Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на ? частину автомобіля та стягнення грошової компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13.03.2007 року ним та [PERSON] придбано у ЗАТ «Алкопром» на Кременчуцькій філії «Біржа «Кременчук» Центральної універсальної біржі «Запоріжжя» придбано транспортний засіб автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], фургон малотоннажний, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER]. 15.06.2007 року вони зареєстрували вказаний автомобіль в Кременчуцькому МРЕВ ДАІ УМВС України в Полтавській області, про що отримано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 15.06.2007 року Кременчуцьким ВРЕВ та значиться зареєстрованим за [PERSON], у графі «особливі відмітки» внесено запис, що співвласником є [PERSON]. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального яругу від 13.08.2014 року за № 461/01-16, 14.06.2007 року, за реєстровим № 3614, 3615 нотаріусом було засвідчено справжність підписів [PERSON] та [PERSON], на заяві начальника Кременчуцького МРЕВ ДАІ УМВС України в Полтавській області про те, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.03.2007 року за №12-4780 на Кременчуцькій філії «Біржа «Кременчук» Центральної універсальної біржі «Запоріжжя» їм у рівних частинах належить фургон, який вони просять зареєструвати на ім'я [PERSON], а [PERSON] записати співвласником. На той час він мав спільний бізнес з відповідачем та періодично використовував автомобіль для перевезення товару. Після того як сторони посварились, позивач запропонував добровільно вирішити питання поділу спільного автомобіля, однак відповідач відмовився. З того часу спірний автомобіль перебуває у повному володінні та користуванні відповідача. Просив суд припинити за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля «MERCEDES-BENZ VTTO», 1997 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], фургон малотоннажний, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на належну [PERSON] 1/2 частину автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], фургон малотоннажний, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER]; стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], фургон малотоннажний, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 34114 (тридцять чотири тисячі сто чотирнадцять) грн. 39 коп., судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що 13.03.2007 року [PERSON] та [PERSON] придбано у ЗАТ «Алкопром» на Кременчуцькій філії «Біржа «Кременчук» Центральної універсальної біржі «Запоріжжя» придбано транспортний засіб автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], фургон малотоннажний, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER]. 15.06.2007 року вони зареєстрували вказаний автомобіль в Кременчуцькому МРЕВ ДАІ УМВС України в Полтавській області, про що отримано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 15.06.2007 року Кременчуцьким ВРЕВ та значиться зареєстрованим за [PERSON], у графі «особливі відмітки» внесено запис, що співвласником є [PERSON]. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального яругу від 13.08.2014 року за № 461/01-16, 14.06.2007 року, за реєстровим № 3614, 3615 нотаріусом було засвідчено справжність підписів [PERSON] та [PERSON], на заяві начальника Кременчуцького МРЕВ ДАІ УМВС України в Полтавській області про те, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.03.2007 року за №12-4780 на Кременчуцькій філії «Біржа «Кременчук» Центральної універсальної біржі «Запоріжжя» їм у рівних частинах належить фургон, який вони просять зареєструвати на ім'я [PERSON], а [PERSON] записати співвласником. На той час сторони мали спільний бізнес, позивач періодично використовував автомобіль для перевезення товару. Після того як сторони посварились, позивач запропонував добровільно вирішити питання поділу спільного автомобіля, однак відповідач відмовився. З того часу спірний автомобіль перебуває у повному володінні та користуванні відповідача. Згідно з висновком експерта про оцінку колісного транспортного засобу автомобілю «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, державний номерний знак ВІ 3551АМ №08/62/14 від 01.08.2014 року, середня ринкова становить 68228 грн. 77 коп. Відповідно до часток співвласників - по 1/2 частці даного спільного автомобіля, грошова компенсація належна позивачу 1/2 частини автомобіля становить 34114 грн. 39 коп. Дійсну ринкову вартість спірного автомобіля встановити неможливо, оскільки він перебуває у володінні відповідача. Статтями 317, 358, 361 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, право на надання кожному із співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та право співвласника самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Власник при цьому може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Таким чином, до виділу у натурі частки із спільного майна співвласники мають рівні права на користування об'єктом права спільної власності. Згідно ч.2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 року (справа №6-4ц14), при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. На підставі викладеного вище, враховуючи, що сторони не досягли домовленості про порядок володіння та користування спірним об'єктом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем подано копію квитанції про отримання представником, адвокатом [PERSON] 4000 грн., як оплату за надання юридичних послуг та розрахунок цих витрат, які він просив стягнути з відповідача. Вказані відносини регулюються також Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Згідно статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі - 314,14 грн. за подання позовної заяви, 121, 80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, 121,80 грн. за подання заяви про витребування доказів, 350 грн. за проведення оцінки колісного транспортного засобу та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved