Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та у вихованні дітей, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він познайомився у 2007 році та з 16 лютого 2014 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №175. Сторони є батьками дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із матір'ю у невідомому позивачу місці. Зазначив, що до початку березня 2018 року він проживав разом із відповідачкою та дітьми, допомагав сім'ї, дбав про них як морально, так і фізично, але після 10 березня 2018 року відповідачка відмовилась отримувати будь-яку допомогу від нього, не відповідає на телефонні дзвінки та письмові звернення. Вказав, що відповідачка протягом останніх шести місяців займаючись своїми особистими справами в різних районах міста Одеси, залишала обох дітей без нагляду, зокрема під час засідання по справі про розірвання шлюбу, яка в даний час слухається, влаштовує скандали, які негативно впливають на здоров'я дітей та їх психічний стан. Стверджував, що відповідачка перешкоджає йому відвідувати та бачити дітей, приймати участь в їх житті та вихованні, утриманні, не надає можливості навіть у телефонному режимі спілкуватись з ними, з підстав чого він неодноразово звертався до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про вжиття заходів до відповідачки, звертався до Головного управління Національної поліції в Одеській області з метою дізнатися місцезнаходження дітей, звертався до Прокуратури Одеської області, служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дітей, до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, до голови Одеської міської ради про контроль і нагляд за діяльністю та дотриманням законів в органах і службах у справах дітей, до Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, однак відповіді отримав лише щодо частини звернень, відомостей щодо проживання його дітей так і не було надано. Висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2018 року затверджено наступний порядок участі батька у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], встановлено перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. До 19.00 год. у п'ятницю та суботу, у дні народження дітей з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дітей вирішувати мирним шляхом. Зазначив, що 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25 серпня 2018 року у п'ятницю та в суботу у 16.00 год. відповідачка не виконала приписи висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2018 року та не дала відповідачу можливість побачитись та спілкуватись з дітьми, крім того, без попереднього погодження із позивачем прийняла рішення про переведення сина до іншої школи. Посилаючись на те, що він є батьком обох дітей та зобов'язаний брати участь у їх житті, гарантує зробити все можливе для їх повноцінного розвитку, має можливість забезпечити їх усім необхідним для нормального життя та розвитку, а відповідачка перешкоджає йому у цьому, позивач просив суд: зобов'язати [PERSON], не чинити перешкоди [PERSON] у прийнятті участі у вихованні, зустрічах і вільному спілкуванню із дітьми: сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO]; визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми наступним чином: встановити перебування дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON] під час зустрічей з батьком без присутності матері [PERSON], за адресою проживання позивача, двічі на тиждень: з 13:00 вівторка - по 21:00 середи та з 14:00 п'ятниці - по 21:00 неділі; під час канікул, в дні народження дітей та батька, святкові дні за попередньою домовленістю батьків, але не менш як пів дня; заборонити без попереднього письмового узгодження зі [PERSON] змінювати місця проживання дітей та виїзду їх за межі Одеської області; заборонити залишати дітей без особистої присутності батька чи матусі зі сторонніми людьми, які не мають близьких родинних зав'язків, крім учбових та фізичних закладів; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в наданні своїм дітям гідної освіту і фізичного виховання, шляхом визначення їх у дитячі центри раннього розвитку і спортивні секції; заборонити [PERSON], зберігати, використовувати будь-яким чином несертифіковані в Україні будь-які хімічні компоненти в приміщеннях, де знаходяться постійно або тимчасово діти; визнати дії [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов'язків протиправними. Позивач та його представник, діючий на підставі ордеру від 11 січня 2019 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. В процесі розгляду справи позивач неодноразово надавав суду додаткові пояснення, в яких зазначав про невиконання відповідачкою висновку органу опіки та піклування (т. 1 а.с. 98-101, 129-131, 160-163, т. 2 а.с. 61-62, 71). Відповідачка та її представник, яка діє на підставі ордеру від 23 листопада 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні, раніше відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначила, що твердження позивача про те, що вона перешкоджає йому бачитись з дітьми у встановлений висновком органу опіки та піклування час не відповідає дійсності, а навпаки сам позивач не бажає спілкуватись з дітьми та надавати їм допомогу, а вона завжди займалася їх вихованням, доглядом та навчанням. Стверджувала, що позивач неодноразово пропускав зустрічі з донькою, про що не попереджав, деякі зустрічі були пропущені через хворобу відповідачки та дітей. Вказала, що не відмовлялась від фінансової допомоги з боку позивача. Також зазначила, що позивач не є біологічним батьком сина [PERSON], а свідоцтво про його народження було змінене вже після реєстрації шлюбу між нею та позивачем. Крім того зазначила, що позовні вимоги позивача щодо визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, з 13.00 год. вівторка до 21.00 год. середи, з 14.00 год. п'ятниці до 21.00 год. неділі свідчить про ігнорування розкладу дня дітей. Та вказала, що позивач неодноразово проявляв агресію до неї та її сина, з підстав чого вона зверталась у поліцію. Посилаючись на те, що позовна заява [PERSON] безпідставна, необґрунтована та порушує норми чинного законодавства, відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т. 1 а.с. 175-230). Представник третьої особи: Служби у справах дітей Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 03 січня 2019 року в судовому засіданні, просила суд залишити без змін порядок участі позивача [PERSON] у вихованні дітей, встановлений висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2018 року (т. 1 а.с. 231). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 02 січня 2019 року,в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у разі ухвалення судом рішення, просив врахувати інтереси дітей (т. 2 а.с. 70). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, пояснення свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №175 (т. 1 а.с. 88). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 86, 87). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, ухвалою суду від 13 квітня 2018 року вказану позовну заяву було передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (т. 2 а.с. 32). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, разом із нею зареєстрований син - [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 91). Разом із матір'ю проживає також малолітня [PERSON], [INFO], що не заперечується сторонами. Встановлено, що з початку 2018 року відповідачка разом із дітьми проживає окремо від позивача, адресу свого фактичного місця проживання позивачу не повідомляє. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Херсонської області, Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявами щодо пошуку місцезнаходження його дітей, (т. 1 а.с. 42-43,46-47, 48-49, 51-53). Листом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15 червня 2018 року, [PERSON] повідомлено про те, що місцезнаходження його дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено, зазначено, що вони не проживають разом із матір'ю - [PERSON] (т. 1 а.с. 57). Листом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20 червня 2018 року, [PERSON] повідомлено, що зі слів [PERSON], батька [PERSON], він підтримує зв'язок із донькою та онуками телефоном, точна адреса їх проживання йому невідома (т. 1 а.с. 61). Встановлено, що позивач неодноразово звертався до Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявами щодо визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з батьком, просив встановити порядок спілкування з дітьми двічі на тиждень (з ранку вівторка - по вечір середи та з 13.00 п'ятниці по 19.00 неділі) та пів дня у святкові дні (дні народження дітей та батька) без присутності матері, просив провести обстеження його житлових умов та житлових умов [PERSON] та провести психологічне обстеження обох батьків (т. 1 а.с. 29-30, 44). З матеріалів справи вбачається, що оскільки батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не було досягнуто згоди про порядок виховання дітей та спілкування з ними, 31 липня 2018 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей року народження та встановлення порядку участі батька - [PERSON] у їх вихованні. Висновком затверджено наступний порядок участі батька у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], встановлено перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п'ятницю та суботу, у дні народження дітей з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дітей вирішувати мирним шляхом (т. 1 а.с. 71-73). Висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року сторонами не оскаржувався. В процесі судового розгляду, з пояснень сторін у справі встановлено, що відносини між сторонами не склались, між сторонами існує непорозуміння, у тому числі щодо порядку виховання дітей, участі батька у їх вихованні та утриманні, про що зазначено і у висновку №2042/01-20 від 31 липня 2018 року. Позивач, в обґрунтування позову, на підтвердження перешкоджання відповідачки у його зустрічах з дітьми, надав до суду заяви-звернення до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про вжиття заходів до відповідачки, Прокуратури Одеської області, служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дітей, голови Одеської міської ради про контроль і нагляд за діяльністю та дотриманням законів в органах і службах у справах дітей, Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 1 а.с. 16-30, 33-34, 37-43). Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відносно відповідачки (т. 1 а.с. 31-32, 46-47). В свою чергу відповідачка зазначила, що вона не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, а неповідомленню адреси фактичного їх перебування зумовлене погрозами вбивства від позивача, з підстав чого вона зверталась до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з відповідними заявами, відомості щодо зазначеного було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 220, 222-227, т. 2 а.с. 42-46). Допитані в судовому засіданні під присягою свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що позивач неодноразово запізнювався на зустрічі із дітьми. Згідно листа Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Одеської міської ради від 06 серпня 2018 року, зазначено, що [PERSON] та її сина взято на соціальний супровід (т. 1 а.с. 214). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що оскільки наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року на даний час не скасований, то саме цей висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради повинен бути врахований судом в якості доказу щодо розв'язання спору між сторонами щодо участі батька дітей у їх вихованні. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд вважає обґрунтованими, оскільки позивач не мав можливості повноцінно спілкуватися з дітьми у дні, визначені висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року. Крім того, з пояснень сторін у судовому засіданні та наданих відповідачкою скріншотів повідомлень встановлено, що місце зустрічей дітей з батьком встановлювала безпосередньо вона, та не завжди приводила на зустрічі сина [PERSON], у зв'язку з тим, що він відмовлявся зустрічатись з батьком (т. 1 а.с. 185-195). Однак, посилання відповідачки на небажання сина спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не беруться судом до уваги, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір'ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження позивача у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею. Відповідна до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як встановлено судом, батько дитини, позивач у справі не ухилявся і не ухиляється від спілкування з донькою та сином, бажає приймати участь у їх вихованні. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири, складеного комісією Служби у справах дітей Одеської міської ради, за місцем проживання позивача, зазначено, що житлово-побутові умови у доброму стані, батьком дітей створені усі умови для зростання та виховання дітей (т. 1. а.с. 67). Суд враховує наявні і матеріалах справи характеристики [PERSON], за якими останній характеризується позитивно (т. 1 а.с.168-172). Згідно довідки КУ Міський психіатричний диспансер від 14 листопада 2018 року, [PERSON] за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться (т. 1 а.с. 173). Суд також враховує, що згідно результатів психологічної роботи для виявлення психоемоційного стану дитини [PERSON], [INFO], рекомендовано приділити увагу емоційному та психологічному розвитку дитини, розвивати вміння і навички у сфері спілкування, уникати емоційних негативних висловлювань, які може почути дитина, відпрацьовувати навички зняття напруги та розслаблення, збудження та розрядки, продовжувати психологічну роботу з дитиною (т. 2 а.с. 6-7). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26 червня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради за місцем проживання відповідачки, зазначено, що в квартирі чисто, сухо, прибрано, в наявності всі побутові меблі та техніка, у дітей окремі спальні, місця, стіл для навчання та ігор, іграшки, книжки, речі по сезону, вказано, що стосунки у сім'ї доброзичливі, мати відповідально ставиться до виховання дітей (т. 2 а.с. 35). Досліджуючи запропонований позивачем режим побачень з донькою та сином, суд вважає, що він не відповідає інтересам малолітніх дітей, а фактично задовольняє інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене, щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з дітьми, суд бере до уваги їх малолітній вік, навчання старшого сина, наявність умов для перебування дітей за місцем проживання батька, тому суд вважає доцільним визначити участь батька [PERSON], [INFO] у вихованні та спілкуванні із дітьми: сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO], шляхом встановлення перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п'ятницю та суботу, у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина. Суд також вважає за можливе визначити участь батька [PERSON], [INFO] у дні народження дітей шляхом встановлення їх перебування з батьком у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня та під час канікул, в святкові дні та в дні народження батька [PERSON], [INFO] у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня. Спілкування має відбуватись з урахування стану здоров'я дітей, режиму їх дня та харчування для дітей відповідного віку. Враховуючи те, що в процесі судового розгляду відповідачкою не надано доказів перебування дітей у позашкільних закладах розвитку, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди[PERSON] в наданнідітям: сину [PERSON], [INFO] та доньці [PERSON], [INFO] гідної освіти і фізичного виховання, шляхом визначення за спільною домовленістю батьків дитячих центрів раннього розвитку та спортивних секцій та зарахування до них дітей. Вирішуючи даний спір суд вважає, що спілкування дітей з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а насамперед буде відповідати інтересам дітей. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. У задоволенні інших позовних вимог, зокрема, щодо заборони відповідачці без попереднього письмового узгодження зі [PERSON] змінювати місця проживання дітей та виїзду їх за межі Одеської області, заборони залишати дітей без особистої присутності батька чи матусі зі сторонніми людьми, які не мають близьких родинних зав'язків, крім учбових та фізичних закладів, заборони відповідачці зберігати, використовувати будь-яким чином несертифіковані в Україні будь-які хімічні компоненти в приміщеннях, де знаходяться постійно або тимчасово діти, визнання дій відповідачки за неналежне виконання батьківських обов'язків протиправними, слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 704,80 грн., від сплати якого позивач звільнений як інвалід 2 групи (т. 1 а.с. 83-84).

Outcome: partial