Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], про зобов'язання демонтувати самовільно встановлену перегородку та металеві двері. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS]. Мешканцями квартири [NUMBER] самовільно встановлено перегородку із шлакоблоків та металеві двері в коридорі загального користування. Вказаний коридор є місцем загального користування та використовується для потреб власників квартир [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Така перегородка встановлена на відстані приблизно 50 сантиметрів від вхідних дверей до квартири позивача, при відкритті дверей квартири позивача останні б'ються об встановлені відповідачем металеві двері. Позивач вказує, що її квартира є однокімнатною, перегородка встановлена фактично до зовнішньої сторони стіни кімнати позивача, користування металевими дверима завдає значних незручностей позивачу, оскільки [PERSON] втратила можливість нормально відпочивати у своїй квартирі, бо чує кожне відкриття та закриття металевих дверей. Позивач зверталася за захистом своїх прав до ЖЕКу, однак усі дії, вчинені співробітниками ЖЕКу та комунальних установ не призвели до усунення перешкод в користуванні квартирою та демонтажу перегородки. За таких обставин, позивач просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні коридором загального користування квартири [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], 8 поверх, з приведенням до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки та металевих дверей, вирішити питання про розподіл судових витрат. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 липня 2015 року, позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що перегородка встановлена близько до дверей позивача без згоди інших мешканців квартир, що розташовані поряд. Двері встановлювалися особою чоловічої статті. Крім того, встановлені двері зачиняються на замок та позивач відповідно не має доступу до коридору загального користування у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що не заперечує проти факту самовільного встановлення перегородки та дверей, однак вважає, що позов пред'явлений до неналежного відповідача. Роботи з облаштування перегородки та встановлення металевих дверей виконувалися [PERSON], який був співмешканцем [PERSON] Відповідач бажала встановлення перегородки та металевих дверей, після їхнього встановлення здійснює користування дверми. Під час встановлення перегородки з сусідів ніхто не висловив своїх заперечень. Відповідач у квартирі зареєстрована, власником квартири є [PERSON] Представник відповідача зазначила, що відстань від дверей позивача до перегородки становить близько 60 см., а до квартири відповідача - 1,5 метри. Представники Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслала. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [NUMBER] по [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс Приозерне» від 24 грудня 2014 року. (а.с. 12) В квартирі [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], 1978 року народження, та її син [PERSON], 2001 року народження, про що свідчить довідка КП «Житлосервіс Приозерне» від 22 грудня 2014 року. (а.с. 13) Згідно з інформацією, отриманою від КП Київське МБТІ, власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS] є [PERSON] В коридорі загального користування на 8 поверсі будинку [ADDRESS] було самовільно встановлено перегородку та металеві двері. Такі обставини підтверджуються актом комісії ЖЕКу-504 від 18 грудня 2014 року та не заперечувалися представником відповідача. (а.с. 14) За приписами ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року, № 4-рп/2004, зроблено висновок, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Отже, право наймача на переобладнання підсобного приміщення житлового будинку обмежується інтересами інших громадян, які проживають у будинку. Як убачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована та проживає в квартирі [NUMBER] за тією ж адресою. Власник квартири [NUMBER] - [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, місце проживання її у такій не зареєстровано. Судом встановлено, що у загальному коридорі на восьмому поверсі будинку [ADDRESS] облаштовано перегородку із шлакоблоків та металеві двері. Така перегородка встановлена в частині коридору між квартирами [NUMBER] та [NUMBER]. Відстань від перегородки до квартири позивача становить близько 60 см., а до квартири, де проживає відповідач, - біля 1,5 метри. Ці обставини сторонами не заперечувалися. Встановлення перегородки проводилося без отримання попередньої згоди позивача. Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, послалася на те, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, оскільки безпосередньо нею спірна перегородка та двері не встановлювалися. Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що роботи з облаштування перегородки та металевих дверей були виконані [PERSON], який є співмешканцем відповідача, та у вказаній квартирі не проживає та не зареєстрований. Встановлення перегородки здійснювалося за замовленням відповідача [PERSON], остання бажала встановлення додаткових дверей у загальному коридорі. Особа, яка виконує будівельні роботи за замовленням власника або користувача, не є відповідальною за законність проведення таких робот, крім якості та комплектності таких робіт. На час розгляду справи відповідач користується вказаними дверми. При цьому, власник квартири [NUMBER] участі у встановленні перегородки у загальному коридорі не приймала. Доказів, що [PERSON] надала свою згоду на встановлення перегородки, відповідач не надала. Таким чином, суд доходить висновку, що спірна перегородка встановлена на території загального користування самовільно без згоди усіх власників квартир на замовлення мешканки квартири [NUMBER], якою є відповідач. Крім того, внаслідок таких дій були порушені права позивача, оскільки за проектною документацією улаштування жодних перегородок у загальному коридорі між квартирами [NUMBER] та [NUMBER] не було передбачено, а тому у позивача виникли труднощі в користуванні своєю власністю, що виразилися у підвищенні рівня шуму в результаті експлуатації металевих дверей, які фактично прикріплені до зовнішньої сторони стіни квартири позивача. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем по справі, самовільні дії відповідача з улаштування перегородки та металевих дверей породжують для останньої зобов'язання з демонтажу такої конструкції. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved