Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

у січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в котрому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики грошових коштів від 13.07.2018 року в розмірі 1 640 885,21 грн., а також судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] 13.07.2018 року було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого останній отримав позику у розмірі 393 420,67 грн. з терміном повернення не пізніше 13.08.2018 року. Відповідно до п. 4 договору позики [PERSON] зобов`язався у разі прострочення термінів повернення позики сплатити на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду. Ухвалою від 21.01.2019 року відкрито провадження та постановлено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження й призначено підготовче засідання на 01.04.2019 року (а.с. 16-17). 01.04.2019 року підготовче засідання у зв`язку із неявкою відповідача відкладено на 31.07.2019 року (а.с. 24). 17.07.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій останній, враховуючи те, що відповідачем 17.06.2019 року було повернуто суму основного боргу в розмірі 393 420,67 грн., остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 13.07.2018 року в загальному розмірі 1 247 434,54 грн., з яких: 1 219 604,07 грн. - неустойка, 5 012,07 грн. - 3% річних, 22 818,40 грн. - інфляційні втрати, а також судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Ухвалою від 31.07.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 18.10.2019 року (а.с. 36). 18.10.2019 року справа не розглядалась, розгляд справи призначено на 30.01.2020 року. Представник позивача - адвокат Матушевський Ю.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній зазначив про те, що вимоги та обґрунтування позову підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання вдруге не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору позики від 13.07.2018 року [PERSON] позичив у [PERSON] 24 393 420,67 грн., що на день укладення договору за курсом Національного банку України становило 15 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 13.08.2018 року (а.с. 7). Відповідно до п. 4 договору позики [PERSON] зобов`язався у разі прострочення термінів повернення позики сплатити на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач порушив порушеного грошове зобов`язання, не повернувши позику у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи із зазначеного, перевіривши розрахунок, наведений позивачем та не спростований відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 219 604,07 грн. - неустойки, 5 012,07 грн. - 3% річних, 22 818,40 грн. - інфляційних втрат. Отже, приймаючи до уваги те, позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 393 420,67 грн., а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, суд, зважаючи на те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 13.07.2018 року в загальному розмірі 1 247 434,54 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до квитанції № 60 від 15.01.2019 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. (а.с. 5). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] користь [PERSON] суми судового збору у розмірі 9 605,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved