Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У серпні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, посилаючись на те, що 02.01.2013р на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2012р. його було поновлено на посаді директора Одеського регіонального центру з інвестицій та розвитку, що належить до сфери управління Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, та на його користь була стягнута середня місячна заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2012р. по 10.07.2012р. Позивач зазначав, що з моменту поновлення його на роботі, відповідач необґрунтовано занижує йому заробітну плату, шляхом призначення йому премій та надбавок у меншому розмірі, ніж директорам аналогічних закладів в інших областях. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати, що оцінка відповідачем його роботи за 11 місяців 2013р., яка полягає у призначенні йому надбавок та премій є заниженою і не відповідає фактичним даним, та порушує вимоги нормативної бази, що встановлена для оцінки роботи директорів центрів, стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату за січень-листопад 2013р. у розмірі 36218,26 грн., та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача, діючий за довіреністю від 21.01.2014р. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, надав свої заперечення на позов. В обґрунтування яких зазначав, що схема посадових окладів працівників регіональних центрів з інвестицій та розвитку затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2007р. №507 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.10.2007р. за № 1139/14406. Зазначав, що преміювання директорів центрів, установлення їм надбавок та доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням Державного агентства з інвестицій та інновацій, правонаступником якого згідно ст.2 Указу Президента України від 12.05.2011р. №583 є відповідач. Тобто, розміри премій та надбавок для директорів центрів зазначеним наказом не визначені і встановлюються на розсуд відповідача, а тому відсутні підставі для задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю, Законом України «Про оплату праці», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно із ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своє праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2012р. [PERSON] був поновлений на роботі на посаді директора установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку», стягнуто на його користь середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6358,56 грн., та моральна шкода в розмірі 5000,00 грн. (а.с.6). Наказом Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України від 14.12.2012р. № 495/к було скасовано наказ Держінвестпроект України від 29.03.2012р. №169 про звільнення позивача від виконання обов'язків директора державної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку», поновлено з 29.03.2012р. [PERSON] на посаді директора державної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку», виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди (а.с.7). На підставі наказу від 02.01.2013р. за №1 позивач приступив до виконання обов'язків директора Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» (а.с.9). Згідно довідки Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» позивачу 27.03.2013р. була виплачена середня місячна заробітна плата за період з 10.07.2012р. по 31.12.2012р. у розмірі 16963,41 грн. (а.с.13). Судом встановлено, що умови праці працівників регіональних центрів з інвестицій та розвитку регулюються наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2007р. №507 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.10.2007р. за № 1139/14406 (а.с.27-31). Згідно п.2.3 вказаного вище наказу преміювання директорів центрів, установлення їм надбавок та доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням Державного агентства з інвестицій та інновацій, правонаступником якого згідно ст.2 Указу Президента України від 12.05.2011р. №583 є відповідач. З матеріалів справи вбачається, що діяльність Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» оцінюється відповідно до Методики оцінювання діяльності регіональних центрів з інвестицій та розвитку (далі-Методика), яка була затверджена наказом Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України від 16.05.2013р. №068-07 «Про затвердження Методики оцінювання діяльності регіональних центрів з інвестицій та розвитку», а також на підставі наказу Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України від 23.10.2012р. №203-07 «Питання здійснення контролю за виконанням завдань регіональними центрами з інвестицій та розвитку» та Положення про преміювання директорів регіональних центрів з інвестицій та розвитку (а.с.63-64,77-78). Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Методики - методика оцінювання діяльності регіональних центрів з інвестицій та розвитку (далі - РЦІР) розроблена на виконання Рішення Колегії Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України від 23.07.2012р. з метою підвищення ефективності діяльності РЦІР, забезпечення уніфікованого та об'єктивного підходу до оцінки, а також обґрунтованого встановлення премій та надбавок до заробітної плати за успішне виконання покладених на РЦІР завдань. Оцінка діяльності РЦІР визначається як сумарний результат балів за кожен напрям діяльності та залучені інвестиції, згідно до оцінювальної таблиці щодо результативних показників діяльності РЦІР (далі - Оцінювальна таблиця). Пунктами 1.4, 1.5,1.6 Методики встановлено, що оцінювання здійснюється щомісячно шляхом подання РЦІР до Держінвестпроекту України Оцінювальної таблиці з належним обґрунтуванням. Розмір премії керівникам РЦІР встановлюється на підставі показників Оцінювальної таблиці за шкалою оцінювання діяльності РЦІР. Розмір надбавок та премій для працівників РЦІР визначається керівником з урахуванням об'єктивної оцінки діяльності відповідного підрозділу/працівника. Згідно п.1.4 Положенням про преміювання директорів регіональних центрів з інвестицій та розвитку» - преміювання директорів здійснюється за результатами діяльності РЦІР за місяць. Відповідно до вказаного вище положення премія не виплачується директорам за час відпусток, тимчасової непрацездатності, навчання з метою підвищення кваліфікації , у тому числі за кордоном. Премія нараховується щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Розмір премії визначається за результатами щомісячного оцінювання діяльності РЦІР з урахуванням таких показників: ефективне виконання основних завдань, визначених Положенням про РЦІР; своєчасне та якісне виконання доручень керівництва Держінвестпроекту України. На підставі пропозицій, поданих Департаментом інвестиційної політики та регіонального розвитку, Департамент планування та фінансового супроводження державних програм та національних проектів подає пропозиції щодо преміювання в установленому порядку на розгляд Першому заступнику Голови Держінвестпроекту України. Таким чином, оплата праці та преміювання директора та інших працівників Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» регулюється вищезазначеними нормативно-правовими актами. Отже, при вирішенні спорів про виплату премій, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Судом встановлено, що позивачу Державним агентством з інвестицій та управління національними проектами України щомісяця на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2007р. №507 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.10.2007р. за № 1139/14406 встановлювалися різні розміри премії в межах фонду оплати праці за фактично відпрацьований час, а саме: за травень2013р.- 30% посадового окладу, за липень 2013р. - 25%, за серпень 2013р. -35%, за вересень 2013р. - 30 %, за жовтень 2013р. - 35%, за листопад 2013р. - 25% (а.с.132-158), а також надбавки за високі досягнення в праці на 2013р. в розмірі 10% посадового окладу з 01.01.2013р. за фактично відпрацьований час в межах фонду оплати праці (а.с.170). Дані накази позивачем не оскаржувалися, що свідчить про те, що він погоджувався з встановленими розмірами премій та надбавок. В ході розгляду справи позивачем були надані для порівняння листи щодо преміювання та призначення надбавок колишньому директору [PERSON] (а.с. 161, 164, 167, 171). Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, сторони надали суду копії оцінювальних таблиць щодо результативних показників діяльності Одеського регіонального центру з інвестицій та розвитку (а.с.132-168, 238-377). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що преміювання позивача, як директора Державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» та встановлення йому надбавки за високі досягнення в праці на 2013р. регулюються виключно наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2007р. №507 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.10.2007р. за № 1139/14406, а також Методикою оцінювання діяльності регіональних центрів з інвестицій та розвитку, та Положенням про преміювання директорів регіональних центрів з інвестицій та розвитку, якими конкретні розмірі премій та надбавок директорам не визначені і встановлюються тільки за рішенням Державного агентства з інвестицій та інновацій, правонаступником якого згідно ст.2 Указу Президента України від 12.05.2011р. №583 є Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород, інших заохочувальних, компенсаційних, гарантійних виплат установлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород, інших заохочувальних, компенсаційних, гарантійних виплат установлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Пунктами 7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд при вирішенні спорів із цих питань має з'ясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи були при цьому додержані норми та гарантії, передбачені законодавством, генеральною і галузевою (регіональною) угодами. У разі їх недодержання застосовується, відповідно, норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено тільки в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. При цьому відповідно до ст.98 КЗпП оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральною, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань і позабюджетних доходів. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення недоплаченої заробітної плати, та задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх безпідставністю. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання судом, що оцінка відповідачем роботи позивача за 11 місяців 2013р., яка полягає у призначенні йому надбавок та премій є заниженою і не відповідає фактичним даним, та порушує вимоги нормативної бази, що встановлена для оцінки роботи директорів центрів, то суд вважає, що дані вимоги не відповідають способам захисту його трудових прав. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для свого життя. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00грн. позивачем не було доведено факт завдання такої шкоди, а тому у задоволенні даних вимог суд вважає за необхідним відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на застосуванні до позовних вимог строку позовної давності. Встановивши, що строк для звернення з позовом до суду пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав при доведеності позову. В інших випадках суд відмовляє в позові за його недоведеністю. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: dismissed