Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У серпні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало, що 02.12.2005 року між [PERSON] та АКБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №219/225/05, в забезпечення виконання зобовязань за яким між Банком та позичальником також 2 грудня 2005 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1. В подальшому, а саме 12 грудня 2011 року банк відповідно до Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договору відповідно. При цьому, у звязку із порушенням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» як новий кредитор скористався своїм правом на задоволення своїх вимог, звернувши стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що також передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку», а саме: 24 листопада 2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1. В подальшому, 18 липня 2015 року ТОВ «Кей-Колект», як законним власником, здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак виявлено, що в ній незаконно проживає [PERSON], яка чинить перешкоди товариству у вільному володінні та користування належним йому на праві власності нерухомим майном, що підтверджено відповідними актами обстеження майна від 18.07.2016 року та від 1 серпня 2016 року. Також вказували, що з метою добровільного врегулювання спору щодо подальшого користування спірною квартирою, товариством 06.05.2016 року на адресу відповідача було направлено вимогу про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення протягом місяці з дня отримання даної вимоги, однак станом на час подання позовної заяви відповідач добровільно не звільнив квартиру, а також перешкоджає у вільному доступі до неї. Посилаючись на вказане, просило усунути перешкоди в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1 шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» у вказану квартиру. Не погоджуючись із вказаним позовом, [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], який в подальшому уточнила згідно поданої заяви, та вказуючи, що нотаріус, вчиняючи дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» не перевірила повноваження особи, яка подала документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не звернула увагу на відсутність протоколу загальних зборів ТОВ «Кей-Колект», підписаного та належним чином завіреного печаткою про згоду на вчинення конкретного правочину від імені ТОВ «Кей-Колект» щодо конкретного договору фізичної чи юридичної особи, а також порушила вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», просила визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» зі зміною реєстраційного номеру даного обєкта нерухомого майна, а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за власником ТОВ «Кей-Колект» від 24.11.2015 року й відповідно зобовязати приватного нотаріуса [PERSON] скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності № 785347473101 нерухомого майна на квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON] на підставі договору дарування ВАС №179403 від 25.11.2002 року. При цьому, в обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом вказувала, що ТОВ «Кей-Колект» у порушення умов договору іпотеки та норм чинного законодавства неправомірно набуло право власності на належну їй на праві власності квартиру, здійснивши у позасудовому порядку звернення стягнення не предмет іпотеки шляхом внесення приватним нотаріусом [PERSON] зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кейт-Колект». Також зазначала, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, однак у договорі іпотеки, укладеному між нею та банком таке застереження відсутнє, а тому безпосередньо сам договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. Крім того вказувала, що положеннями ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, однак вона в свою чергу не отримувала будь-яких повідомлень від ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень за кредитним зобовязанням та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги, а також про зміну власника таким способом, де підставою вказано договір іпотеки, в якому іпотекодержатель АКІБ «Укрсиббанк». Посилалася на вказане, вважає дії приватного нотаріуса по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки проведені з порушенням норм закону, оскільки при перереєстрації права власності на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку державним реєстратором не було перевірено факт отримання нею як боржником вимоги про усунення порушень, а також не дотримано положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, перереєстрація права власності на квартиру була проведена за наявності багатьох арештів на її майно, а також за наявності заборони щодо відчуження майна боржника й відповідно наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Також вказувала, що нотаріус, виконуючи функції державного реєстратора змінила в Державному реєстрі номер запису про право власності, оскільки при реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] реєстраційний номер майна був №1111785, в договорі іпотеки передавалось майно за цим номером, однак нотаріусом був змінений реєстровий номер майна на №785347473101. Проте власником за реєстраційним номером №1111785 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартири [ADDRESS] є [PERSON] Вважає, що нотаріус згідно вимог законодавства повинен був відмовити в реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірне майно, оскільки на час вчинення реєстраційних дій в Єдиному реєстрі були наявні записи про арешт спірного майна, проте дії нотаріуса з перереєстрації права власності не відповідають вимогам законодавства. Наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Також, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги, зазначила, що нотаріус, вчиняючи дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» не перевірила повноваження особи, яка подала документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не звернула увагу на відсутність протоколу загальних зборів ТОВ «Кей-Колект», підписаного та належним чином завіреного печаткою про згоду на вчинення конкретного правочину від імені ТОВ «Кей-Колект» щодо конкретного договору фізичної чи юридичної особи. На підставі вищевикладеного, просила визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за власником ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] зі зміною реєстраційного номеру даного обєкта нерухомого майна; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за власником ТОВ «Кей-Колект» №26434239 від 24.11.2015 року на квартиру [ADDRESS]; зобовязати приватного нотаріуса [PERSON] скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №12199543 від 24.11.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, загальною площею 72,6 кв.м., житловою 52,5 кв.м., який здійснений нотаріусом та скасувати реєстраційний номер 785347473101 нерухомого майна на квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON] на підставі договору дарування ВАС №179403 від 25.11.2002 року; а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала та просила про його задоволення з підстав, вказаних у позові. Разом з тим, заперечувала проти задоволення зустрічного позову за його безпідставністю, вказуючи на те, що проведення державної реєстрації прав було проведено з дотримання усіх вимог закону та підстави для його скасування відсутні, оскільки надані товариством документи дозволяли звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності на квартиру. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, підтримали у повному обсязі зустрічний позов та просили про його задоволення. Представник Головного управління юстиції у Чернвецькій області вирішення даного спору залишив на розсуд суду. Інші учасники справи у судове засідання не зявилися. Від відповідача приватного нотаріуса [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» 2 грудня 2005 року укладено кредитний договір № 219/225/05, за умовами якого відповідач [PERSON] отримала у позику під сплату 12, 5 % річних кредит у розмірі 43\~300 доларів США на строк до 2 грудня 2026 року (а.с. 129-146, т. 1). В забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між Банком та позичальником укладено договір іпотеки 219/225/05 від 2 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1 (а.с. 148- 152, т. 1). На підставі Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договору (а.с. 4-10, 157-187, т. 1). В подальшому, у звязку із невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, а саме: неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку, згідно поданої заяви від 24 листопада 2015 року, у рахунок погашення боргу звернуло стягнення на предмет іпотеки та з 24.11.2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1, шляхом реєстрації права власності на підставі іпотечного договору (а.с. 28- 32, т. 2). Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Кей-Колект» 24 листопада 2015 року на підставі договору іпотеки та прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу\~\~рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, стало власником спірної квартири. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Кей-Колект», вказуючи на те, що воно правомірно набуло право власності на спірну квартиру та є його законним власником й відповідно позбавлено права володіння, користування та розпорядження своїм майном через чинення відповідачем перешкод, просило усунути перешкоди в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2. Так, \~положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності \~набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~ст. 316,\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку\~\~\~\~\~\~ Таким чином, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. При цьому, відповідно до положень статті 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння. Зокрема, згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Крім того, відповідно до п. 35 вказаної Постанови, задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не повязаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ТОВ «Кей-Колект» згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі заяви від 24 листопада 2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є власником квартири [ADDRESS] ( а.с. 29-32, т. 2). Разом з тим, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). При цьому, як встановлено судом, відповідач [PERSON] заперечує законність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру як предмет іпотеки й відповідно між сторонами виник спір щодо правомірності набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру. Так, звертаючись до суду із зустрічним позовом та заперечуючи законність набуття товариством «Кей Колект» права власності на спірну квартиру, вказувала на те, що за зверненням ТОВ «Кей-Колект» про реєстрацію права власності на підставі Іпотечного договору, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк», приватним нотаріусом неправомірно прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності за товариством на квартиру, що належала їй на праві власності та яка перебувала в іпотеці АКІБ «УкрСиббанк», на яку було незаконно звернуто стягнення в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором, укладеним між нею та «УкрСиббанк». При цьому зазначала, що нотаріусом порушені вимоги законодавчих актів щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки нотаріус не мала права проводити державну реєстрацію за іншою особою, оскільки відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку»\~для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір. Крім того, їй, як іпотекодавцю, що також є і боржником не було надіслано вимогу про усунення порушень, а тому рішення про перереєстрацію права власності на квартиру за товариством є незаконним. Положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про» іпотеку» встановлено порядок позасудового врегулювання. Так, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, згідно із ч. 3\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку»\~договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги\~п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Таким чином, аналізуючи вищевказані вимоги закону, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. А отже, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що виходячи з положень ч. 2\~ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст.\~33, ст.\~36, ч. 1 ст.\~37 Закону України «Про іпотеку»\~не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо\~\~такий спосіб передбачено іпотечним договором. При цьому, вищевказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13 та від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16, які відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх судів України. Також слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 листопада 2016 року у справі\~№ 6-2457цс16, зазначено, що аналіз положень ст. ст.\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст.\~328,\~ 335,\~376, \~392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).\~ Крім того, у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст.\~33, ст.\~36, ч. 1 ст.\~37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, як було встановлено судом та убачається з матеріалів справи, взабезпечення виконання вищевказаного кредитного зобовязання, між Банком та позичальником [PERSON] укладено договір іпотеки № 219/225/05 від 2 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого [PERSON] як позичальником в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/1 (а.с. 148- 152, т. 1, 39-43, т. 2). Зокрема, п. 2.1.1. договору іпотеки визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно переважно перед іншими кредиторами. У разі порушення Іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, як убачається з матеріалів справи, умови укладеного між сторонами договору іпотеки не містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке відповідає приписам\~Закону України «Про іпотеку», як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя, а також позивачем не надано суду доказів про укладення додатково із позичальником (іпотекодавцем) окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би був нотаріально посвідчений й відповідно надавав би іпотекодержателю право звернути стягнення на предмет іпотеки\~\~та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що \~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника обєкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у\~Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 13 жовтня 2013 року, який був чинний на час проведення реєстрації права власності, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Разом з тим, судом встановлено що ТОВ «Кей-Колект» використовуючи відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, звернулося із відповідною заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушень, адресовані на адресу позивача. Крім того, відповідач [PERSON] також однією з підстав заявленого зустрічного позову заперечує окрім права товариства на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку із відсутністю відповідного застереження у договорі іпотеки, також факт отримання нею як іпотекодавцем будь-яких вимог від ТОВ «Кей-Колект» з приводу існування боргу та попередження про те, що у разі їх не усунення протягом 30-ти днів, товариство скористається своїм правом на задоволення вимог на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Як убачається з наданих нотаріусом письмових доказів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності, наявна вимога товариства про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 385-юр від 8 січня 2014 року, яка направлялася на адресу [PERSON], а саме: [ADDRESS] А (а.с. 34 т. 2), в якій позивач попереджував боржника про те, що у разі невиконання зобовязання та повернення боргу за кредитним договором, товариством зокрема буде застосовано звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Дане повідомлення згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( № 03150 4266657 3 та № 58002 0711424 8), яке було надано на запит суду приватним нотаріусом як один із додатків, які були надані товариством для здійснення відповідної реєстрації права власності та містилося в реєстраційній справі, було отримано [PERSON] 22 січня 2014 року та визнано відповідачем (а.с. 33). З огляду на зазначене, боржник був належно повідомленим про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки. Також слід зазначити, що ст. 27 Закону України «Про держану реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для державної реєстрації прав. Згідно ст. 24 вказаного Закону подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Згідно п. 46 Порядку № 868 заявник подає документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно наданої позивачем інформаційної довідки вбачається, що оскаржуване позивачем рішення про право власності прийнято на підставі договору іпотеки № 6125 від 2.12.2005 року, про щодо зазначено у державному реєстрі речових прав (запис № 12199543) та зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Кей- Колект» (37825968). Проте, у тексті договору іпотеки від 2 грудня 2005 року відсутні будь-які посилання про права ТОВ «Кей Колект» на предмет іпотеки, дане товариство не є стороною вказаного договору та при переході права вимоги за даним договором до товариства від банку, та ним не було проведено згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відповідної реєстрації оютяження. Крім того, державним реєстратором не внесено до державного реєстру речових прав відомостей щодо інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект», а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за відповідачем не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Згідно\~ст. 393 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Пунктом 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що \~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, з огляду на вказане суд вважає, а атож зважаючи на те, що в даному випадку вимоги [PERSON] в частині скасування реєстрації права власності на спірну квартиру, на підставі якої у ТОВ «Кей-Колект» виникло право власності, яке оспорюється відповідачем, випливають із договірних відносин сторін та не є публічно-правовим, а також ураховуючи те, приватним нотаріусом при здійсненні реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством порушено Порядок державної реєстрації права власності, а саме у порушення вимог п.46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було належним чином перевірено право товариства згідно вимог Закону України «Про іпотеку» та умов самого договору іпотеки на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» при відсутності в самому договорі іпотеки відповідного застереження, а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кейт-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й відповідно поданий зустрічний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому, ураховуючи те, що згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, суд зважаючи на те, що реєстрація права власності на спірну квартиру проведене з порушенням вимог закону й відповідно підлягає скасуванню, підстави для задоволення первісного позову відсутні. Крім того, за\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи вказане, підстав для вселення до житлового приміщення представника товариства, суд не вбачає. Проте, підстави для задоволення вимог [PERSON] в частині визнання дій приватного нотаріуса при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» та в частині зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності відсутні, виходячи з наступного. Так, згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 17 КАС України\~юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин\~\~(п. 1 ч. 1\~ст. 15 ЦПК України). Таким чином, суд враховуючи те,що позовні вимоги [PERSON] в частині в частині визнання дій приватного нотаріуса при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ « Кей-Колект» та в частині зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ґрунтуються на протиправності дій приватного нотаріуса, який виконував функцію реєстратора як субєкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у звязку з недотриманням ним вимог Порядку, а саме проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за відсутності, зокрема документів, які підтверджують право товариства на звернення із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» й відповідно в частині цих вимог у справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Держреєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як субєкт владних повноважень, провадженні в справі в частині цих вимог підстигає закриттю на підставі ст. 205 ЦПК України, що також узгоджується із правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові №21-3197а16 від 25 квітня 2017 року. Питання про судові витрати вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial