Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , зареєстрований 22 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 601. В обґрунтування позову зазначав, що 22 вересня 2012 року він та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувалися, у зв`язку з чим між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними припинилися більше п`яти місяць тому до дня подання позову, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, на момент звернення до суду з даним позовом відсутній. Між сторонами досягнуто усної домовленості про те, що їхня дочка після розірвання шлюбу буде проживати разом із матір`ю, а батько буде брати участь у вихованні та утриманні дитини в грошовій формі до досягнення нею повноліття. З часу припинення у березні 2020 року сторонами подружніх відносин кожного місяця на картковий банківський рахунок відповідача [PERSON] на утримання дочки він перераховує грошові кошти в розмірі по 6000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його, посилаючись на те, що з березня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, їхній шлюб існує лише формально, сплачений судовий збір з відповідача просили не стягувати. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали, проти розірвання шлюбу не заперечували, вказуючи на те, що з березня 2020 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, просили суд позов задовольнити, посилаючись на те, що підставою розірвання шлюбу є інші обставини, ніж ті, що зазначені [PERSON] у позові, зокрема, зловживання останнім спиртними напоями, що й стало причиною постійних сварок між подружжям, на прохання відповідача припинити такі дії, позивач жодним чином не реагував. Після чергової сварки [PERSON] вигнав дружину разом із малолітньою дочкою з квартири у місті Києві, де вони проживали, та поміняв замок на вхідних дверях квартири, у зв`язку з чим вони не змогли потрапити до квартири та змушені проживати у батьків відповідача. Також зазначали, що спільне життя подружжя могло б продовжуватися, якщо б позивач припинив вживати спиртні напої та більше приділяв уваги сім`ї. Між сторонами усно досягнуто домовленостей щодо утримання позивачем малолітньої дочки [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 22 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 601. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Суд встановив, що з березня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За домовленістю сторін після розірвання шлюбу їхня малолітня дочка [PERSON] буде проживати із матір`ю, батько дитини буде приймати участь у її вихованні та матеріальному утриманні. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved