Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 13.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 8 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконував грошове зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. [INFO] [PERSON] помер. 01.02.2019 року позивачем була направлена претензія кредитора до Бериславської державної нотаріальної контори. За повідомленням Бериславської державної нотаріальної контори від 26.02.2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на час смерті спадкодавця проживали разом із ним за однією адресою, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину. 30.08.2019 року до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 8\~057, 50 грн.\~та судові витрати.\~\~\~\~ Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 23.01.2020 року на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у відкритті провадження у справі за позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором б/н від 13.01.2011 року, у зв`язку зі смертю останнього. Одночасно, ухвалою суду від 23.01.2020 року відкрито провадження по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~кредитором спадкодавця\~за кредитним\~договором б/н\~від 13.01.2011\~року,\~та призначено\~до розгляду\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін.\~Надано відповідачам\~строк для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву.\~ Ухвалою суду від 20.02.2020 року оголошено перерву та запропоновано позивачу надати відомості щодо строку дії кредитного договору б/н від 13.01.2011 року, укладеного із померлим [PERSON] 13.01.2011 року, строку дії кредитної карти, коли було отримано банком інформацію про смерть боржника [PERSON] , інформацію про перебування відповідачів у родинних відносинах з померлим, а також інформацію щодо наявності спадкового майна із наданням підтверджуючих це матеріалів та доказів направлення цих матеріалів відповідачам. Ухвалу суду від 20.02.2020 року представником позивача не виконано, відповідних відомостей не надано. 04.03.2020 року на адресу суду надійшло клопотання №1888411533 від 04.03.2020 року, в якому представник позивача просив направити запити до нотаріальної контори за місцем реєстрації спадкодавця для витребовування інформації зі Спадкового реєстру; до житлово-експлуатаційної організації з метою отримання довідки про склад сім`ї та виявлення правонаступників (фактичних спадкоємців); до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою виявлення нерухомого майна, яке належало померлому та входить до спадкової маси; до органів державного земельного кадастру з метою отримання витягу з реєстру. Відповідачі про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. За відсутності клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, у відповідності до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження. З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останньому на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності було відкрито картковий рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 8 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк». З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2015 року, вбачається, що [PERSON] , помер\~ [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №04 (а.с.41). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором №б/н від 13.01.2011 року, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить 7\~842, 86 грн., яка складається з 7\~619, 34 грн. заборгованості за кредитом, 223, 52 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Після смерті [PERSON] на його рахунок було здійснено погашення 11.04.2015 року в сумі 565, 07 грн., та 28.04.2015 року в сумі 1, 48 грн. (а.с.8-10). На підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 09.01.2019 року (а.с.43), яка направлена згідно реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК 01.02.2019 року (а.с.42), 01.02.2019 року Бериславська державна нотаріальна контора надала відповідь №15/02-14, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась за відсутності заяв від спадкоємців. При заведенні спадкової справи за претензією кредитора нотаріусом перевіряється наявність спадкових справ та заповітів/спадкових договорів у Спадковому реєстрі. Рекомендовано сплатити кошти в розмірі 102,00 грн. для заведення спадкової справи (а.с.44). Відповідно до копії листів-претензії від 23.08.2019 року, які направлені згідно реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів претензій до спадкоємців 30.08.2019 року (а.с.48-50), АТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] вимогу про погашення боргових зобов`язань [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі норм ст.ст.1261, 1281-1282 ЦК України, в розмірі 8\~057, 50 грн. (а.с.45, 46, 47). З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 22.03.1998 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.36). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 27.01.2009 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.37). Згідно із копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 19.12.2007 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.38). За довідкою Бургунської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 02/10-24/20 від 16.01.2020 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.60). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. При цьому, оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно із ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємців, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. Крім того, у правовій позиції Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 зазначено, що при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані з колом спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартістю та дотриманням кредитором визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідно до частини першої\~статті 137 ЦПК України\~2004 року у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша\~статті 11 ЦПК України 2004 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком\~Верховним Судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі (у справі №306/486/17) є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк»\~зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з\~дотриманням правил та процедур, встановлених\~ЦПК України 2004 року. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно із ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.ч.2, 4 ст.83 ЦПК України, \~позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах\~другій\~та\~третій\~статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки представником позивача при подачі даного позову до суду не було зазначено про неможливість подання ним доказів на підтвердження спадкового майна після смерті [PERSON] , причини неможливості подання таких доказів, а також доказів того, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, та не було подане клопотання про витребування цих доказів судом, враховуючи, що таке клопотання було подано лише після того, як судом ухвалою від 20.02.2020 року було запропоновано представнику позивача подати відповідні відомості та без обґрунтування неможливості його подання у визначені законом строки, в порядку ч.4 ст.83 ЦПК України клопотання №1888411533\~від 04.03.2020\~року не підлягає задоволенню. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується дослідженими матеріалами справи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] , а саме перебування останніх у родинних відносинах, що передбачало б віднесення відповідачів до певної черги спадкоємців та зважаючи на те, що останні зареєстровані за адресою проживання померлого [PERSON] , свідчило б про прийняття ними спадщини. Позивачем не доведено наявності спадкового майна, в межах вартості якого в порядку ст.1282 ЦК України можливо б було задоволення вимог кредитора. Позивачем при зверненні до суду не надано інформації про строк дії кредитної картки, виданої 13.01.2011 року на ім`я [PERSON] , у зв`язку з чим за положеннями ч.3 ст.1282 ЦК України суд позбавлений можливості визначити строк, до якого банк мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців. При цьому, станом на 09.01.2019 року банку було відомо про смерть боржника, що підтверджується претензією кредитора (а.с.43), та відповідно до положень ч.2 ст.1281 ЦК України у строк до 09.07.2019 року позивач мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, проте із претензією кредитора позивач звернувся до відповідачів лише 30.08.2019 року, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів претензій кредитора (а.с.48), а із позовом до суду звернувся тільки 08.01.2020 року, про що свідчить поштовий конверт (а.с.57), тобто із пропуском визначеного у ч.2 ст.281 ЦК України присічного строку такого звернення. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed