Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У січні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 28 серпня 2004 року до 16 вересня 2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивачка разом із дитиною продовжувала проживати у квартирі, яка належить їй із відповідачем на праві спільної сумісної власності, за адресою [ADDRESS]. Донька проживала з позивачкою. В позові позивачка зазначала, що після розлучення поведінка відповідача по справі, колишнього чоловіка, стала ще гіршою, а ніж раніше. 16 грудня 2014 року , після сварки відповідач вигнав її з дому не дозволивши забрати дитину. Вона була змушена шукати інше помешкання для проживання та неодноразово намагалась забрати доньку [PERSON] проживати до себе, але відповідач не дозволив цього зробити. Позивачка переконана що дитина повинна проживати разом із матірю , оскільки вона дуже любить свою дитину, має змогу забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за її станом здоровя, піклується про неї і має з донькою психологічний контакт. Відповідач не має постійного місця роботи, часто буває за межами Полтавської області, що не дасть йому змоги приймати безпосередню участь у виховному процесі дитини, також просить врахувати негативну поведінку відповідача і його неодноразові погрози про те, що він забере дитину, змусили її звернутись до суду з проханням визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом із матірю - [PERSON]. Позивачка та її представник, в судове засідання не зявились, надавши суду заяву із проханням розглянути дану справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не зявився, не повідомивши причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Проте, на минулих судових засіданнях заперечував щодо задоволення даного позову посилаючись на те, що він працює по найму, має досить гарний дохід, має власне помешкання, яке має всі необхідні умови для проживання дитини та нормального її розвитку, піклується про дитину, бере участь у її вихованні. Представник третьої особи надав суду заяву з проханням розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримує . Суд, вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, де передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 28 серпня 2004 року до 16 вересня 2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивачка разом із дитиною продовжувала проживати у квартирі, яка належить їй із відповідачем на праві спільної сумісної власності, за адресою [ADDRESS]. Донька проживала з нею. Після розлучення між сторонами виникали постійні сварки і це стало приводом до пошуку позивачем іншого помешкання. Знайшовши квартиру виникла інша проблема - місце проживання дитини, так як і відповідач також наполягав на тому, щоб дитина проживала разом з ним у квартирі де вони мешкали раніше. З цього приводу почали виникати конфлікти. Суд, заслухавши прояснення всіх учасників судового процесу, які вони надали на попередніх судових засіданнях, вважає, що дитина повинна проживати з маті»ю, оскільки вона любить свою дитину, у них нормальні взаємовідносини, має змогу забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за її станом здоровя, піклується про неї і має з донькою психологічний контакт, також суд бере до у ваги і вік дитини. Відповідач має позитивну характеристику та гарні умови для проживання, проте не має постійного офіційного місця роботи, часто буває за межами Полтавської області, що не дасть йому змоги постійно приймати безпосередню участь у виховному процесі дитини, також враховуючи вік дитини, необхідність постійного візуального нагляду над малою дитиною, суд приходить до висновку про задоволення вимог саме позивача. Відповідно до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена із своєю матірю. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно акту обстеження умов проживання від 14 січня 2015 року за адресою фактичного проживання матері: [ADDRESS] умови проживання задовільні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved