overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем На обгрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 29.09.2007 року. Від шлюбу у сторін дітей немає . Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, у сторін різні погляди на шлюб. З серпня 2010 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що примирення між ними неможливе. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання 10.10.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що з 29.09.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2007 року. Від шлюбу у сторін дітей немає. Сімейне життя в сторін не склалося, з серпня 2010 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сім'ї, зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.02.2014 року і від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, відповідач не приділяє їй належної уваги та не поважає її, у зв'язку з чим подружні відносини фактично припинилися. Проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення між ними не можливе, тому просить його розірвати та сина залишити проживати з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14.02.2014 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сім'ю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно брати участь в утриманні дітей відмовляється. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач на задоволені позову наполягала по вищезазначеним обставинам. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2008 року про, що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 17.12.2008 року та серії [NUMBER] від 07.10.2011 року (а.с.6-7). Згідно довідки №685, виданої Бериславською міською радою від 15.08.2016 року (а.с.3), діти проживають разом з матір'ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] позивачці матеріальну допомогу не надає, чим ставить її та дітей у скрутне становище. В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку до досягнення нею повноліття. В обґрунтування вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано. Донька проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проти утримання дитини ухиляється, у добровільному порядку допомоги не надає. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів, надав суду довідку місця роботи про доходи. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво серії 1-ВЛ № 022524, батьками якої у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а у разі ухилення від цього обовязку, кошти на утримання дітей, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, стягуються з них в судовому порядку. Відповідач є батьком дитини, у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, у звязку із чим, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання доньки. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд вважає за необхідне задовольнити позов, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повнолітнього віку. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 12 квітня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого у них часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів однин до одного. Тому вважає, що одруження із відповідачем виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків. На даний час їх шлюб існує лише юридично, оскільки спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Тому вона змушена звернутися до суму із даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишити їй прізвище «Некращук» та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 квітня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 89 від 12 квітня 1997 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, Серії 1-БК № 002405 (а.с 8). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про її народження, Серії 1-ОК №194513 (а.с 9). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, в судовому засіданні позивач, виявила бажання залишити собі прізвище «Некращук». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджено квитанцією про сплату судового збору.(а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 14.05.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різницю поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів одне до одного. Зазначає, що поновити сімейні відносини немає ніякого сенсу. Тому вона змушена звернутися до суму із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду клопотання, в якому просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Від примирення сторони відмовилися. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.05.2013 року у Виконавчому комітеті Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 12 від 14.05.2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серії 1-ОК № 144442 (а.с 9). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про її народження, Серії 1-ОК №255016, від 11.11.2013 року. (а.с 10). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «Гусєва». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджено квитанцією про сплату судового збору.(а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 31 жовтня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Позивач зазначає, що збереження сім»ї неможливо, оскільки спільного господарства вони не ведуть, суперечки про місце проживання дитини і розподілу спільного майне не мають. Тому вона змушена звернутися до суму із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить залишити їй прізвище «Вовк». Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1721 від 31 жовтня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серії I-ОК № 170304 (а.с 4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження, Серії I-ОК №286986, від 19 листопада 2014 року. (а.с 3). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «Вовк». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджено квитанцією про сплату судового збору.(а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 05.11.2013 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2013 року, від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з квітня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 08.06.1990 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають повнолітню дитину. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з січня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.1990 року, від шлюбу мають повнолітню дитину. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 18.02.1999 року (актовий запис №78), виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва відповідач [PERSON] змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved