Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У січні 2019 року представник позивача Пухтаєвич О.О. звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та застосування наслідків недійсного правочину, вказавши наступне. 28 травня 2004 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори. Умовою даного договору стало те, що позивач безоплатно передала в дар відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], вартістю 8900 грн. Проте, при укладенні вказаного договору дарування були порушені права позивача як власника, тому що [PERSON] скористалась тим, що [PERSON] об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні даного договору і вона помилилась при цьому. В порушення вимог закону не було надано відомості, які потрібні дарувальнику при укладенні договору , та не зазначено ці відомості в змісті договору. Нотаріусом не було роз`яснено положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів дарування, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зміст статей 203, 717-730 ЦК України, ст. ст.. 59-65, 74 СК України, ст.. 14 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст.. 182 ЦК України щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно. Даний договір [PERSON] не підписувала. На час укладення договору дарування позивач перебувала в такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби. З 2003 року вона лікувалась у лікаря-психіатра та знаходилась у комунальній установі Оскільському психоневрологічному інтернаті. Укладаючи даний договір, вона мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки є особою похилого віку, на той час 74 роки, в силу похилого віку та за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги та догляду. У 2004 році [PERSON] запропонувала свої послуги щодо забезпечення догляду, харчування, утримання житла в належному стані. Весь час з 2004 року здійснювала догляд за нею та за її житлом, до моменту направлення позивача в психоневрологічний диспансер. Під час перебування [PERSON] в психоневрологічному диспансері відповідач її не відвідувала, після повернення додому відмовляється надавати допомогу та не впускає її в будинок. Таким чином, позивач потребувала допомоги та погоджувалась на передачі нерухомого майна у власність лише за умови довічного утримання та, укладаючи договір дарування, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення. За таких обставин, представник позивача звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, її інтереси представляє представник за дорученням адвокат Пухтаєвич О.О. та представник за довіреністю [PERSON] Представники позивача [PERSON] та Пухтаєвич О.О. в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спірний договір дарування був укладений згідно вимог чинного законодавства України, на момент укладення договору [PERSON] перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій. Представник 3-ї особи Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень проти позову не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши думку представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 травня 2004 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1053. За цим договором [PERSON] «Дарувальник» - з однієї сторони, та [PERSON] «Обдаровувана» - з другої сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали цей договір про те, що Дарувальник передала, а Обдаровувана прийняла безоплатно у власність нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], вартістю 8900 грн. Згідно п. 2.1 даного договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник підтвердив, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Даний договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с. 11). Станом на 10 січня 2019 року право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, №2-1053, 28.05.2004, Державний нотаріус Литвинова І.В. Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області (а.с.15). З довідок № 14 від 10 січня 2018 року та № 44 від 10 січня 2019 року, виданих Осинівською сільською радою Куп`янського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: Куп`янський район, с. Осадьківка з 21 березня 2012 року. Згідно запису паспортної книги [PERSON] була зареєстрована за адресою: с. Осадьківка 21 червня 1976 року, вибула в будинок громадян похилого віку в Ізюмський район с. Червоний Оскіл 01 лютого 2006 року (а.с. 13,14). Згідно інформації, наданої 19 квітня 2019 року директором Комунальної установи Оскільський психоневрологічний інтернат, [PERSON] була зарахована до установи 15 лютого 2006 року на підставі наказу директора № 26 від 15 лютого 2006 року, та путівки Управління соціального захисту населення ХОДА № 24 від 16 січня 2006 року; відрахована 20 грудня 2018 року на підставі особистої заяви підопічної, згоди сина [PERSON] , погодження Департаменту СЗН ХОДА № 01-46/04/18936, наказ директора КУ ОПНІ № 3335 від 20 грудня 2018 року; [PERSON] мешкала в установі з діагнозом атеросклеротична і гіпертонічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ.ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз ІІ ст.., гіпертонічна хвороба ІІ ст..(загальні захворювання); відповідно до історії хвороби [PERSON] , вказана підопічна під час перебування в установі скаржилась на запаморочення, головну біль,біль в серці. З 2017 року почала скаржитись на безсоння; відомостей за час її перебування в установі про визнання її недієздатною або обмежено дієздатною не надходило і немає (а.с. 67). З довідки № 1013, виданої 27 червня 2019 року директором КНП «Куп`янське ТМО» Куп`янської міської ради Харківської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , раніше була зареєстрована: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , на обліку у лікаря психіатра КНП «Куп`янське ТМО» не перебуває (а.с. 97). Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише у разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. З оглянутої в судовому засіданні історії хвороби [PERSON] можна дійти висновку лише про стан її здоров`я у визначений період, що не є доказами тих обставин, що вона допустила помилку при укладенні договору дарування та перебувала в такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби Зокрема, згідно довідки № 1013, виданої 27 червня 2019 року директором КНП «Куп`янське ТМО» Куп`янської міської ради Харківської області, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра КНП «Куп`янське ТМО» не перебуває. Згідно інформації, наданої 19 квітня 2019 року директором Комунальної установи Оскільський психоневрологічний інтернат, відомостей за час перебування [PERSON] в установі про визнання її недієздатною або обмежено дієздатною не надходило і немає, що спростовує зазначені у позові доводи про те, що вона не усвідомлювала значення своїх дій при укладенні спірного договору, а, отже, могла помилятись щодо їх правової природи. Крім того, згідно ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2019 року у даній справі за клопотанням представника позивача було призначено судово-психіатричну експертизу щодо психічного стану та наявність психічних захворювань [PERSON] , проте, матеріали справи були повернуті на адресу суду без виконання у зв`язку з тим, що остання відмовилась від її проходження. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] страждає на психічні розлади, її поведінка є дивною. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не помічали дивних речей в поведінці позивача і на їх погляд [PERSON] не страждає психічними розладами та є нормальною людиною. Позивач [PERSON] в судовому засіданні допитана не була у зв`язку з її неявкою. Будь-яких інших доказів на підтвердження недійсності договору дарування з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, зокрема, на підтвердження того, що [PERSON] на час укладення спірного договору помилялась щодо його правової природи, вважала його договором довічного утримання, суду надано не було. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що [PERSON] була достатньо обізнана щодо правової природи договору дарування, і після роз`яснення нотаріусом всіх прав та обов`язків за договором дарування бажала укладення з відповідачем саме договору дарування, а посилання останньої у позовній заяві на укладення оспорюваного правочину внаслідок помилки щодо його правової природи та необізнаності щодо прав та обов`язків сторін за цим видом правочину, а також наявність домовленостей сторін щодо довічного утримання позивача не доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed