Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], треті особи [PERSON], Відділ ДВС Печерського РУЮ у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 6 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів в сумі 1 566 840 грн. 00 коп. та пені в сумі 1 408 078 грн. 75 коп., разом 2 974 918 грн. 75 коп., на підставі якого відкрито виконавче провадження Відділом ДВС Печерського РУЮ у м. Києві та проводяться виконавчі дії. Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріуса, на думку позивача, підлягає визнаю таким, що не підлягає виконанню, оскільки у виконавчому написі не зазначено ім'я, по батькові нотаріуса, дата і місце народження боржника в порушення п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, п. 5.2, п. 6.10 Правил ведення нотаріального діловодства, зареєстрованих Міністерством юстиції України 23 грудня 2010 року № 3253/5, а також з виконавчого напису не вбачається безспірність заборгованості позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є відсутність імені та по батькові нотаріуса на печатці приватного нотаріуса відповідно до п. 1.2 наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2012 року № 1924/5 «Про затвердження Порядку виготовлення та знищення печатки приватного нотаріуса», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2012 року за № 2184/22496 (а.с. 38-40). Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи його безпідставністю та надавши письмові пояснення (а.с. 19-21). Представник третьої особи Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 6 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів в сумі 1 566 840 грн. 00 коп. та пені в сумі 1 408 078 грн. 75 коп., разом 2 974 918 грн. 75 коп. (а.с. 5). За вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження державним виконавцем Відділ ДВС Печерського РУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. (а.с. 6), постанова про відкриття котрого позивачем до суду не оскаржувалася. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п. 1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Пунктом 6 Глави 16 Порядку визначається порядок обрахування розміру суми стягнення. Так, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Таким чином, відповідач, перевіривши наявність нотаріально-посвідченого договору позики грошей та таблиці-розрахунку заборгованості, наданих [PERSON], вчинила виконавчий напис, що стверджується наданими на запит суду документами, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Тому, доводи позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є безпідставними. При цьому, суд приймає до уваги, що позивачем не ставиться під сумнів сума стягнутої заборгованості за виконавчим написом та ним не оспорюється. Відповідно до п. 4 Глави 16 Порядку зміст виконавчого напису має містити, зокрема, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис. З оглянутого виконавчого напису вбачається, що виконавчий напис нотаріуса містить ім'я, по батькові нотаріуса, який його вчинив, що стверджується відповідною печаткою приватного нотаріуса, якою скріплено виконавчий напис. Тому, доводи позивача про те, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню з цих підстав є безпідставним. Також доводи позивача про те, що у виконавчому написі відсутні дата і місце народження боржника, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є необгрунтованими, оскільки п. 6.10 Правил ведення нотаріального діловодства, зареєстрованих Міністерством юстиції України 23 грудня 2010 року № 3253/5 передбачає, що нотаріальні документи повинні містити у випадках, передбачених законодавством, дату і місце їх народження, місце роботи, крім уповноважених представників юридичних осіб, які повинні бути написані повністю із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків. Позивачем та його представником не зазначено такі випадки та не доведено необхідність обов'язкового зазначення дати і місця народження боржника при здійсненні виконавчого напису як такого, що передбачений законодавством. Натомість, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом на підставі ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», то відповідно до ст. 18 вказаного Закону він повинен містити інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо. Отже, з урахуванням наведеного зазначення місця та дати народження боржника не є обов'язковим, а тому це не є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до печатки приватного нотаріуса [PERSON], якою скріплено виконавчий напис №768 від 6 червня 2014 року вбачається, що на ній міститься прізвище, ім'я, по батькові приватного нотаріуса. Тому, доводи позивача про невідповідність виконавчого напису п. 1.2 наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2012 року № 1924/5 «Про затвердження Порядку виготовлення та знищення печатки приватного нотаріуса», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2012 року за № 2184/22496 є надуманими та необґрунтованими. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Таким чином, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 768 від 6 червня 2014 року про стягнення з позивача на користь [PERSON]. грошових коштів вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства України, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам чинного законодавства. Суд приймає також до уваги те, що відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 за змістом ст. 385 ЦПК у передбаченому главою 39 цього Кодексу порядку оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник, при цьому, позивач не погодився на заміну відповідача на належного. Разом з тим, позивачем пред'явлені позовні вимоги лише до нотаріуса, а відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, враховуючи, що наявність безспірної заборгованості боржника перед стягувачем була підтверджена належним чином, виконавчий напис був вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для відмови у його вчиненні не було. Крім того, відхилення, на які посилається позивач, як на обґрунтування своїх вимог, на суть виконавчого напису не впливають, а тому не можуть тягнути за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed