Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким зобов»язати відповідачку не чинити перешкод у користуванні заїздом до її господарства, що знаходиться у [ADDRESS], демонтувавши самовільно встановлену огорожу з металевої сітки по всій довжині та ширині дороги, стягнути з відповідачки на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що є власницею житлового будинку [ADDRESS] Перегінське, який вона успадкувала від матері. По сусідству з належним їй будинком проживає відповідачка, їх земельні ділянки є суміжними. Для заїзду до своїх господарств і її покійна мати і відповідачка постійно користувались громадською дорогою шириною 4 м та довжиною повз господарство відповідачки 23,38 м. За життя її матері, жодних проблем в користуванні даною дорогою не виникало. У даний час відповідачка встановила огорожу з металевої сітки в поперек дороги, чим встановлиа перешкоди, не дозволяючи проїхати до належної їй земельної ділянки, на якій розміщений будинок. З цього приводу вона зверталася до Перегінської селищної ради, рішенням якої 03 жовтня 2013 року відповідачку було зобов»язано відкрити проїзд до господарства (забрати металеву сітку), та дотримуватись правил добросусідства відповідно до ст. 103 ЗК України. Грубо ігноруючи дане рішення, відповідачка продовжує чинити перешкоди в користуванні дорогою та заявляє, що вона так буде поступати постійно і на неї не вплине жодне рішення селищної ради, оскільки вважає спірну громадську дорогу своєю власною. Своїми неправомірними діями відповідачка завдала їй моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні душевних хвилювань та страждань з приводу перешкод в користуванні дорогою, та пов»язаними з цим численними зверненнями до органів влади, яку вона оцінює в 5 000 гривень. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог не додано жодного доказу про належність їй на праві приватної власності чи користуванні земельної ділянки по [ADDRESS] а саме Державного акту на право приватної власності на землю чи рішення сесії Перегінської селищної ради про передачу їй у власність чи користування вказаної земельної ділянки. Нею подано тільки свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] на домоволодіння, видане 14 липня 2010 року. Рішенням сесії Перегінської селищної ради від 28 липня 1998 року їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] У цей розмір землі входить і спірна дорога. На даний час вона виготовляє документи на право власності на зазначену землю.На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вона є власником будинку по [ADDRESS] Крім того вона повністю виконала рішення сесії селищної ради від 03 жовтня 2013 року і забрала металеву сітку на межі із земельною ділянкою, на яку претендує позивачка, що було встановлено в грудні 2013 року комісією селищної ради. Також в Генеральному плані забудови смт. Перегінськ та у плані її земельної ділянки за 2013 рік не зазначено жодного проїзду до земельної ділянки, на яку претендує позивачка. З цих причин вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи - юрисконсульт Перегінської селищної ради Люклян М.Б. - позов підтримала та пояснила, що рішенням сесії Перегінської селищної ради від 03 березня 2014 року відповідачку зобов»язано відкрити проїзд до господарства позивачки та дотримуватись правил добросусідства згідно ст. 103 ЗК України. 15 січня 2014 року комісія селищної ради виходила на місце з метою перевірки виконання відповідачкою рішення сесії. Комісією встановлено, що на час перевірки проїзд до господарства з [ADDRESS] відкритий, перешкоди усунені. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки по [ADDRESS] як у позивачки, так і у відповідачки відсутні. На даний час державні акти перебувають у процесі виготовлення. В генплані селища вказаний заїзд до господарства позивачки, а тому при виготовленні правовстановлюючих документів це буде враховано, заїзд буде виключений з правовстановлюючих документів сторін. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала представник третьої особи - землевпорядник Перегінської селищної ради Федора Л.Р. Свідок [PERSON] - дочка відповідачки - у судовому засіданні дала показання про те, що раніше проживала разом з матір»ю по [ADDRESS] За життя мати позивачки, за згодою її матері - відповідачки, проїжджала до своєї земельної ділянки через їхнє подвір»я. Громадської дороги там ніколи не було. Тому після матері позивачки відповідачка встановила огорожу. На даний час відповідачка огорожу забрала за рекомендацією комісії Перегінської селищної ради. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] - син позивачки, дав показання про те, що має намір жити у належному матері будинку по [ADDRESS] У нього у власності є легковий автомобіль і він має намір заїжджати на подвір»я житлового будинку по існуючому заїзді. Однак відповідачка чинить перешкоди в користуванні заїздом до земельної ділянки. Йому відомо, що дорога там була завжди і його покійна бабуся нею користувалися. Крім того заїзд до земельної ділянки по [ADDRESS] передбачений генпланом селища. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки заявлений передчасно, виходячи з наступного. Позивачка є власницею будинку з господарськими спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] у смт. Перегінськ Рожнятівського району, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадщину (а. с. 5) та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а. с. 6-8). Власником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та межує з домоволодінням позивачки, є відповідачка, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 16), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 18) та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок ( а. с.18-20 ). За господарством позивачки облікована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,09 га по [ADDRESS], а за господарством відповідачки - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,055 га по [ADDRESS] На вказані земельні ділянки у сторін правовстановлюючі документи відсутні, що підтверджується довідкою № 513/02-24 виданою Перегінською селищною радою 01 лютого 2014 року ( а. с. 51 ). На даний час проїзд до господарства позивачки відкритий, перешкоди у вигляді встановленої металевої сітки відповідачкою усунуті, що підтверджується актом від 15 січня 2014 року, складеним комісією Перегінської селищної ради (а. с. 15). Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних, юридичних осіб та держави шляхом всебічного розгляду та вирішення цивільних справ у повній відповідності з чинним законодавством. За ст. 4 названого кодексу, усяка заінтересована особа, в порядку, встановленому законом, може звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Статтею 15-1 цього ж кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Таким правом користуються і особи (за винятком недієздатних і обмежено дієздатних), в інтересах яких заявлені вимоги. У своїй позовній заяві позивачка просить захистити її право користування земельною ділянкою, зазначивши, що відповідачка в порушення ст. 103 ч. 1 ЗК України обрала такий спосіб використання своєї земельної ділянки, що порушує її право користуватися заїздом, який є комунальною власністю і не може передаватися у власність чи користування іншим особам, та просить захистити її порушене право способом визначеним ст. 152 ч. 3 ЗК України, зобов»язавши останню не чинити їй перешкод у заїзді на належну їй земельну ділянку. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності чи право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Позивачка не отримала у встановленому порядку державний акт про право власності на земельну ділянку та не представила суду жодних інших правовстановлюючих документів, що підтверджували б її право власності чи право користування земельною ділянкою. За таких обставин, у позивачки не виникло право власника чи належного землекористувача, яке підлягає захисту в порядку ст. ст. 103, 152 ЗК України. Тобто позов заявлено передчасно. Позивачка спочатку повинна отримати у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на право власності чи користування земельною ділянкою, а в послідуючому, у випадку порушення цього права, звертатися до суду за його захистом. У своїй позовній заяві позивачка також просить стягнути з відповідачки 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її земельних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом встановлено, що право власності чи право користування земельною ділянкою у позивачки на даний час не виникло, а тому не могло бути порушено неправомірними діями відповідачки. За таких обставин позивачці слід відмовити у задоволення позовних вимог за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed