Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У серпні місяці 2017 року позивач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 09.07.1988 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. За час спільного проживання сторони придбали за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 01 січня 1991 року домоволодіння №56 по вул. Шефській у м. Дніпропетровську (м.Дніпро). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач зазначає, що мирним шляхом домовитися про поділ майна сторони не змогли, а тому вона змушена за захистом своїх прав та інтересів звернутися з позовом до суду. На підставі зазначеного, позивач просить здійснити поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності та визнати за нею [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння №56 по вул. Шефській у м. Дніпропетровську (м.Дніпро). В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. В судове засідання відповідач не зявився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 09 липня 1988 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2014 року було розірвано. За час спільного проживання сторони придбали за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 01 січня 1991 року,посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №3-888 - домоволодіння №56 по вул. Шефській у м. Дніпропетровську (м.Дніпро), У силу статті 16 Закону України Про власність та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Так, як домоволодіння №56 по вул. Шефській у м. Дніпропетровську (м.Дніпро) було придбано позивачем та відповідачем за час спільного проживання однією сімєю та за рахунок спільних коштів, суд вважає, що за позивачем та відповідачем слід визнати право власності на домоволодіння №56 по вул. Шефській у м. Дніпропетровську, а саме по 1/2 частині за кожним, а тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 842,13 грн.

Outcome: approved