Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав про те, що 13 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» було укладено договір банківського рахунку № 59-в-19/55 для фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), відповідно до умов якого банком було відкрито рахунок № [NUMBER], на який ним було перераховано 19 517,72 доларів США. Відповідно до умов договору банк надає клієнту послуги з приймання та зарахування на рахунок грошових коштів, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проводить інші операції по рахунку відповідно до умов цього договору та законодавства України, а клієнт здійснює оплату наданих банком послуг у розмірі, визначеному діючими тарифами банку. Крім того, умовами договору визначено, що банк бере на себе зобов'язання забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку та видавати клієнту готівкові кошти у відповідності з чинним законодавством в межах залишку на рахунку на підставі попередньої заявки клієнта, яку останній повинен надавати завчасно (не пізніше ніж за один робочий день до дати отримання готівки), а у випадку, якщо сума замовлення перевищує 50 000,00 грн. - обов'язково. Проте, звернувшись 08 грудня 2014 року, а потім і 23 грудня 2014 року з відповідними заявками на отримання грошових коштів, останніх так і не отримав, банк жодної виплати не провів. Тому, остаточно просив суд стягнути з ПАТ «КБ «ФІНАНСОВІ ІНІЦІАТИВИ» належну йому суму грошових коштів, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] згідно договору банківського вкладу № 59-в-19/55 для фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) від 13 жовтня 2014 року, в розмірі 19 517,72 доларів США, що станом на 12 лютого 2015 року складає за офіційним курсом НБУ 498 677,74 грн., та 3% річних, розмір яких становить 33,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12 лютого 2015 року дорівнює 861,03 грн. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити, з урахуванням їх уточнень. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до умов укладеного з позивачем договору останній здійснює оплату наданих банком послуг. При цьому банк має право списувати з рахунку клієнта суми винагороди за виконані згідно з цим договором операції. Звернувшись до банку із заявою на отримання коштів, позивач не врахував сплати комісії, яка передбачена тарифами банку, тому банк і не провів видачі коштів, оскільки б в такому випадку були б порушені права банку на отримання комісійної винагороди за здійсненні операції. Банк готовий видати кошти за умови сплати позивачем комісії банку. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського рахунку № 59-в-19/55 для фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) (а.с. 7-10). Вказаний договір є чинним і доказів на підтвердження зворотного в ході судового розгляду справи судом не здобуто й в розпорядження останнього не надано. Відповідно до п. п. 1.1., 1.3 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих нормативно-правових актів Національного банку України в валюті долар США, а також надає клієнту послуги з приймання та зарахування на рахунок грошових коштів, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проводить інші операції по рахунку відповідно до умов цього договору та законодавства України, а клієнт здійснює оплату наданих банком послуг у розмірі,визначеному діючими тарифами банку. Як встановлено в ході розгляду справи на виконання умов вказаного договору банком було відкрито рахунок № [NUMBER], на який [PERSON] 13 жовтня 2014 року було перераховано 19 517,72 доларів США (а.с. 11). Отже, клієнт виконав зобов'язання щодо внесення на рахунок банку грошових кошти, а банк, в свою чергу, банк прийняв у використання кошти клієнта, гарантуючи їх наявність і проведення операцій відповідно до нормативно-правових актів НБУ. Згідно п. 3.4. договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов, викладених в цьому договорі. Відповідно до п. 3.3.2. договору клієнт зобов'язаний завчасно (не пізніше ніж за один робочий день до дати отримання готівки) надавати заявку на отримання готівкових коштів з каси банку, а у випадку, якщо сума замовлення перевищує 50 000,00 грн., - надання попередньої заявки є обов'язковим. Банк, в свою чергу, має своїм обов'язком видавати клієнту готівкові кошти у відповідності з чинним законодавством, в межах залишку на рахунку на підставі попередньої заявки клієнта, і лише у випадках несвоєчасного подання клієнтом повідомлення про намір отримання готівкових коштів у сумі, що перевищує 50 000,00 грн. з каси банку (пізніше одного робочого дня до дати отримання готівкових коштів), має право відмовити клієнту у видачі готівкових коштів (п. п. 3.1.8., 3.2.10. договору). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] двічі завчасно звертався до банку із заявками на отримання готівкових коштів, наявних на рахунку № [NUMBER], проте, останніх не отримав й на час розгляду справи (а.с. 12-15). Вказане представником банку в судовому засіданні не заперечувалось. Останні зробив лише посилання на те, що виплата не була проведена з огляду на неврахування [PERSON] при подачі заявок сум комісійної винагороди банку за надані послуги та несплату останніх. Однак, вказані твердження представника відповідача суд оцінює критично з огляду на їх недоведеність з точки зору положень ст. ст. 57-60 ЦПК України та те, що умовами у кладеного між сторонами договору не визначено прямого обов'язку позивача при подачі заявок на отримання коштів враховувати, вираховувати та визначати суми комісійної винагороди банку. Положеннями договору чітко визначено обов'язок клієнта завчасно подати заявку на отримання коштів та чітко визначено обов'язок банку видати клієнту готівкові кошти в межах залишку на рахунку за завчасно поданою заявкою. Тому, суд вважає посилання сторони відповідача на ймовірне порушення прав банку на отримання комісійної винагороди за здійсненні операції через неврахування позивачем у своїх заявках сум комісійної винагороди та невідрахування останніх із суми, яку останній мав намір отримати, спробою уникнення відповідальності за невиконання договірних зобов'язань та способом захисту своїх інтересів. При цьому, стороною позивача не було доведено перед судом, знову-таки, в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України відмову позивача від оплати комісійної винагороди банку за надані ним послуги. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, та банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до п. 9.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника - суб'єкта господарювання, крім вкладів, внесених юридичною особою на інших умовах повернення, що встановлені договором банківського вкладу. Відповідно до п. 10.11 Інструкції незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, судом встановлено, що банк не виконав вимоги за заявою [PERSON] про повернення суми, наявної на рахунку № [NUMBER], розмір якої становить 19 517,72 долари США. До того ж, на думку суду, виходячи з положень ст. 599 ЦК України, приймаючи до уваги те, що позивачеві гроші на його вимогу не повернуті, це дає право останньому на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Крім того, представник відповідача не заперечував у судовому засіданні вказаний відповідачем розмір заборгованості банку, тому суд не знаходить підстав для неприйняття розміру останньої до уваги і вважає за можливе покласти останню в основу судового рішення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved