Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 27192 гривні 23 копійки та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» та [PERSON] 22 листопада 2012 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 2200 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення позичальником щомісячного платежу, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідачка не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, передбаченими договором, чим порушила умови договору. Станом на 21 жовтня 2016 року відповідачка має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 27192 гривні 23 копійок, у тому числі: 1334 гривні 20 копійок заборгованість за кредитом, 20750 гривні 11 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3336 гривень 86 копійок заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1271 гривень 06 копійок штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, у судове засідання не прибула повторно, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін в порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 22 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у розмірі 2200 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви відповідачки (а. с. 6) та копією Умов та правил надання банківських послуг та правил користування карткою (а. с. 8-10). Зобовязання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг: 1334 гривні 20 копійок заборгованість за кредитом, 20750 гривні 11 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3336 гривень 86 копійок заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1271 гривень 06 копійок штраф (процентна складова), що в сумі становить 27192 гривні 23 копійки, та підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 3-5). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала зобовязання за вказаним договором належним чином, чим порушила зазначені норми закону та умови договору, а тому суму, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками та неустойку слід стягнути з неї за рішенням суду. Відповідно до ст. 549 ЦК України, за порушення зобовязань боржник зобовязаний сплатити кредиторові неустойку (тобто штраф або пеню). П. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003 цс 15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що це є обставиною, що має істотне значення, для зменшення розміру неустойки та вважає що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial