Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом в якому просила визнати [PERSON] як особу, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 41 в будинку №1-А по вул. Грушевського у місті Бровари Київської області. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 жовтня 2008 року серії САА №119655 вона є власником квартири [ADDRESS], у якій по даний час зареєстрована та проживає. Відповідач [PERSON] також зареєстрований за вказаною адресою, проте не\~проживає в\~квартирі більше\~ніж шість\~місяців та\~не сплачує\~витрати по\~оплаті комунальних\~послуг.\~З підстав\~визнання відповідача[PERSON]\~як особу,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~звернулась до\~суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, пояснення надала аналогічні змісту позовних вимог, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Крім того, зазначила, що на день розгляду справи відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою понад рік. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим 14 жовтня 2008 року Управлінням комунальної власності, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації № 20759303 від 30 жовтня 2008 року, трикімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/5 частці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] 1/5 частка квартири, що належала [PERSON] перейшла у власність (в рівних частках кожному): [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 28.07.2009 року Броварською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-2206, 1-2208, 1-2210, 1-2212 (а.с. 4-5). [PERSON] із довідкою про склад сімї виданою Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області Житлово-експлуатаційна контора 4 в квартирі [ADDRESS] від 07 лютого 2018 року за № 96 серед зареєстрованих спільно з позивачем [PERSON] вказані: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживає останні шість місяців, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов складеним депутатом Броварської міської ради [PERSON] 29 січня 2018 року. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого Протоколу\~та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. [PERSON] із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. [PERSON] ч. 2\~ст. 71 ЖК України\~якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. [PERSON] зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірній квартирі, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин\~відсутності у квартирі понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до посвідчення серії Б № 045413 видане 04 лютого 1993 року, позивач [PERSON] має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для осіб, які евакуйовані у 1986 році із зони відчудження. [PERSON] зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved