Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] за участю третьої особи Одеського міського центру зайнятості, згідно якої просила: - розірвати трудовий договір, укладений 02.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. - зобовязати Державний центр зайнятості в особі Одеського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір укладений 02.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 673 гривні 60 копійок. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір на виконання роботи бармена, про що зроблено відповідний запис № 5 від 08.11.2012 року. Даний договір було зареєстровано в Свердловському міськрайонному центрі зайнятості за № 12121200893. Позивач зазначила, що відповідач припинила свою підприємницьку діяльність та виїхала в невідомому напрямку, що позбавляє її можливості розірвати трудовий договір у встановленому законом порядку та у звязку із чим була змушена звернутися до суду. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд цивільної справ за її відсутності та відсутності позивача, щодо заочного вирішення справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати цивільну справу за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний звязок у сукупності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що 02.11.2012 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено трудовий договір, який зареєстровано в Свердловському міськрайонному центрі зайнятості за № 12121200893 від 08.11.2012 року та про що зроблено запис у п.16 трудового договору, оскільки реєстраційну функцію трудових договорів укладених між фізичною особою та найманим працівником, відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» покладено на державну службу зайнятості. Згідно п.1 Трудового договору від 02.11.2012 року № 12121200893, договір є безстроковим. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання тощо), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як зазначає позивач, [PERSON], на даний час припинила свою підприємницьку діяльність та виїхала в невідомому напрямку, що позбавляє її можливості розірвати трудовий договір у встановленому законом порядку. Згідно копії довідки від 17 листопада 2016 року № 5257 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає/перебуває у [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України 1706-VII від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Згідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серії ААВ № 899401, відповідач проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Свердловськ, Луганської області визначено як населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. \~У звязку із ситуацією, що склалася на території Луганської області, позивачем на даний час не можливо виконати вимоги п.4\~ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~з підстав незалежних від неї, оскільки поштове сполучення з м. Свердловськ відсутнє. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про розірвання трудового договору, укладеного 02.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Згідно до Наказу міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого в Мінюсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особамироботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення трудового договору. Таким чином підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили про припинення трудового договору, а тому вимога про зобовязання Державного центру зайнятості в особі Одеського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір укладений 02.11.2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], є передчасною, у звязку із чим є такою, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial