Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У серпні 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.07.2016 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановлюваного кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 14 645,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Однак, у порушення умов вказаної Генеральної угоди відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку із чим в останньої утворилася заборгованість, яка станом на 16.05.2017 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди становить 27 040 (двадцять сім тисяч сорок) грн. 26 коп. Позивач просить стягнути із відповідача дану заборгованість та судові витрати на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності, та у разі неявки у судове засідання відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1. вказаної Генеральної угоди Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 14 645 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок пять) грн. 94 коп. на строк 12 місяці, з 29.07.2016 року по 31.07.2017 рік, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту. Також, відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди [PERSON] зобовязалася погашати заборгованість у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 1808,13 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідність до Умов та правил. Дата погашення останньої заборгованості не повинна бути пізніше ніж 31.07.2017 року. Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, указаної в цій угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязанням, термін яких не настав, сторони погодили, що терміном повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 13 726,95 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16.05.2017 рік заборгованість відповідача перед Банком становить 27 040 (двадцять сім тисяч сорок) грн. 26 коп., яка складається із: -10 886,70 грн. заборгованість за кредитом; -684,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1741,84 грн. заборгованість за пенею та комісією; -13 726,95 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, та враховуючи ті обставини, що зобовязання за Генеральною угодою від 29.07.2016 року, укладеною між сторонами, відповідачем належним чином не виконуються, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, із відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем при подачі даного позову до суду у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved