Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON], в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 22 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Герасименко Г.М.. зареєстрований за № 41. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що згідно із оспорюваним заповітом [PERSON] у випадку своєї смерті заповіла [PERSON] частину належного їй будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] а саме: житлову кімнату площею 11,7 кв.м., житлову кімнату площею 13 кв.м., кухню площею 7,3 кв.м., коридор площею 4,0 кв.м., ванну та вбиральню площею 3,1 кв.м., а також ? частину сараю. Житлову кімнату площею 12,9 кв.м., житлову кімнату площею 16,3 кв.м., кухню площею 11,5 кв.м., коридор площею 6,0 кв.м., коридорчик площею 3,4 кв.м., душову та вбиральню площею 2,7 кв.м., а також ? частину сараю [PERSON] заповіла [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Так позивач [PERSON], діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Проте нотаріальна контора повідомила про те, що зміст оскаржуваного заповіту викликає незрозумілості щодо розміру частки у праві власності на спадкове майно кожного із спадкоємців, оскільки у заповіті не визначено розмір частки будинку, який заповідається кожному із спадкоємців, не визначено назви кімнат відповідно до плану БТІ, внаслідок чого виконати його неможливо. Посилаючись на те, що внаслідок незрозумілостей заповіту органи нотаріату не видають свідоцтво про право власності на спадщину, й спадкоємець не має можливості належним чином оформити право власності на успадковане майно, тому заповіт порушує законні права та інтереси спадкоємців і суперечить чинному законодавству, й має бути визнаний недійсним. З цих підстав [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені [PERSON] вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували. Мотивували свою позицію тим, що заповідальне розпорядження [PERSON] відповідає волі і волевиявленням спадкодавця. Пояснили, що у заповіті чітко визначені житлові площі окремих за площею кімнат, які [PERSON] заповіла кожному із спадкоємців, розділивши будинок практично на дві половини, а також кожному по ? частині надвірної будівлі - сараю. Додатково пояснила, що у листі № 3123/0214 від 29 жовтня 2014 року, на який посилається у своїх доводах позивач, державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. просить лише тлумачення у судовому порядку оспорюваного заповіту. З огляду на викладене, відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають вимоги [PERSON] такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Третя особа - Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області у судове засідання представника не направила, до початку слухання справи до суду надійшов лист з проханням розглянути справу без присутності представника нотаріальної контори. До початку розгляду справи по суті від голови Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Дяченко В.М. надійшов лист про розгляд справи без участі представника сільської ради, в якому третя особа позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 червня 2012 року [PERSON], склала заповіт, яким розпорядилася належним їй на праві власності житловим будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а саме: житлову кімнату площею 12,9 кв.м., житлову кімнату площею 16,3 кв.м., кухню площею 11,5 кв.м., коридор площею 6 кв.м., коридорчик площею 3,4 кв.м., душову та вбиральню площею 2,7 кв.м., а також ? частину сараю заповіла [PERSON] [INFO]; житлову кімнату площею 11,7 кв.м., житлову кімнату площею 13 кв.м., кухню площею 7,3 кв.м., коридор площею 4,0 кв.м., ванну та вбиральню площею 3,1 кв.м., а також ? частину сараю заповіла [PERSON], [INFO]. Даний заповіт посвідчений 22 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Герасименко Г.М., зареєстрований за № 41 (а.с. 47). [INFO] року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ОК № 302645, виданого 17 квітня 2014 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області (а.с. 47). 14 травня 2014 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулася [PERSON], в інтересах якої діяла її мати [PERSON], із заявою про прийняття спадщини(а.с. 46). Дотримуючись встановленого законом шестимісячного терміну для прийняття спадщини, [PERSON], також звернувся 03 жовтня 2014 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] (а.с.53). З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи № 293/2014 щодо майна [PERSON], яка померла [INFO] року, вбачається, що 29 жовтня 2014 року [PERSON] подала до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву, в якій просила видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом (а.с. 54). Проте листом за № 3123/0214 від 29 жовтня 2014 року та листом № 421/02-14 від 27 лютого 2015 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. роз'яснила, що заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 22 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Герасименко Г.М. та зареєстрований за № 41, потребує тлумачення згідно із ст. ст. 1256 та 213 ЦК України (а.с. 54, 55). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч. 2, 4 ст. 1236 ЦК України). За правилами ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про заповіт, складений [PERSON], посвідченого 22 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області Герасименко Г.М. та зареєстрованого за № 41, відповідав волевиявленню заповідача. Дане заповідальне розпорядження складене у встановленому законом порядку та формі. Сторони у судову засіданні також не заперечували того факту, що на момент здійснення розпорядження спадкодавець діяла виключно за власним волевиявленням. Жодних підстав для визнання заповіту недійсним, чи складеним з порушенням закону, судом не встановлено й сторонами не доведено. У разі ж незрозумілості певних частин заповіту, він підлягає тлумаченню у відповідності з правилами ст. ст. ст.1256 та 213 ЦК України де, зокрема зазначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Так, згідно зі ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Питання ж про тлумачення заповіту позивачем в судовому засіданні не ставилося і відповідні позовні вимоги сторонами не заявлялися. З огляду на викладені вище положення закону, враховуючи те, що позивач звернулася до суду із вимогою про визнання заповіту недійсним лише з тих підстав, що зміст оспорюваного заповіту є незрозумілим, а саме в ньому не визначено розміру частки кожного із спадкоємців у спадковому майні, а чинне законодавство не містить інших підстав для визнання недійсним заповіту ніж невідповідність останнього волевиявленню спадкодавця, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Outcome: dismissed