Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначила, що вона та відповідачка [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачці згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 18.07.2007 року належить Ѕ частка цього будинку з господарськими будівлями та спорудами, а відповідачці згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 09.07.2007 року також належить Ѕ частка цього будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка зазначає що вона, маючи намір виділити свою частку зі спільного майна, враховуючи, що існує технічна можливість виділення в натурі у власність Ѕ частки будинку з господарськими будівлями та спорудами в окремий об`єкт нерухомого майна, зверталася до відповідачки з заявою про укладення договору про виділ в натурі часток будинку та його нотаріального посвідчення, але відповідачка не відреагувала на цю пропозицію позивачки. З наведених підстав, посилаючись на вимоги ст. 364 ЦК України, позивачка просить суд виділити їй в натурі Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а саме, виділити житловий будинок під літ. «А» з прибудовою під літ. «а», які складаються з наступних приміщень загальною площею 45,67 кв.м, житловою площею 30,90 кв.м: 2-1 коридор площею 4,70 кв.м, 2-2 кухня площею 10,07 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 19,30 кв.м, 2-4 - житлова кімната площею 11,60 кв.м, та господарські будівлі і споруди: №1 цистерна, Ѕ частина замощення № 2 площею 114,60 кв.м, Ѕ частина огородження №3, припинити для позивачки право спільної часткової власності на це нерухоме майно та стягнути з відповідачки судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник, позов підтримали в повному обсязі. Відповідачка та її представник [PERSON] в судове засідання 20.08.2020 року не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] надала суду клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з не можливістю участі у судовому засіданні її та представника [PERSON] , в той же час [PERSON] не надала суду жодних доказів, які б підтверджували поважність причин неявки. У відповідності до вимог ч.3 ст.223 ЦК України, враховуючи, що за участю відповідачки та її представника були досліджені всі докази по справі, були з`ясовані обставини справи та проведена перевірка їх доказам, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності відповідачки та її представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши заяви по суті справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст. 364 ч.1 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так судом встановлено, що позивачці [PERSON] згідно договору дарування від 18.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Н.М. Мірошниченко за реєстровим номером №6717 від 18.07.2007 р., належить Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15602697від 15.08.2007 р. право власності позивачки на Ѕ частку будинку зареєстроване належним чином 15.08.2007 року, в графі «форма власності» зазначено - приватна спільна часткова. Договір дарування, за яким позивачка набула право власності на Ѕ частку будинку, містить тільки загальний опис та характеристики всього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В договорі дарування та у витягу про реєстрацію права власності зазначено прізвище позивачки - [PERSON] , тоді як відповідно до свідоцтва про шлюб від 13.05.2017 року між позивачкою та [PERSON] 13.05.2017 року був зареєстрований шлюб, після чого позивачці присвоєне прізвище [PERSON] . Відповідачці [PERSON] згідно договору дарування від 09.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Н.Ф. Куркан за реєстровим номером №5623 від 09.07.2007 р., належить Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17149027 від 21.12.2007 р. право власності відповідачки на Ѕ частку будинку зареєстроване належним чином 21.12.2007 року, в графі «форма власності» зазначено - приватна спільна часткова. У зазначених договорах дарування, за якими позивачка та відповідачка набули права на Ѕ частку будинку кожна, вказано, що присадибна земельна ділянка, на якій розташований будинок має площу 1100 кв.м. та перебуває у користуванні всіх співвласників будинку. Відповідно до інформаційних довідок № 216018920 та №216015623 від 13.07.2020 року, які містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно будинок перебуває у спільній частковій власності позивачки та відповідачки і частка кожної у праві власності становить 1/2. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З наведеного суд приходить до висновку, що спірний будинок перебуває у спільній частковій власності позивачки та відповідачки, і частка кожної у праві спільної власності становить 1/2 частку. Посилання відповідачки стосовно того, що будинок вже був поділений згідно рішення суду від 22.06.1984 року та співвласникам будинку були виділені в натурі частки будинку, що припинило право спільної власності, не спростовують висновків суду щодо перебування будинку у спільній частковій власності сторін спору, так як зазначене рішення суду в частині припинення права спільної часткової власності фактично не було виконане і право спільної часткової власності не припинилося, позивачка та відповідачка отримали у власність згідно договорів дарування саме частки у праві власності на будинок, за ними зареєстроване право власності саме на частки будинку з формою власності - спільна часткова. Жодних належних доказів припинення права спільної часткової власності на будинок з виділенням сторонам спору у власність окремих об`єктів нерухомого майна права суду не надано. Відповідно до положень ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Виходячи з роз`яснень, що містяться в п. 6 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. З заяв по суті справи та письмових доказів, які подані сторонами, з пояснень, які надані сторонами в судовому засіданні, вбачається, що будинок з господарськими будівлями та спорудами фактично поділений між співвласниками на дві ізольовані один від одної частини, сторони окремо користуються цими частинами, які мають окремі входи та підключені до самостійних інженерних мереж. Згідно технічного паспорту на будинок приміщення у будинку поділені на два ізольовані один від одного приміщення з зазначенням конкретизації та площі цих приміщень. Згідно Державного акту на право власності на земельні ділянку серії ЯК №591571 від 16.08.2010 року та витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-5114033982020 від 17.03.2020 року відповідачка є власницею присадибної земельної ділянки площею 0,0645 га (що була надана їй у особисту власність з присадибної земельної ділянки, яка перебувала у користуванні всіх співвласників будинку), і саме на цій ділянці перебувають приміщення з будинку та господарські будівлі, якими користується відповідачка. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.12.2014 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання не перешкоджати власністю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, встановлено, що належна [PERSON] половина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами знаходиться саме на цій відокремленій земельній ділянці, що перебуває у власності відповідачки. Присадибна земельна ділянка, на якій розташована частина будинку [PERSON] відноситься до земель комунальної власності, рішенням виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради від 25.09.2008 року цій присадибній земельній ділянці присвоєна адреса: [ADDRESS] . Відповідно до висновку експертного дослідження №72/19 від 29.07.2019 року існує технічна можливість виділу в самостійну одиницю (окремий об`єкт нерухомості) Ѕ частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в зв`язку з тим, що: ця частина може самостійно функціонувати (має всі необхідні житлові та підсобні приміщення), виділення частки в окремий об`єкт нерухомого майна відповідає вимогам ДБН, будівлі цієї Ѕ частки перебувають в доброму технічному стані підключена до самостійних інженерних мереж із встановленням окремих лічильників; ця частка може мати окремий вхід та в`їзд на відокремлену земельну ділянку. До виділу в самостійну одиницю (окремий об`єкт нерухомості) експертом пропонуються наступний варіант: позивачці виділяються наступні приміщення з житлового будинку під літ. «А» та споруди, які знаходяться в фактичному користуванні та є фактично відокремленими, а саме: житловий будинок під літ. «А» з прибудовою «а», які складаються з наступних приміщень загальною площею 45,67 кв.м, житловою площею 30,90 кв.м: 2-1 коридор площею 4,70 кв.м, 2-2 кухня площею 10,07 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 19,30 кв.м, 2-4 - житлова кімната площею 11,60 кв.м, та господарські будівлі і споруди: №1 цистерна, Ѕ частина замощення №2 площею 114,60 кв.м, Ѕ частину огородження №3. Дослідивши вищезазначені докази суд приходить до висновку щодо можливості виділу позивачки Ѕ частки будинку в окремий об`єкт нерухомого майна за варіантом визначеним висновком експертного дослідження №72/19 від 29.07.2019 року, так як за цим варіантом позивачу виділяються приміщення ізольовані від приміщення іншого співвласника, які мають окремий вхід (вихід), окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складають окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Наслідком такого виділу є припинення для позивачки права спільної часткової власності на будинок. Відповідно до заяви від 29.07.2019 року, яка була отримана відповідачкою 02.08.2019 року, [PERSON] пропонувала [PERSON] укласти договір про виділ в натурі часток зі спірного житлового будинку відповідно до вищевказаного висновку експертного дослідження та посвідчити його в нотаріальному порядку. Відповідачка не надала жодних доказів стосовно того, що вона відповіла на цю заяву, а тому суд приходить до висновку, що відповідачка ухиляється від оформлення в позасудовому порядку виділу часток у праві спільної власності на будинок. З відзиву на позовну заяву, з пояснень відповідачки та її представника вбачається, що між сторонами не існує спору щодо користування співвласниками приміщеннями у будинку та господарськими будівлями, в той же час існує спір щодо користування спорудою - замощенням під літ. №2, яке перебуває у спільному користуванні співвласників будинку. Відповідачка зазначає, що виділ кожної із сторін по 1/2 частині цього замощення буде суперечити рішенню Апеляційного суду Одеської області від 08.12.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання не перешкоджати власністю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яким [PERSON] було зобов`язано не перешкоджати [PERSON] в користуванні проходом-проїздом по спільному замощенню. В той же час суд вважає, що виділ сторонам по 1/2 частині замощення жодним чином не суперечить рішенню Апеляційного суду Одеської області від 08.12.2014 року, так як цим рішенням суд встановив, що замощення перебуває у спільній власності співвласників будинку і частка кожної із сторін становить 1/2 частку. Таким чином виділення кожної із сторін по 1/2 частині замощення не порушує права відповідачки щодо користування своєю частиною цієї споруди. З наведених підстав суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В ході судових дебатів з боку відповідача надійшла усна заява про відвід головуючого судді по справі, заява про відвід надійшла до суду в порушенні строків передбачених ст. 39 ч.3 ЦПК України, виключених випадків, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо по спливу вказаного строку, та з урахуванням предмету позову, на стадії судового розгляду, суд вважає, що дана заява подана з порушенням ст. 39 ЦПК України та не підлягає розгляду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки документально підтверджені понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved