Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачі [PERSON] та [PERSON] просять постановити рішення, яким зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні громадською дорогою (вул.Глібова), зобов'язавши їх забрати встановлений на дорозі пліт та будівельні матеріали - пісок, цеглу та шлак, 3 металічні стовпчики, деревяну огорожу, звільнивши таким чином дорогу, що служить заїздом до належних їм земельних ділянок в урочищі «Сажава» шириною при вїзді 3.6 метра, при виїзді 3,9 метра, а також зобов'язати їх не чинити перешкод у користуванні дорогою в майбутньому та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що з відповідачами по справі вони проживають на одній вулиці. По сусідству в урочищі «Сажавка», що смт.Перегінське, він та його дружина мають земельні ділянки площею 0,0434 га та 0,1267 га для ведення особистого селянського господарства, що належать їм, як подружжю, на праві приватної власності. Для заїзду до вказаних земельних ділянок їх сімя користувалася громадською дорогою, нею користувалися й відповідачі. Однак з осені 2008 року останні стали чинити їм з дружиною перешкоди в користуванні громадською дорогою, зокрема на дорозі напроти свого господарства відповідачі зберігають пісок, шлак та цеглу. Крім цього, вони встановили на дорозі огорожу із штахетника, а з другого боку пліт із деревяних ворин, звозивши дорогу до ширини при в»їзді 1,8 метра а на виїзді - 2 метри. Також на межі земельних ділянок встановили три металічні стовпчики на яких натягнули металеву сітку. Фактично дорогу настільки звузили, що проїзд по громадській дорозі став неможливим. Відповідачі не їх пропускають та не дають провезти врожай та сіно із земельних ділянок, що належать його сімї. З приводу неправомірних дій відповідачі притягалися до адміністративної відповідальності, а на місце неодноразово виїздили комісії, які складали акти, що підтверджували їх неправомірну поведінку. Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року відповідачів зобовязано усунути перешкоди в користуванні дорогою, що служить заїздом до належної йому земельної ділянки і не чинити у майбутньому перешкод у користуванні даною дорогою. Дане рішення суду виконано 20 травня 2011 року, однак відповідачі знову відновили усі перешкоди та продовжують чинити перешкоди. За невиконання рішення суду 27 травня 2013 року вироком Рожнятівського районного суду [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні злочину передбаченого ст. 382 ч.1 КК України. Восени 2014 року, вони з дружиною повторно звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні дорогою. Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 листопада 2014 року відповідачів повторно зобовязано усунути перешкоди в користуванні дорогою, що служить заїздом до належної йому земельної ділянки і не чинити у майбутньому перешкод у користуванні даною дорогою. Незважаючи на такі обставини, на даний час відповідачі [PERSON] і [PERSON] а також їх син [PERSON] продовжують чинити перешкоди в користуванні дорогою, не пропускають його та членів його сімї до належної їм на праві власності земелі, ображають та злісно не бажають усувати перешкоди в користуванні дорогою. У грудні 2015 року відповідачі збільшили довжину раніше встановленого ними паркану та звузили проїзд до належних йому земельних, що суперечить встановленому рішеннями судів розміру проїзду, який повинен становити по ширині 3,6 метра при вїзді та 3,9 метра при виїзді. Такі обставини позбавляють його та його сімю можливості у встановленому законом порядку користуватися належними йому на праві приватної власності земельними ділянками, що змушує його вкотре звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила що через її подвіря існує пішохідна стежка, однак дороги чи заїзду до присадибних ділянок там ніколи не було. Не заперечує, що біля стежки знаходяться пісок, цегла та шлак, однак не вбачає необхідності забрати вказані будівельні матеріали у інше місце, оскільки вважає, що вони стоять на її подвірї. Металеві стовпчики встановив її чоловік [PERSON] на прохання [PERSON]. Також рік тому вони встановили деревяну огорожу на місці старої, яка впала. Вона ніколи не дозволить встановити дорогу чи заїзд через своє господарство і ніколи не дозволить позивачам заїзджати до їхніх присадибних ділянок машиною чи фірою. Нехай забирають урожай та завозять добрива тачкою, інакше не буде. Відповідач [PERSON] позов не визнав та у судовому засіданні пояснив, що вони не пускали і не будуть пускати позивача та членів його сімї проїзджати до городів, оскільки вважають цю дорогу частиною свого подвіря. Не заперечує, щоб позивач та члени його сімї їздили до своїх присадибних ділянок тачкою, однак встановити дорогу чи проїзд не дозволить. Не заперечує, що після виконання рішення суду пісок, цегла та шлак знову повернуті у попереднє становище, він із сином встановив нову огорожу із штахетника та на прохання сусідки [PERSON] встановив металічні стовпчики у кінці її земельної ділянки. Відповідач [PERSON] також заперечив проти задоволення позову та дав у судовому засіданні аналогічні показання, доповнивши, що минулого року разом з батьком встановив деревяну огорожу на місці, яке позивач вважає громадською дорогою. Також вказав, що на межі земельних ділянок справді знаходяться три металічні стовпчики, один з яких належить їм, а два інші [PERSON]. Їхній стовпчик заважає проїзду позивачів, однак запевняє, що не дозволить їм проїзд попід вікна . Не заперечує, що вони збудували нову хату, а стара за будівельним паспортом підлягає знесенню. Представник Перегінської селищної ради в судове засідання не зявилася, направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільради, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] - дочка відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що через господарство її батьків завжди існувала пішохідна стежка, а дороги там не було ніколи. Їй також відомо, що металеві стовпчики, встановлені на межі земельних ділянко, належать [PERSON]. Хто їх встановив пояснити не може. Вислухавши пояснення сторін, свідка та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0434 га та 0,1267 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сажавка», що підтверджується копіями державних актів на право приватної власності на землю (а. с. 24, 25). [PERSON] та [PERSON] є подружжям, що визнається учасниками процесу. Рішеннями Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року та 26 листопада 2014 року відповідачів [PERSON] та [PERSON] зобовязано усунути перешкоди в користуванні дорогою (вул. Глібова), що служить заїздом до належних позивачу земельних ділянок шириною при вїзді 3,6 метра та при виїзді 3,9 метра, та не чинити таких перешкод у майбутньому, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року (а. с. 7-12) та копією рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року (а. с. 13-16). Відповідачів [PERSON] та [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року, що підтверджується копією вироку Рожнятівського районного суду від 27 травня 2013 року (а. с. 19-22). На даний час ширина проїзду до земельної ділянки [PERSON] по вул. Глібова становить 1,80 метра, по середині 1,50 метра, в кінці біля виходу на городи 2 метри, на місці проїзду встановлено деревяний паркан шириною 3, 58 метра, та деревяну огорожу вздовж усього проїзду, що підтверджується актами комісії з питань земельних відносин Перегінської селищної ради від 18 травня 2016 року, від 27 січня 2017 року та від 24 квітня 2017 року та доданими до них схемами та фотографіями (а. с. 23, 78, 79, 88-91). Відповідно до статей 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що незважаючи на рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року та 16 червня 2015 року, якими встановлено розмір заїзду до земельних ділянок позивача шириною при вїзді 3,6 метра та при виїзді 3,9 метра, а також зобовязано відповідачів не чинити перешкод у користуванні вказаним заїздом, останні встановили з обох сторін на дорозі деревяну огорожу, а також зберігають будівельні матеріали, у звязку з чим ширина проїзду до земельної ділянки [PERSON] по вул. Глібова на даний час становить при в»їзді 1,80 метра, по середині 1,50 метра, в кінці, біля виходу на городи 2 метри. Такі обставини дають суду підстави дійти до висновку, що відповідачі продовжують чинити позивачу та членам його сімї перешкоди у користуванні земельними ділянками, що належать йому на праві приватної власності, що у судовому засіданні підтвердили відповідачі, які вважають дорогу своєю власністю, хоч з цього приводу суду не надали будь-яких доказів. Відповідно до ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Дії відповідачів по перешкоджанню позивачам у проїзді до належної їм землі є протиправними та такими, що істотно порушують їхні права, як власника та належного користувача землі, тому підлягають судовому захисту. За таких обставин суд вважає за необхідне зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні заїздом до земельних ділянок позивачів по вул. Глібова шляхом знесення встановлених на дорозі деревяних огорож та вивезення будівельних матеріалів, та зобовязти їх не чинити позивачу та членам його сімї перешкод у користуванні вказаним заїздом у майбутньому. Позивачі також просили зобовязати відповідачів знести три металеві стовпчики, які встановлені на межі земельних ділянок. Однак, у судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідачам належать усі три встановлені відповідачем [PERSON] металічні стовпчики і що вони всі створюють їм перешкоди для проїзду. Відповідач [PERSON] заявив, що їх встановив на прохання сусідки [PERSON]. Відповідач [PERSON] підтвердив, що їм з батьками належить тільки один стовпчик, а два інші належать [PERSON]. Тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення шляхом зобовязання відповідачів знести один, перший від їх господарства, металічний стовпчик. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачами документально підтверджені судові витрати по справі у виді сплаченого ними судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок, а також витрат на правову у розмірі 2000 гривень, які слід стягнути на їх користь з відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial