Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У серпні 2020 р. Акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі також - АТ «Альфа-Банк», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про звільнення з-під арешту нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2012 року по справі № 2-3862/12. Позов обґрунтований такими обставинами. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за укладеним ним з АТ «Укрсоцбанк» кредитним договором на підставі іпотечного договору від 11.12.2007 № MRTG-000000009698/S в іпотеку банку було передано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» позивач став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». У зв`язку з неможливістю виконання умов кредитного договору та значної заборгованості [PERSON] позивач змушений розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, якій перешкоджає арешт предмета іпотеки, накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2012 року по справі № 2-3862/12. Ухвалою суду від 26.08.2020 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. 26.10.2020 позивач подав заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 26.10.2020 відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 25.03.2021. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З огляду на вжиття судом всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 11.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» (далі - ТОВ, «УніКредит Банк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір № MRTG-000000009698/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З., зареєстрований в реєстрі за № 7635. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, яке належало йому на праві власності, а саме квартиру [ADDRESS] . Згідно з умовами, визначеними даним договором, предмет іпотеки передається в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000009698від 11.12.2007 на суму 120 000 дол. США зі строком повернення до 11.12.2022. 11.12.2007 відомості про іпотеку (номер запису про іпотеку: 7525980) та заборону відчуження предмету іпотеки були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно з даними статуту ПАТ «Укрсоцбанк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 18.07.2017, погодженого Національним Банком України 27.07.2017, у грудні 2013 р. ПАТ «Укрсоцбанк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», яке в свою чергу, було правонаступником низки банківських установ, в тому числі і ТОВ «УніКредит Банк». 10.09.2019 єдиний акціонер АТ «Укрсоцбанк»» прийняв рішення про його припинення шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішень єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 та відповідно до затвердженого передавального акту правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». З позовної заяви вбачається, що [PERSON] не виконує зобов`язань за кредитним договором, авідтак за умовами статті 7 іпотечного договору іпотекодержатель набув право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 9 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателяправа власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку,встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 38 Закону України «Про іпотеку»). За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателяправа власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателявідповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець за цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателяпредмета іпотеки. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перед права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про прийняття предмета іпотеки у власність. Водночас згідно з даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2020 № 219227945 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження (арешт) належної відповідачу квартири, внесений 27.04.2012 Сьомою київською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження: 12448730). Підставою внесення відомостей про обтяження нерухомого майна послугувала ухвала Дарницького районного суду м. Києва про арешт майна відповідача [PERSON] від 26.04.2012, постановлена в рамках цивільної справи № 2-3862/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормами частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV). Статтею 36 Закону № 898-IV передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV. Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Наведене означає, що в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об`єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV). Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За нормою статті 24 Закону № 1952-IV наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав, зокрема, права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, а порушення боржником кредитного зобов`язання є умовою реалізації прав кредитора, гарантованих іпотекою. За обставинами справи установлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач як іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому іпотека виникла і була зареєстрована до того, як відбулося накладення на арешту на предмет іпотеки в порядку забезпечення позову в рамках цивільної справи. Отже ураховуючи, що накладення арешту на майно порушує право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, вимоги позову про звільнення майна з-під арешту суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved