Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір № 236/РП/65/2007-840. Відповідно до умов договору банк надав відповідачам у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 134766,91 доларів США. Відсотки за кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,79 % річних. У подальшому у кредитний договір були внесені зміни, що погоджувалось між банком та [PERSON] . Згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статуту ВАТ КБ «Надра», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконували. Позивачем були направлені вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе, як солідарних боржників, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків за кредитним договором. Проте відповідачі не виконали пропозицію позивача. Станом на 10 серпня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 176 780,89 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 121660,85 доларів США; несплачені відсотки - 21718,63 доларів США; реструктуризована пеня (п.2 додаткової угоди) - 4167,10 доларів США; реструктуризований штраф (п.2 додаткової угоди №2) - 13 476,69 дол. США, пеня за порушення умов додаткової угоди (п.4.1 додаткової угоди №1) - 7103,80 дол.США, штраф за порушення умов додаткової угоди (п.4.2 додаткової угоди №1) - 8653,82 дол.США. Дана заборгованість за курсом НБУ станом на 10 серпня 2015 року становить 3814918,29 грн., в тому числі: непогашений кредит - 2565812,97 грн. ; несплачені відсотки - 458043,34 грн.; реструктуризована пеня (п.2 додаткової угоди) - 87883,65 грн.; реструктуризований штраф (п.2 додаткової угоди №2) - 284 221,80 грн., пеня за порушення умов додаткової угоди (п.4.1 додаткової угоди №1) - 3917,05 грн., штраф за порушення умов додаткової угоди (п.4.2 додаткової угоди №1) - 5553,11 грн.. Таким чином, загальна заборгованість становить 143 379,48 дол. США та 791 061,97 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року в сумі 143 379,48 дол. США та 791 061,97 грн. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 04 вересня 2015 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 25 квітня 2016 року справу передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Згідно автоматизованого розподілу справ 06 червня 2016 року справа передана до провадження судді Усатову Д.Д. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду через повторну неявку представника позивача. Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року вищевказану ухвалу скасовано, а справу передано для продовження розгляду справи. Згідно автоматизованого розподілу справ 23 серпня 2018 року справа передана до провадження судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 22 квітня 2019 року. У судовому засіданні 22 квітня 2019 року було оголошено перерву для мирного вирішення спору до 12 червня 2019 року. 06 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Не погоджуючись з позовом, відповідачка [PERSON] подала суду заперечення проти позову (т.2 а.с. 118-122). Вказала, що поданий розрахунок банку не відповідає дійсності, оскільки нею з часу отримання кредиту було сплачено майже 950 000 грн. по курсу дол.. США. У поданому розрахунку не можливо встановити за який період виникла заборгованість, які кошти нею були сплачені та на які цілі були вони зараховані. Позовні вимоги також пред`явлені до поручителя [PERSON] , порука якого була припинена тобто відсутні між позивачем та ним будь-які договірні відносини. Також зазначила, що банк пред`являє вимоги по правочину, який суперечить ст.. 203 ЦК України, актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився. У матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Проти заочного рішення заперечував та просив врахувати рішення по цивільній справі №369/12387/15ц та задоволити позов. У судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені. 12 червня 2019 року на електронну адресу суду надійшло повідомлення про відкладення розгляду справи через відсутність уповноваженого представника по справі та повідомити належним чином. Повідомлення надійшло від [PERSON] , підпису не містить. Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Оскільки до поданого клопотання не додано жодного доказу (договір про розірвання угоди з попереднім представником та повідомлення суду про припинення його повноважень), не повідомлення суду чому сама відповідачка не могла з`явитись до суду з належними доказами такого підтвердження. Зважає суд і на строки розгляду справи, наявність заперечень відповідача, можливість подання доказів та заявлення клопотань про забезпечення доказів, тому неявку відповідача та її представника суд визнає без поважних причин та вважає за можливе розглянути справи на підстав поданих сторонами доказів. У судове засіданні [PERSON] та [PERSON] не з`явились. 13 грудня 2017 року подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважали вимоги безпідставними та просили відмовити в задоволенні позову(а.с.215-216). У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення до суду не надходило. Дослідивши обґрунтування позовних вимог, подані сторонами заперечення та докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 236/РП/65/2007-840. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 134 766,91 доларів США. Відсотки за кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,79 % річних. Кредит надано строком до 27 грудня 2022 року. Позивач умови договору в частині видачі коштів виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки №23 від 27 грудня 2007 року. За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Встановлено, що 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору. Пунктом 1.1. Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, встановлено новий кінцевий термін погашення кредиту - 27 грудня 2025 р. Відповідно до п. 1.3. Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, окрім зазначеної вище суми кредиту в розмірі 134 766,91 доларів США, в межах Кредитного договору ПАТ КБ «Надра» надав [PERSON] додатковий кредит в розмірі 129 319,11 гривень з терміном погашення до 26.04.2017 року під фіксовану процентну ставку 15 % річних до 26.04.2013 р., а починаючи з 26.04.2013 р. під плаваючу процентну ставку, яка вираховується як Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб + 5 %. 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] будо укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору сторони зафіксували розмір заборгованості по пені на рівні 4 167,10 доларів США. Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору збільшено строк позовної давності, як загальної, так і спеціальної, до 20 років. За ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 236/РП/65/2007-840 відповідач умови договору належним чином не виконувала, а тому станом на 10 серпня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 176 780,89 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 121660,85 доларів США; несплачені відсотки - 21718,63 доларів США; реструктуризована пеня (п.2 додаткової угоди) - 4167,10 доларів США; реструктуризований штраф (п.2 додаткової угоди №2) - 13 476,69 дол. США, пеня за порушення умов додаткової угоди (п.4.1 додаткової угоди №1) - 7103,80 дол.США, штраф за порушення умов додаткової угоди (п.4.2 додаткової угоди №1) - 8653,82 дол.США. Заперечуючи проти позову [PERSON] подала суду перелік квитанцій з оплатами (т.2 а.с. 118-191) та вказала, що нею сплачено значну частину коштів, а банк подав незрозумілий розрахунок. Інших доказів відповідачка суду не надала. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. При вирішенні спору суд не враховує посилання відповідача щодо неналежного розрахунку. Так, провадження по справі відкрито ще в 2015 році. За весь час відповідачка [PERSON] та її представник клопотань, що стосуються розрахунку заборгованості (зокрема, висновок спеціаліста, призначення бухгалтерської експертизи, подання власного контр розрахунку, витребування виписки по рахунку, тощо) не завили, не повідомили чи є в них перешкоди в отриманні певних доказів. Тому саме лиш посилання на сплату нею коштів не може бути достатнім та належним доказом погашення заборгованості у встановлений кредитним договором строк. Крім того, банком при подані позову надано і виписку по загальним сумам платежів по кредиту (як тіло, так і відсотки), тому позивач не заперечував проведені проплати, що відображено у відповідних розрахунках. Враховуючи отримання відповідачем кредиту, часткового його виконання, порушення строків погашення заборгованості, суд приходить до висновку, що право позивача порушене неналежним виконанням своїх обов`язків боржником та надання ними суду достатньо доказів на підтвердження суми заборгованості за тілом кредиту та відсоткам кредиту. Тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі непогашений кредит - 121660,85 доларів США; несплачені відсотки - 21718,63 доларів США, що станом на 10 серпня 2015 року становило 2 565 812,97 грн. та 458 043,34 грн. відповідно. При визначенні розміру неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз`яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочене виконання зобов`язань). Між тим згідно з ч.3 ст.551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником. Враховуючи вищевикладене, відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження значних негативних наслідків, зважаючи на курсову різницю між 2007 роком та 2019 роком, суд приходить до висновку про зменшення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором до 50 000, 00 грн.. що буде відповідати як інтересам кредитора, так і інтересам боржника. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року по непогашеному кредиту - 121660,85 доларів США; несплаченим відсоткам - 21718,63 доларів США (що станом на дату розрахунку 10 серпня 2015 року становило 2 565 812,97 грн. та 458 043,34 грн. відповідно) та пеню в розмірі 50000 грн. Щодо вимог до поручителя [PERSON] 27 грудня 2007 року Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 236/РП/65/2007-840, відповідно до якого останній поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 236/РП/65/2007-840. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року визнано зобов`язання, що виникли за договором поруку від 27 грудня 2007 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», припиненими. На час розгляду справи дане рішення набрало законної сили та не оскаржувалось. Тому вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 236/РП/65/2007-840 солідарно з [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо вимог до поручителя [PERSON] та поручителя [PERSON] . Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов`язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи також встановлено, що 27 грудня 2007 року Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 236/РП/65/2007-840, відповідно до якого останній поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 236/РП/65/2007-840. 27 грудня 2007 року Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 236/РП/65/2007-840, відповідно до якого останній поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 236/РП/65/2007-840. Дані договори поруки є ідентичними з договором поруки, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] Крім того, 26 квітня 2012 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №___ до договору поруки № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року (т.2 а.с. 60). 26 квітня 2012 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №___ до договору поруки № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року (т.2 а.с. 61). 26 квітня 2012 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду №___ до договору поруки № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року (т.2 а.с. 62). Дані договори також є ідентичними. П.1.1 даних договорів передбачено, що згідно з цим договором поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 236/РП/65/2007-840 від 27 грудня 2007 року та Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №1 від ___ квітня 2012 р. Поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника Кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору. Також дані додаткові угоди були отримані поручителями, про що останні поставили підпис. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як за умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Як зазначалось вище, 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору. Пунктом 1.1. Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, встановлено новий кінцевий термін погашення кредиту - 27.12.2025 р. Тобто, кінцевий термін погашення кредиту збільшено на три роки. Відповідно до п. 1.3. Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, окрім зазначеної вище суми кредиту в розмірі 134 766,91 доларів США, в межах Кредитного договору ПАТ КБ «Надра» надав [PERSON] додатковий кредит в розмірі 129 319,11 гривень з терміном погашення до 26.04.2017 року під фіксовану процентну ставку 15 % річних до 26.04.2013 р., а починаючи з 26.04.2013 р. під плаваючу процентну ставку, яка вираховується як Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб + 5 %. Тобто було збільшено розмір зобов`язань за Кредитним договором. 26 квітня 2012 року, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] будо укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору сторони зафіксували розмір заборгованості по пені на рівні 4 167,10 доларів США. Цим було збільшено розмір відповідальності поручителя, оскільки останній поручався за сплату пені в гривні, а ніяк не в іноземній валюті. Фіксація пені в іноземній валюті призвела до того, що розмір пені в гриві, навіть порівняно з датою укладання Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору, збільшився вдвічі внаслідок падіння національної валюти по відношенню до долара США. Отже, розмір відповідальності поручителя збільшився. Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору збільшено строк позовної давності, як загальної, так і спеціальної, до 20 років. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було збільшено розмір процентів за користування кредитом, істотно змінені інші умови, що відповідно збільшило обсяг відповідальності поручителя без його згоди. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. До аналогічних висновків прийшов суд при розгляді справи №369/12387/15ц. Тому дані обставини не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Посилання банку на наявність додаткових угод між банком та [PERSON] , [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки з даних угод не можливо встановити по якому саме доповнень до кредитного договору були погодження (не зазначено дати укладення такої угоди), відсутній підпис поручителів, що вони ознайомлені з умовами такої угоди (а не лише отримали оригінал цієї додаткової угоди). Щодо додаткової угоди №2 (т2 а.с. 49), то укладені з поручителями угоди взагалі не містять будь-яких посилань. В інформаційному листі № 10-1393/0/4-12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 559, 598 ЦК України порука не лише [PERSON] , а й [PERSON] , [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за [PERSON] припинена на підставі зміни зобов`язання без згоди поручителів та збільшення розміру відповідальності поручителя. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О.

Outcome: approved