Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У серпні 2014 року Релігійна громада Української Православної Церкви при храмі на ім'я Святої Тройці (надалі позивач, релігійна громада) звернулася до Бердянського міськрайонного суду з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалася на те, що Указом № 48 від 05.04.2005 року Єпархіального архієрея настоятелем вказаного храму Святої Тройці було призначено [PERSON], відповідача по справі. 27 жовтня 2008 року між Благодійним фондом «Благовіст» та Релігійною громадою Української Православної Церкви при храмі в ім'я Святої Тройці було укладено договір про безстрокове користування майном та 26.07.2010 року - додаткову угода № 1 до нього, відповідно до якого Благодійний фонд «Благовіст» передав релігійній громаді, серед іншого, рухоме майно, зазначене в акті прийому-передачі, яке прийняв безпосередньо протоієрей [PERSON]. Указом № 12 від 24 січня 2013 року відповідачу було заборонено у служінні, а указом № 15 від 24.01.2013 року призначено нового настоятеля храму в ім'я Святої Тройці. 28 січня 2013 року було проведено інвентаризацію майна, що знаходилося в користуванні релігійної громади, в ході якої була встановлена відсутність майна, перелік якого вказаний в довідці №08 від 18.03.2013 року, на суму 73 850 грн. На вимоги позивача щодо повернення майна релігійній громаді відповідач відмовляє, посилаючись на відсутність у нього цього майна, тому вони змушені звернутися до суду. Відповідно до Статуту УПЦ МП, Статуту Релігійної громади, Апостольських правил, Постанов Вселенських і Помісних соборів, Єпархія управляється архієреєм, який одноосібно призначає і звільняє священнослужителів і настоятелів храмів, релігійних громад і парафій. Вказане доводить, що релігійні громади діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно зі своїми статутами. Оскільки відповідач був настоятелем храму, прийнятий та звільнений від своїх обов'язків та відданий під заборону в священнослужінні правлячим архієпископом згідно Апостольських правил, то трудові функції в розумінні законодавства про працю він не виконував, а отже, норми КЗпП України про матеріальну відповідальність працівника до нього застосовані бути не можуть. Відповідач на певній правовій підставі отримав зазначене в позові майно, але згодом, після припинення будь-яких відносин з релігійною громадою, ці правові підстави відпали. Майно громаді відповідачем не повернуто, тому відповідно до ст.1212, ст.1213 ЦК України особа, яка безпідставно набула майно, зобов'язана повернути його в натурі або відшкодувати його вартість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь гроші в сумі 73850,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 27.10.2014 року, занесеної до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено Благодійний фонд «Благовіст». Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь Релігійної громади Української Православної Церкви на ім'я Святої Тройці гроші в сумі 73850,00 грн. та судовий збір в сумі 738,50 грн., яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. Проте колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 04 листопада 2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року скасувала, а справу направила на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою скасування зазначених судових рішень суд касаційної інстанції в своїй ухвалі вказав те, що суди, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача вартості привласненого ним майна, взяли до уваги довідки, які містять інформацію про орієнтовну вартість майна, що нічим не підтверджена та складена самим позивачем. А сама перевірка щодо наявності/відсутності майна була проведена без участі [PERSON] та після його відсторонення. Крім цього, суди не з'ясували, хто саме несе відповідальність перед Фондом за втрату майна, оскільки така відповідальність за статутом покладена не на священика, а на парафіяльну раду, тобто суду взяли до уваги недопустимі докази, не з'ясували всіх обставин у справі та передчасно дійшли висновку про наявність причинного зв'язку між зникненням майна та відстороненням відповідача від обов'язків, а також про дійну вартість майна. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю, доповів по їх суті та просив задовольнити. Позицію представника позивача підтримала і [PERSON] як представник за довіреністю третьої особи без самостійних вимог- Благодійного фонду «Благовіст», пояснивши в судовому засіданні, що благодійний фонд передав у користування релігійній громаді належне йому як нерухоме, так і рухоме майно, яке за актом прийому-передачі прийняв саме [PERSON] як настоятель. Після його відсторонення від богослужіння комісією було складено акт інвентаризації, в якому зазначено, яке майно було відсутнє: 2 хрести, облачення, підрізники, 6 ікон, аналої. Згідно протоколу приходських зборів, на початку січня 2013 року вказане майно було присутнє в храмі. Фондом надано повноваження релігійній громаді на відшкодування вартості зниклого майна. Представник відповідача за договором [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що згідно договору про безстрокове користування майном, на який посилається позивач, воно отримувалося релігійною громадою, а не особисто [PERSON], як помилково вважає позивач. В акті прийому - передачі майна до цього протоколу вказано перелік майна, але воно не має ідентифікуючих ознак, без зазначення ціни, тому є незрозумілим, яким чином його можна співставити з тим майном, вартість якого позивач просить стягнути з [PERSON] Позивач безпідставно стверджує, що воно перебуває у відповідача, який не отримував його особисто. Будь-яких доказів у підтвердження цьому позивачем суду не надано, як і доказів того, що майно належить Благодійному фонду. Щодо долучених у ході розгляду справи актів про передачу майна від [PERSON] до Благодійного фонду і прийняття його бухгалтером Івановою, то він ставить під сумнів цей документ, бо керівником Благодійного фонду «Благовіст» на той час був сам [PERSON]. На всі юридичні особи поширюються вимоги щодо бухгалтерського обліку. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, які повинні мати обов'язкові реквізити: як то назву документа, дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інше. Тобто, спочатку це майно повинно було бути обліковане у фонді як юридичної особи, а потім вже передаватися у користування, проте жодних документів у підтвердження цього суду надано не було. Щодо акту інвентаризації, то він чомусь проведений самим благодійним фондом «Благовіст», а не релігійною громадою, складений не по формі, а з його змісту не зрозуміло, яке це майно, який його інвентаризаційний номер, яка його вартість. Інвентаризація проведена через чотири дні після звільнення [PERSON], а повинна була проводитися з його участю, але його навіть не повідомляли про неї. Відповідачем долучалися документи, що частина майна, що знаходилася у храмі, є його особистим майном: частина ікон, лавки. Позов заявлений з підстав безпідставності набуття майна відповідачем, проте вимоги позивачем не доведені. Позивачем лише на стадії апеляційного провадження були долучені до матеріалів справи якість копії накладних, хоча в суді першої інстанції представник говорив, що вони не збереглися. Згідно накладеної від 15.06.2010 року, аналой, лавки одержав Благодійний фонд, а в акті прийому-передачі вказано, що вони є особистим майном [PERSON], який передає його до БФ «Благовіст». Якщо подивитися іншу довідку, то ці ж ковані лавки належать не БФ «Благовіст», а релігійній громаді, тобто докази суперечать один обному. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з копії Указу № 48 від 05 квітня 2005 року Єпархіального архірея, настоятелем Храму на ім'я Святої Тройці було призначено [PERSON]. 27 жовтня 2008 року між Благодійним фондом «Благовіст» та Релігійною громадою Української Православної Церкви при Храмі на ім'я Святої Тройці в особі настоятеля ієрея [PERSON] було укладено договір про безстрокове користування нерухомим майном, а 26 липня 2010 року укладена додаткова угода № 1 до зазначеного вище договору, згідно якого власник надає користувачеві право безстрокового безоплатного користування нерухомим майном, а саме - Православним Храмом в ім'я Святої Тройці, який розташований за адресою м. Бердянськ, пл. Троїцька, 1 на умовах, передбачених даним договором та майном (обладнанням, інвентарем, церковним начинням), що знаходиться у даному храмі та є власністю БФ «Благовіст» згідно до акту приймання - передачі майна, що знаходиться в храмі, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Додаток № 1 до додаткової угоди № 1 до Договору від 27.10.2008 року від 26.07.2010 року з переліком майна, що передається у безстрокове користування, підписано сторонами. Також з матеріалі справи судом встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що згідно Указу Єпископа Бердянського і Приморського від 24 січня 2013 року протоієрею [PERSON] було відмовлено у служінні, і Указом від 24 січня 2013 року настоятелем храму Святої Тройці м. Бердянська призначено [PERSON]. Після чого 28 січня 2013 року комісією у складі голови -президента БФ «Благовіст» [PERSON], членів комісії: віце-президента [PERSON], головного бухгалтера [PERSON] було проведено інвентаризацію майна у Православному Храмі на ім'я Святої Тройці та складено Акт інвентаризації, згідно якого виявлена відсутність частини майна, а саме: хреста дерев'яного - 1 шт., хреста дерев'яного з часткою Животворящого Хреста - 1 шт., облачення - 10 шт., підрізніків - 2 шт., аналоя кованого з чорною позолотою - 3 шт., мощевика кераміка -1 шт., ікони «Преподобний Сергій Радонежський» сусальне золото - 1шт., ікони «Олександр Невський, князь Олег» сусальне золото, письмо - 1 шт., ікони «Микола Чудотворець» сусальне золото, письмо - 1 шт., ікони «Собор Зверінецьких святих» сусальне золотого, письмо - 1 шт., ікони «Св. Ангел Хранитель» сусальне золото, письмо, - 1шт. Крім цього, 22 лютого 2013 року ревізійною комісією релігійної громади у складі голови комісії [PERSON], заступника голови комісії [PERSON], члена комісії [PERSON] було складено акт перевірки майна та коштів Релігійної громади УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці, в результаті якого виявлено відсутність оригіналів статутних та фінансових документів, документів на користування землею, печатки, грошових коштів, а також - майна, що надано БФ «Благовіст» в користування РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці, та майна самої релігійної громади, а саме: ікони «Святий Георгій Побєдоносець» -1 шт., ікони «Віра, Надія, Любов та мати їх Софія» - 1 шт., ікони надворотної алтарної «Спаситель» - 1 шт., ікони надворотної алтарної «Богородиця» - 1 шт., набору для хрещення - 1 шт., лавок вуличних кованих - 4 шт. Як видно з матеріалів справи, лише у липні 2014 року новий настоятель РГ УПЦ священик [PERSON] повідомив президенту БФ «Благовіст» [PERSON], що [PERSON] 24.01.2013 року привласнено майно релігійної громади та майно, передане БФ «Благовіст» у постійне користування РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці. Частину майна, яка привласнена [PERSON], релігійна громада не має можливості повернути, на яке Благодійний фонд повідомив, що загальна сума майна БФ «Благовіст», привласненого [PERSON], складає 52600 грн. та пропонував настоятелю повернути його вартість. Як вбачається з копії довідки вих. №08 від 18.02.2013 року за підписом голови ревізійної комісії РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці [PERSON], вартість зниклого майна складає 73850,00 грн. У лютому 2015 року до суду благодійним фондом «Благовіст» надано довідку №02 від 15.02.2015 року про балансову вартість майна фонду, згідно якої балансова вартість привласненого майна станом на 01.01.2015 року складає 52600 грн., у свою чергу, згідно довідки №2 від 17.02.2015 року настоятель РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці надав суду довідку про вартість привласненого майна [PERSON], згідно якої станом на 01.01.2015 року вартість становить 21250,00 грн. Як вбачається з позову, вимоги до відповідача заявлені у відповідності до ст.ст.1212, 1213 ЦК України, якими врегульовані загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та його повернення з посиланням на те, що саме [PERSON] на певній правовій підставі отримав вказане в позові майно, а після відсторонення від богослужіння, майно громаді не повернув. Тобто відсутність майна у храмі на ім'я Святої Тройці, належного позивачу та третій особі, на переконання позивача, знаходиться у прямому причинному зв'язку з відстороненням [PERSON] від служіння у храмі на ім'я Святої Тройці . Згідно із ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також застосовуються до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Частиною 2 ст. 1213 ЦК України передбачено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що при першому розгляді справи в Бердянському міськрайонному суді, позивач не міг підтвердити вартість майна оригіналами первинних бухгалтерських документів, про що прямо було вказано і в самому рішенні, долучивши до позову копію акту перевірки майна та коштів Релігійної громади УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці від 22.02.2013 року про відсутність первинних документів за 2006-2013 рік та опис від 28.02.2013 року прийнятих документів, тому судом були прийняті до уваги довідки про балансову вартість та вартість, складені у лютому 2015 року керівником БФ «Благовіст» та новим настоятелем РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці, довідку про орієнтовну вартість зниклого майна №8 від 18.03.2013 року за підписом голови ревізійної комісії РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці [PERSON]. Втім на стадії апеляційного провадження до заперечень на апеляційну скаргу [PERSON] представником позивача були долучені копії накладних №№21,22 від 08.07.2010 р. та копії квитанцій до прибуткових касових ордерів про оплату [PERSON] грошових сум відповідно 25800,00 грн. та 15250,00 грн. за відпущений йому товар (Ангел Хранитель, ікона; Святий Миколай; Сергій Радонежський; хрест різний; хрест дерев. з часткою животворящого; Свят. Олександр Невський і [PERSON], як дослівно в накладній), відпущений Релігійній громаді (ік.Надворотна «Спаситель»; ік. Надворотна «Богородиця»; набір для хрещення; ік. «Святий Георгій Победоносець»; ік. «Віра, Надія, Любов та мати їх Софія») та копію накладної №231 Промторг-210 на відпущення БФ «Благовіст» аналою кованого чорного з позолою - 3шт на суму 7500 грн. та лавок вуличних - 4 шт. на суму 6000 грн. (а.с.214,216,217 т.1) А крім цього, ще й копію акту прийому-передачі від настоятеля Архангело-Михайловьського Зверінецького монастиря ікони «Собор Зверінецьких Святих» оціночною вартістю 2500 грн. та мощевик з мощами Зверінецьких Святих оціночною вартістю 1500 грн. (т.1 а.с.212). Посилаючись у судовому засіданні на те, що ці документи є первинними, представник позивача так і не представив їх оригіналів для суду. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за своїм змістом та приналежністю вказані копії письмових доказів суперечать один одному: у довідці №2 від 17.02.2015 року лавки вуличні ковані 4 шт. зазначені як майно, належне Храму (а.с.100), згідно ж копії накладної №213 від 15.06.2010р. (а.с.217) їх купував Благодійний фонд «Благовіст»; аналой чорний з позолотою придбані БФ «Благовіст», разом з тим згідно акту прийому-передачі від 12.07.2010р. (а.с.97 зворот) [PERSON] передав це майно як власне в якості благодійного внеску до Фонду, щодо якого, в свою чергу, відповідач [PERSON] надав суду копію довідки, що його виготовило ТОВ «Услуга», як і лавки ковані та передані безоплатно в дар особисто священику [PERSON] (а.с.5). В протоколі приходських зборів громади Храму на ім'я Святої Тройці від 02.01.2013 року комісія провела інвентаризацію майна, в якому вказала, що ікони Олександр Невський і князь Олег, Ангел-Хранитель, Святого Миколай Чудотворця, Собор Зверінецьких Святих, Сергій Радонежський, Мощевик Зверінецьких Святих, належать релігійній громаді, разом з тим БФ «Благовіст» вказує їх як майно, передане в користування згідно з договором релігійній громаді. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд у попередньому судовому засіданні наголошував представнику позивача на тому, що касаційний суд у своїй ухвалі, якою були скасовані рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції у цій справі з направленням справи на новий розгляд, зробив висновки про те, що наявні у справі довідки, що стосуються вартості зниклого майна, не є належними, бо носять інформацію про орієнтовну вартість, що ціна нічим не підтверджена і складена самим позивачем, однак [PERSON], незважаючи на це, наполягав, що у справі достатньо належних доказів для постановлення судового рішення, нових доказів надавати не буде, а в судових дебатах вдався до переоцінки доказів, зроблених у цій справі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ. З представленого до перегляду відеозапису, зробленого побутовою камерою самим [PERSON], крім [PERSON], на запису було видно цілий ряд осіб, які виносили з храму якісь коробки, зокрема, 6 ящиків із свічками, ящик з книгами, які не є предметом позовних вимог. На запитання [PERSON] щодо аналою, було пояснення особи, що це є власністю [PERSON], подарованого йому Міхневичем. Що виносив особисто [PERSON] на одному кадрі, загорнуте в целофанові пакети чи один пакет, видно не було. Представник позивача припускав, що, можливо, то було облачення. Однак суд звертає увагу, що в матеріалах справи є не тільки копія накладної №11 від 03.07.2010 року (т.1 а.с.211) про відпущення БФ «Благовіст» ПП [PERSON] облачення 10 шт. на суму 15000 грн. та підрізники 2шт на суму 300 грн., (а потрібно було б навпаки в разі придбання фондом), але й копія витратної накладної №1 від 10.06.2010 року швейно-вишивальної майстерні «Різниця» м.Краснограда про відпуск на підставі договору продажу [PERSON] товару: різного кольору та матеріалу ризи у кількості 8 шт. та підрізників 2шт. на загальну суму 22320,00 грн. (т.1 а.с.153). Крім цього, прихожанами [PERSON] було пред'явлено протокол, наскільки можна було зрозуміти, щодо майна, яке виноситься з храму, на який останнім не було висловлено жодних заперечень стосовно того, що це майно належить БФ «Благовіст». Будь-яких доказів того, що вказаане в копіях накладних майно, зокрема, облачення та підрізники та те, що зникло з храму як майно благодійного фонду «Благовіст», є одне й те саме, однозначно сказати не можна, бо вони не мають жодних ідентифікуючих ознак, як і все інше майно, вартість якого позивач просить стягнути з відповідача як безпідставно набуте. Оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, суд також звертає увагу, що згідно договору про безстрокове користування майном від 27.10.2008 року та додаткової угоди до нього №1 від 26.07.2010 року, користувачем переданого за актом майна є релігійна громада Української Православної Церкви при Храмі на ім'я Святої Тройці, від імені якої договір підписаний його настоятелем [PERSON], а не особисто [PERSON], як прямо вказано в позові, що нібито саме відповідач, згідно вказаного договору, отримав у користування майно, яке згодом, після його відсторонення,зникло з Храму. Більш того, відповідно до п.2.6 Статуту релігійної громади УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці, за цілісність майна, яке знаходиться у власності або у користуванні парафії, відповідає Парафіяльна рада та веде його облік, втім представник позивача наполягав, що [PERSON] є належним відповідачем. Крім цього, суд враховує, що відповідача було відсторонено від посади 24 січня 2013 року, проте акт інвентаризації майна складено лише 28 січня 2013 року, причому комісією самого благодійного фонду «Благовіст» без участі не тільки [PERSON], а навіть представників самої релігійної громади. При цьому суд не може не звернути увагу й на те, що третя особа БФ «Благовіст», згідно вказаного вище договору про безстрокове користування майном від 27.10.2008 року, є власником самого Православного Храму на ім'я Святої Тройці, в якому і знаходилося вказане в позовній заяві майно, вартість якого релігійна громада просить стягнути з колишнього настоятеля - відповідача у справі, що передбачає право безперешкодного доступу, володіння, користування і розпорядження рухомим майном. Засновник та віце-президент благодійного фонду «Благовіст» [PERSON] є одночасно і головою парафіяльної ревізійної комісії РГ УПЦ при храмі на ім'я Святої Тройці. Також у судовому засіданні встановлено, що ще до передачі майна в користування, відповідач, будучи керівником БФ «Благовіст», 21.07.2010 року звертався до співзасновника [PERSON] з листами про дії без його відмова бухгалтера, вчинені з перевищенням повноважень, яка не мала права підпису від імені Фонду, а тому й, відповідно, приймати за актами від нього ([PERSON].) якесь майно у вигляді благодійного внеску, вказуючи при цьому про приналежність частини майна особисто йому, а також додаток до нього №1 від 21.07.2010 року про перелік майна фонду «Благовіст», підготованого для передачі в користування РГ УПЦ, в якому також є посилання на особисте майно [PERSON], яке складається з 15 позицій. Крім цього, у підтвердження цього в матеріалах справи знаходяться копії актів ревізійної комісії щодо щорічної інвентаризації майна, яке знаходиться в Храмі, від 26.12.2010 року, від 25.12.2011р, від 25.12.2012р., в яких так само є посилання на особисте майно [PERSON]: хрест дерев'яний (різний), хрест дерев'яний з часткою животворящого Хреста, облачення -10 шт., підрізники, аналой кований з чорною позолотою 4-шт., мощевик та 9 ікон. Посилання представника позивача на те, що цей лист та акти ревізійної комісії не можуть бути доказами, бо складені особисто [PERSON] та на те, що при підписанні акту прийому-передачі до договору ним не було зроблено жодних зауважень щодо приналежності частини майна йому особисто, то суд звертає увагу, що їх придбання підтверджене іншими письмовими доказами, як то розпискою іконописця [PERSON] , копіями довідки книжної лавки «Родное слово» №03/02 від 05.02.2013 року, ТОВ «Услуга» №2 від 05.02.2013р.. Заперечуючи проти цих доказів, разом з тим аналогічні акти прийому-передачі від 12, 13 та 20 липня 2010 року до позовної заяви долучені позивачем про приналежність ікон з такими ж назвами та іншого майна [PERSON] та передання їх до благодійного фонду в якості благодійного внеску з прийняттям їх головним бухгалтером, в той час як станом на 27.07.2010 року, як вбачається з витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.150), керівником цього Благодійного Фонду «Благовіст» був сам [PERSON], разом з тим його підпису в зазначених вище копіях актів прийому -передачі від 12, 13 та 20 липня 2010 року немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не були доведені заявлені позовні вимоги, письмові копії документів, що містяться у справі, суперечать один одному, а на пропозицію суду надати інші додаткові доказі з урахуванням прийнятої касаційною інстанцією ухвали на підставі доказів, що вже є у справі, представник позивача відмовився, в тому числі клопотання про допит жодного свідка з обох сторін заявлено не було. Долучена до матеріалів справи копія протоколу огляду місця події від 24.01.2013 року, проведеного на підставі телефонного повідомлення [PERSON] із зазначенням у ньому про те, що на момент огляду замки не мають пошкоджень, а, зі слів [PERSON], відсутні дерев'яні лавки та на місці оголених гвіздків на стіні були ікони, без зазначення в протоколі відомостей щодо їх кількості, назв ікон та їх вартості, не спростовують висновків суду, бо кримінальне провадження не порушувалося, а представник позивача весь час наполягав, що позов пред'явлено з безпідставності заволодіння майном [PERSON], проте даних обставин у судовому засіданні встановлено так і не було. Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed