Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася у суд із указаним позовом, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 07 липня 2009 року, право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на вулиці Корольова, №36, у місті Ковелі Волинської області та на 1/2 частки цього майна, як набутого за час шлюбу. Такі вимоги обґрунтувала тим, що прийняла спадщину, але позбавлена можливості оформити спадщину на це майно через відсутність правовстановлюючих документів. Вказаний будинок набуто нею та чоловіком у спільну сумісну власність у 1980-их роках. У судовому засіданні позивач підтримала позов із зазначених у позовній заяві підстав, просила його задовольнити. Пояснила, що на момент смерті чоловіка з ним проживала лише вона, спільні діти - відповідачі у справі - проживали окремо і в спадщину не вступили. Відповідач [PERSON], позов визнала, пояснила, що на час смерті батька вони з братом проживали окремо, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи з урахуванням положень ч. 4, ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд задовольнив позов у повному обсязі з таких підстав. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 079323, виданого 07 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, встановлено, що [PERSON] помер 07 липня 2009 року у віці 60 років в Ковелі Волинської області. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця, пережиле подружжя та батьки. Померлий є чоловіком позивача, батьком відповідачів [PERSON], [PERSON], що убачається із пояснень сторін, а також копій свідоцтв про укладення шлюбу, народження, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с.7,10,13-15). Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про відкриття спадщини. Як слідує з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої Ковельською державною нотаріальною конторою, спадкова справа на імя [PERSON] не заводилася. Позивач [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що слідує із записів про місце реєстрації у паспорті на її імя. Тобто прийняла спадщину після чоловіка, оскільки і не відмовилася від неї. Доказів того, що діти спадкодавця, відповідачі у справі, проживали разом з ним на момент смерті та прийняли спадщину, матеріали справи не містять. Як слідує з пояснень позивача та відповідача [PERSON], відповідачі на день смерті батька проживали окремо. Таким чином, суд уважає доведеною ту обставину, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після [PERSON] Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] належав житловий будинок у м. Ковелі, на вул. Корольова, 36. Так, згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 01 лютого 1974 року Ковельською міською радою депутатів трудящих передано [PERSON] земельну ділянку на вулиці Корольова, 36, у м. Ковелі для будівництва житлового одноповерхового будинку. У тому ж році земельна ділянка була винесена в натурі, [PERSON] отримано паспорт на забудову земельної ділянки та виготовлено проект житлового будинку, який затверджено головним архітектором міста Ковеля. Рішенням міськвиконкому Ковельської міської ради від 23 грудня 1997 року затверджено акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель на вулиці Корольова, 36, у м. Ковелі. Прийнято в експлуатацію одноповерхових цегляний будинок, загально площею 86,5 кв.м. та житловою, 65,10кв.м. Такі обставини стверджуються матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок, що надані суду Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Як слідує з копії технічного паспорту, виготовленого 27 травня 2015 року ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» у вказаному будинку відсутні самочинні добудови та перепланування. Будинок побудовано у 1980 році, загальна площа складає 85,8 кв.м., житлова 66,4. Інвентаризаційна вартість будинку становить 228584грн. (а.с.40). Правовстановлюючі документи на вказане майно у позивача відсутні. Відомості про реєстрацію права власності на будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні, тому Ковельською державною нотаріальною конторою з урахуванням п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Вказаний будинок побудовано [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем, що слідує із свідоцтва про укладення між ними шлюбу від 30 квітня 1972 року, виданого Новосілківською сільською радою Турійського району Волинської області. Згідно з положеннями статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, що діяли на момент набуття будинку, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, і їх частки є рівними. Тобто, позивач [PERSON] має право на ? частки житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, що на вулиці Корольова, 36, у м. Ковелі, як на частку у спільній сумісній власності подружжя; інші ? частки цього майна входять до складу спадщини [PERSON], яку прийняла тільки позивач. Оскільки за встановлених обставин позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає захисту в судовому порядку, а саме: визнання за нею права власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що на вулиці Корольова, №36, у місті Ковелі, як на частку в спільному сумісному майні подружжя та на ? частки вказаного майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Виходячи із характеру спору та за відсутності заперечень відповідачів щодо задоволення заявленого позову, судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі ст. ст. 16, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР,

Outcome: approved