Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1608257,09 грн. та судові витрати у справі. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL507-703/248/2007 від 22.11.2007 року у розмірі 1608257,09 грн. (один мільйон шістсот вісім тисяч двісті пятдесят сім гривень девять копійок) та судовий збір 3654 грн. Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі застосувавши строки позовної давності. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства не повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, розгляд відбувся за його відсутності, що порушує конституційне право на участь у судовому засіданні та право на справедливий судовий розгляд. Судом безпідставно позбавлено права під час заочного розгляду справи можливості надання заперечень на позовну заяву, надання відповідних доказів, в тому числі заяви про застосування позовної давності щодо предмету спору. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем всупереч діючому законодавству та умовам кредитного договору не виконано вимоги кредитного договору у повному обсязі. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд першої інстанції не виконав зазначені вимоги закону і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Матеріал справи свідчать, що відповідач зареєстрований за адресою [INFO] (а.с.32), але незважаючи на наявність цих відомостей суд першої інстанції жодного разу не направив на зазначену адресу судові повістки. Всі наявні в матеріалах справи відомості свідчать про направлення судом кореспонденції не за місцем реєстрації відповідача, а за іншою адресою [ADDRESS] і відповідно про відсутність належного повідомлення останнього про розгляд справи в суді. При цьому, незважаючи на викладені ним обставини в заяві про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції знехтував доводами відповідача і не задовольнив заяву, яка ще містила заяву про застосування позовної давності. З огляду на це, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового. Судовим розглядом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] 22 листопада 2007 року укладено кредитний договір № СL507-703/248/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 29000 доларів США з розрахунку 10,49 % річних за користування кредитом, строком до 24 листопада 2014 року. Відповідач своїх обов»язків не виконав у зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягала стягненню з відповідача. При цьому, матеріали справи свідчать, що кредитором 13 вересня 2009 року була направлена відповідачу вимога про дострокове погашення кредиту і було змінено строк погашення кредиту(а.с.51). 12 листопада 2010 року (а.с.16) кредитор продав кредитний портфель позивачу, який звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 19 серпня 2015 року (а.с.1), тоді як останній платіж на погашення кредиту було здійснено відповідачем 19 квітня 2011 року (а.с.4,52) . Загальна тривалість позовної давності обмежена 3 роками. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що суд першої інстанції грубо порушуючи вимоги цивільного процесуального законодавства позбавив відповідача можливості участі у судовому розгляді справи, судова колегія вважає за можливе застосувати позовну давність про яку відповідачем було заявлено до суду першої інстанції в заяві про перегляд заочного рішення і проігноровано судом. Суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Outcome: dismissed