Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він має вади зору з дитинства. Згідно довідки військового комісару він не служив в збройних силах на підставі статті 94 «д» Наказу МО СРСР №224 від 1966 року ( зниження гостроти зору: зір одного ока - 0,4, при зору другого ока від 0.4 до 0.05). З віком його зір погіршився, він зовсім не читає, так як я не може підібрати собі окуляри, та може сприймати інформацію лише на слух. [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] та 2 земельні ділянки: площею 7.26 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0.50, які знаходяться на території Михайлівської селищної ради. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач та його сестра - відповідачка по справі. Вони з сестрою домовилися розділити спадщину наступним чином: сестра отримує у власність будинок з господарськими спорудами, а позивач земельні ділянки. На протязі всіх років після смерті матері позивач користувався земельними ділянками, має технічну документацію та сплачував земельний податок. Коли він звернувся до нотаріуса, йому роз`яснено, що прізвище в свідоцтві про смерть матері вказано як « [PERSON] », а в державному акті вказано,як « [PERSON] », тому видати йому документи про спадщину неможливо. Весною 2018р. він отримав від нотаріуса витяг зі спадкового реєстру,згідно якого йому стало відомо, що 01.10.2002 року відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Звернувшись до сестри, він дізнався, що він відмовився від спадщини на її користь і тому не має права на спадщину. При цьому він не відмовлявся від спадщини на користь сестри, а погодився, щоб спадщину розділили: сестрі будинок матері, а йому землю. Він вважає себе таким, що прийняв спадщину фактично так як на протязі 6 місяців з дня смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадщиною і продовжує нею користуватись. Він пам`ятає, що разом з сестрою приходив до нотаріуса і він підписував якісь документи, але прочитати їх не міг в зв`язку з вадами зору, та був впевнений, що підписує розподіл спадкового майна, а не відмову від нього. Вважає, що він відмовився від спадщини внаслідок помилки, що має істотне значення, а тому просив встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради на прізвища [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] недійсною та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7.26 га в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] , яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000року головою Михайлівської сільської ради. Позивачем було уточнено позовні вимоги, та він додатково просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2002 року видане державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на прізвище [PERSON] недійсним. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] позов не визнала, та повідомила, що вона отримала все майно відповідно до заповіту матері, позивач користується землею оскільки вона йому дозволяла користуватись та вона сплачує земельний податок заземлю. Крім того, оскільки вона єдиний спадкоємець за заповітом то вона прийняла всю спадщину, а позивач жодного документу не підписував, так, як для вчинення нотаріальних дій це не потрібно. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснені аналогічні викладеним у позовній заяві, просили встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року на прізвище [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] недійсною та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7.26 га в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] , яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради. Крім того позивач пояснив, що вони з сестрою домовились щодо розподілу спадщини, але вона оформила всю спадщину на себе. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та просили відмовити у задоволенні позову. Крім того відповідач [PERSON] повідомила, що дійсно після смерті матері вона погоджувалась на розподіл майна, а саме їй будинок, а брату земельну ділянку, але оскільки брат почав ображати її та її сім`ю, вона просить щоб позов вирішили у відповідності до закону. Також представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Оскільки спадщина відкрилась 04.12.2000 року, то у відповідності до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню підлягають відповідні норми ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), в при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 562 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. При наявності зачатого, але ще не народженого спадкоємця, спадкоємці вправі провести поділ спадкового майна тільки з виділом належної йому спадкової частки. Для охорони інтересів спадкоємця, що не народився, до участі в поділі повинен бути запрошений представник органу опіки і піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заповненого російською мовою, « [PERSON] » народився [INFO] , то його матір`ю зазначена « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 11.04.2001 року, [PERSON] народилась [INFO] , та її матір`ю зазначена [PERSON] (а.с.67 на звороті). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 06.12.2000 року, [PERSON] померла [INFO] в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області, актовий запис №415 (а.с.66). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 15.02.2018 року, [PERSON] [INFO] , померла [INFO] в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області, актовий запис №415 (а.с.12). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, №00022673430 сформованого 19.04.2019 року, 15.02.2018 року внесено зміни до актового запису №415 від 06.12.2000 року, на підставі заяви №05/14.17-60 від 07.02.2018 року, та прізвище померлої виправлено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.146). Відповідно до довідки №65д від 28.03.2018 виданої Скадовським районним військовим комісаріатом, [PERSON] не служив в лавах Збройних Сил в зв`язку зі зниженням гостроти зору: зір одного ока 0.4, при зору другого ока від 0.4 до 0.05 (а.с.13). Відповідно до довідки виданої КЗ «Скадовська ЦРЛ» від 06.02.2018 за № 261/14, [PERSON] хворіє: катаракта лівого ока, початкова катаракта правого ока, слабобачащий у корекції +3,5, читає шрифт №8 (а.с.136). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-XC №030083, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради. Вказаний акт не містить номеру реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, оскільки [PERSON] померла до його отримання (а.с.14). Відповідно до акту обстеження від 22.03.2018, складеного комісією в складі голови сільської ради, депутата та сусідів, довідок Михайлівської сільської ради 22.03.2018 №363, від 10.05.2018 №507, [PERSON] використовував та по цей час використовує землю своєї покійної матері [PERSON] (а.с.15,16,17). 13.04.2001 року, [PERSON] звернулась до Скадовської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом, після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с.65). Відповідно до заяви, яка виконана російською мовою, до Скадовської державної нотаріальної контори від 03.05.2001 року, яку завірено секретарем виконкому Михайлівської сільської ради, « [PERSON] » відмовився від спадщини після смерті його матері « [PERSON] » на користь сестри « [PERSON] » (а.с.65 на звороті). Відповідно до заповіту посвідченого 08.04.1996 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.66 на звороті-67). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , заповненого російською мовою, « [PERSON] » уклала шлюб з « [PERSON] » та їй змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.67 на звороті). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 01.10.2002 року, [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] , житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.70 на звороті). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХС №0052848, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі яка перебувала у власності Колективного пайового сільськогосподарського підприємства ім. Леніна розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.73). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.11.2002 року, [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі яка перебувала у власності Колективного пайового сільськогосподарського підприємства ім. Леніна розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради №8 від 04.01.2019 року, [PERSON] сплачував земельний податок з 2001 по 2018 роки за [PERSON] яка померла [INFO] (а.с.79). Таким чином суд вважає встановленим факт, що [PERSON] яка померла [INFO] та [PERSON] яка померла [INFO] є однією особою, та їй належав державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради на прізвища [PERSON] В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, а тому не підлягає окремому доказуванню факт, що після смерті спадкодавця [PERSON] 04.12.2000 року, сторони, які є спадкоємцями першої черги, домовились між собою про поділ спадщини, а саме, що позивач успадковує земельну ділянку, а відповідач житловий будинок. Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду то слід зазначити, що позивач весь час з 2001 року користувався земельною ділянкою та вважав себе її власником, він фактично прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Про те, що право власності на земельну ділянку оформлено відповідачем дізнався весною 2018 року, отримавши відповідь нотаріуса та звернувся до суду. Таким чином суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Також суд вважає доведеним, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки з 2001 року постійно опікується спірною земельною ділянкою, сплачує з неї земельний податок, здає в оренду. Щодо визнання відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] недійсною то слід зазначити, що відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009, Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 27.04.2016 у справі №6-372цс16, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Так, приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, його вади зору які не дозволяють йому вільно читати, те що він весь час після смерті спадкодавця відкрито користувався спірною земельною ділянкою, а відповідачка не вчиняла будь-яких дій по заволодінню спадковим майном та визнавала його право на земельну ділянку, крім того в них було домовленість щодо поділу майна, суд вважає що позивач міг помилятись щодо сприйняття ним фактичних обставин правочину (вважав що підписує заяву про поділ спадщини, а не про відмову від спадщини) та вказана помилка мала істотне значення. Таким чином суд вважає, що позивач підписав заяву про відмову від спадщини внаслідок помилки, а тому вимога про визнання відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] недійсною підлягає задоволенню. В зв`язку з викладеним позивач разом з відповідачем повинен прийняти спадщину за законом, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . А оскільки, спадкоємці у відповідності до ст. 562 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), поділили спадкове майно за власною згодою, відповідно до якої земельна ділянка успадковується позивачем, то він має право на успадкування земельної ділянки, а тому вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2002 року видане державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на прізвище [PERSON] недійсним підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає що позовні вимоги про встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083 виданого головою Михайлівської сільської ради 10.10.2000 року на прізвище [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не отримувала за життя вказаного державного акту, про що свідчить відсутність реєстрації державного акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (а.с.15 на звороті), та те що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ХС №0052848 (на підставі якого повинен був отриманий державний акт) знаходиться у відповідачки. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] не отримувала за життя державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083, то відсутні підстави визнати право власності позивача як спадкоємця першої черги на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083 виданого головою Михайлівської сільської ради 10.10.2000року на прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial