Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач вказує на те, що йому та відповідачам [PERSON], його колишній дружині, та її сину - відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі. З травня 2011 року вони припинили шлюбні стосунки з відповідачкою [PERSON], відповідачі виїхали з квартири до Російської Федерації. На даний час відповідачі у квартирі не проживають, комунальні платежі за квартиру не сплачують, їх майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати відповідачів на підставі ст. 405 ЦК України, ст. ст.. 71, 72 ЖК України, такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили той факт, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS], вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом. 23 травня 2011 року на підставі розпорядження № 326-р від 23 травня 2011 року на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло - право спільної часткової власності по 1/3 частці за кожним зі співвідповідачів на квартиру [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2015 року право приватної спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частці зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки Форми 3 ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 14 липня 2014 року та відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 23 вересня 2015 року відповідачі зареєстровані за даною адресою. Згідно наданої позивачем нотаріально посвідченої довіреності відповідачка [PERSON] доручила [PERSON] отримувати відповідні документи щодо її зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Як свідчать матеріали справи, відповідачка [PERSON] фактично не проживає у вказаній квартирі. Ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає. Її майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує. Як вбачаються з матеріалів справи, вона проживає у Російській Федерації. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені умови, за якими член сім'ї власника втрачає право користування цим житлом. Разом з тим, зазначена норма не регулює правовідносини, які виникають між співвласниками житла; не передбачає умов, за яких один зі співвласників втрачає право користування житлом. Тому правила статті 405 ЦК України не можуть бути підставою для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]

Outcome: partial