Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач має перед ним заборгованість за договором позики б/н від 13.09.2019, за яким позивач позичив відповідачеві 15000,00 грн., а відповідач [PERSON] зобов`язався їх повернути у строк до 01.10.2019, до теперішнього часу кошти не повернуто. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 840,80 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.03.2020 позовну заяву передано на розгляд Семенівського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 25.05.2020 вирішено, зокрема, розглядати справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу, зокрема, скористатись своїм правом та в 15-денний строк подати відзив на позов; у 5-денний строк подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; надати до суду докази погашення позики у сумі, відмінній від вказаної у позивачем. Відповідач повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, судова повістка отримана ним 04.06.2020, відзив або будь-яких інших документів у справі не подав. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223, ч. 5 ст. 279 ЦПК\~України розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265\~ЦПК України суд зазначає таке. 13.09.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики б/н. Відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 15000,00 грн у позику, а [PERSON] .Сухенко зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 01.10.2019 (а.с. 4). Власноручним записом на договорі позики відповідач 16.10.2019 ствердив отримання у позику 15000,00 грн (а.с. 4). У зазначений строк відповідач кошти не повернув. 06.11.2019 між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики, за умови якої відповідачу надано відстрочку зі сплати заборгованості за договором позики до 10.12.2019 (а.с. 5). Відповідачем позивачеві було повернуто кошти у сумі 3000,00 грн. Доказів повернення коштів у іншій сумі судові не надано. Станом на 15.01.2020 (дата звернення до суду) і 24.06.2020 (дата ухвалення рішення) кошти не повернуті і умови договору не виконані [PERSON] . Не повернута позика складає 12000,00 грн (15000,00 3000,00). Відповідно ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У ч.2 ст.\~1050\~ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У справі відсутні докази повного або часткового повернення відповідачем позики позивачеві. Відповідач не надав до суду доказів на спростування необґрунтованості та/або помилковості позову. Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за договором позики б/н від 13.09.2019 а, відтак, і висновок про необхідність задоволення позову у повному обсязі. За правилами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 840,80 грн судового збору (а.с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved