Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2005 року вони з відповідачем проживали разом у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з [PERSON] не склалося, тому на даний час шлюбні відносини між ними припинені. Діти залишилися проживати з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на дітей не надає, хоча відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття. З урахуванням викладеного просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви. Ухвалою судді від 02 вересня 2019 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони проживали разом у незареєстрованому шлюбі з 2005 року. Від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 3), а [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 4), які проживають разом з позивачем по [ADDRESS] (а.с. 5) та знаходяться на повному її утриманні. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як убачається з матеріалів, [PERSON] будучи батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , проживає окремо та матеріально не утримує. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, можливість утримувати відповідачем неповнолітніх дітей відсутність домовленості сторін про сплату аліментів, і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому останній у розмірі 768,40 грн необхідно стягнути відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved