Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 16.06.2015 року [PERSON] позичив у нього 26 000 доларів США, (двадцять шість тисяч доларів США) строком на два місяці і 14 діб, зобов`язався повернути кошти до 01.09.2015 року. У зазначений термін відповідач борг повністю не повернув, став уникати зустрічі з ним та не відповідає на дзвінки. Вищевказані обставини підтверджуються договором позики від 16.06.2015р. та розпискою позичальника від 16.06.2015р. про отримання від позикодавця вказаних грошових коштів. Боржник частково сплатив борг у розмірі 6000 доларів США і на даний час борг складає 20 000 доларів США (26 000 - 6000 = 20 000 дол. США), що по курсу НБУ на 11.07.2019 р. становить 514 000 грн. (п`ятсот чотирнадцять тисяч грн.). У судове засідання позивач не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, у якій просив суд позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 16 червня 2019 року між позивачем [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір, згідно умов пункту 1 якого ним було передано, а гр. [PERSON] прийнято у власність 26 000 доларів США, що підтверджується договором позики від 16 червня 2015 року. Боржник частково сплатив борг у розмірі 6000 доларів США і на даний час борг складає 20 000 доларів США (26 000 - 6000 = 20 000 дол. США), що по курсу НБУ на 11.07.2019 р. становить 514 000 грн. (п`ятсот чотирнадцять тисяч грн.). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, саме нормами положення ст. 1046, ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено обов`язок повернення визначеної грошової суми позики за умови відсутності прямого зобов`язання в Договорі. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 16 червня 2015 року, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] основну суму боргу у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 514 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держви судовий збір у розмірі 5 140 грн. 00 коп. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved