Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся в Деснянський районний суд м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про спростування недостовірної інформації. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 грудня 2002 року Міністр оборони України генерал [PERSON] видав наказ № 398 про притягнення його офіцера Управління Спецоперацій Головного Управління Розвідки Міністерства оборони України до дисциплінарної відповідальності, а саме звільнення з військової служби «за службовою невідповідністю» за грубе порушення військової дисципліни. У цьому наказі Міністр оборони України поширив про нього недостовірну інформацію, а саме що він в особистій розмові з Міністром оборони України і в рапорті на його ім`я посягав на честь та гідність Президента України [PERSON] . Зазначеним наказом були принижені його честь та гідність, оскільки наказ був доведений до усього особового складу старших офіцерів Збройних Сил України. Просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Міністра оборони України вилучити з наказу № 398 від 05 грудня 2002 року недостовірну інформацію про його висловлювання в грубій і образливій формі на адресу Президента України [PERSON] та скасувати зазначений наказ як такий, що втратив чинність внаслідок розміщення в ньому недостовірної інформації. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року позовна залишена без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позивач, не погоджуючись зі звільненням та виданням відповідних наказів з 2002 року неодноразово звертався до суду. За результатами розгляду встановлено, що накази Міністра оборони України є правомірними. Рішенням Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 22 січня 2003 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні його скарги на неправомірність дій Міністра оборони України щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Ухвалою військової судової колегії Верховного Суду України від 16 квітня 2003 року рішення Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 22 січня 2003 року залишено без змін. Інформація, викладена у наказі, не поширювалась, оскільки наказ не був адресований іншим особам. Крім того, зазначена інформація є достовірною, що підтверджується рішеннями судів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2006 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Міністерства оборони України про спростування недостовірної інформації, поширеної про нього в наказі Міністра оборони України від 05 грудня 2002 року № 398. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2006 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2006 року залишено без змін. Позивач направив до суду відповідь на відзив, з якої вбачається, що всі зазначені у відзиві на позовну заяву судові рішення стосувалися дотримання Міністром оборони України меж повноважень при виданні наказу № 398 від 05 грудня 2002 року та не стосувалися достовірності поширеної інформації про образу Президента України [PERSON] . Його клопотання в судових засіданнях щодо проведення філологічно-мовознавчої експертизи його висловлювань з метою з`ясування, чи були такі висловлювання образливими, військовими судами були відхилені на підставі того, що справа має розглядатися у площині дотримання Міністром оборони України вимог військових статутів Збройних Сил України при виданні спірного наказу, а не в площині дотримання вимог Закону України «Про інформацію». Таким чином, посилання на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2006 року є безпідставним. Представник відповідача направив до суду заперечення, з яких вбачається, що позивач вже звертався до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішення у цих справах набрали законної сили. Позивачем також направлені до суду спростування заперечень представника відповідача, з яких вбачається, що [PERSON] підтримує викладене у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. З пояснень представника відповідача встановлено, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просить відмовити в задоволенні позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 грудня 2002 року Міністр оборони України генерал [PERSON] видав наказ № 398 про притягнення офіцера Управління Спецоперацій Головного Управління Розвідки Міністерства оборони України [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, а саме звільнення за порушення військової дисципліни з військової служби за службовою невідповідністю (а.с. 9). Позивач зазначає, що у цьому наказі Міністр оборони України поширив про нього недостовірну інформацію, а саме що він в особистій розмові з Міністром оборони України і в рапорті на його ім`я посягав на честь та гідність Президента України [PERSON] . Позивач вказує на те, що Міністром оборони України було розповсюджено недостовірну інформацію, що призвело до порушення його особистих немайнових прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та просить зобов`язати Міністра оборони України вилучити з наказу № 398 від 05 грудня 2002 року недостовірну інформацію про його висловлювання в грубій і образливій формі на адресу Президента України [PERSON] та скасувати зазначений наказ як такий, що втратив чинність внаслідок розміщення в ньому недостовірної інформації. Відповідно до п. 9 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Вбачається, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі, оскільки позивачем оспорюється інформація, викладена у наказі Міністра оборони України Шкідченко В.П. Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не звертався та визначив відповідачем саме Міністерство оборони України. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed