Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, стверджує позивачка, відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість по їх сплаті, а тому вона у відповідності до ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8199,87 коп. В судове засідання позивачка не зявилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримуючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки він суд не повідомив та відзив на позов не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який з 23.08.2012 року який було розірвано. 05.07.2006 року у сторін народився син [PERSON]. Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення 16.10.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 686/19204/14-ц. Однак, як зясовано судом, відповідач аліментів на утримання дитини не сплачує, що підтверджується довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби, згідно з якою станом на 01.07.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 27518,70 грн. Судом приймається до уваги така довідка про розмір заборгованості, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем не подано. У відповідності до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено судом, відповідач, будучи зобовязаним судовим рішенням сплачувати аліменти на користь позивачки, такі зобовязання не виконував та допустив заборгованість по сплаті аліментів. При цьому, жодних доказів, які б свідчили про те, що така заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2014 року по серпень 2017 року становить 8904,87 грн. Суд приймає до уваги такий розрахунок, оскільки сумнівів у його правильності та достовірності немає, неустойка обрахована позивачкою відповідно до ст. 196 СК України, згідно з якою пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 8199,87 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. При подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути належний до сплати судовий збір за ставками, визначеними\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 640 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 281 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: approved