складена розписка. На момент передачі коштів у борг сторони планували в подальшому організувати спільний бізнес та в разі досягнення домовленості мали намір зарахувати отримані відповідачем кошти як його внесок до статутного фонду товариства. В разі недосягнення домовленості відповідач пообіцяв позивачу повернути кошти протягом одного - двох тижнів. Починаючи з березня 2013 року, позивач зажадав від відповідача повернення суми боргу, оскільки сторони не досягли домовленості щодо ведення спільної підприємницької діяльності. За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 83388,11 грн., що складає суму основного боргу, розраховану в національній валюті за курсом НБУ станом на 18 березня 2014 року, у розмірі 78054,40 грн. та проценти від суми позики у розмірі 5333,08 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що просить стягнути суму боргу з відповідача на користь позивача як позику, отриману [PERSON] за розпискою. Дану розписку представник позивача вважає борговою та просить стягнути суму боргу з відповідача

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що йому та його сину [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі, окрім позивача, зареєстровані його онук - [PERSON], та чоловік померлої доньки - [PERSON] З вересня 2012 року відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, жодних витрат на утримання квартири не несе. У зв'язку з тим, що всі комунальні послуги та витрати на спірну квартиру сплачує позивач, який перебуває у скрутному матеріальному становищі, останній вимушений був звернутися до суду, який просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки КЖЕП № 21 від 04.06.2013 року в квартирі окрім позивача прописані ще онук - [PERSON], та відповідач по справі, - [PERSON] Як пояснив позивач у судовому засіданні, з вересня 2013 року [PERSON], який вів аморальний спосіб життя, у вищевказаній квартирі не проживає, не приймає участі у витратах по утриманню квартири, не сплачує за комунальні послуги, однак залишилася зареєстрованим. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], також підтвердили факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації понад шість місяців. Відповідно до ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа, відсутня у жилому приміщенні понад вищезазначеного строку, в судовому порядку може бути визнана такою, що втратила право користування відповідним приміщенням. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі на протязі більше, ніж шести місяців, не виконує своїх обов'язків з оплати комунальних послуг, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved