Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 21 лютого 1993 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Полянською сільською радою Хотинського району Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 3. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народилася донька: [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із нею. Однак, сімейне життя у них із відповідачем з вини останнього у них не склалося, оскільки відповідач інтересами сімї не цікавиться, матеріально сімю не утримує, зловживає спиртними напоями, на ґрунті цього влаштовує скандали, в ході яких у присутності дочки ображає нецензурною лайкою й відповідно з серпня 2014 року їх шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, у звязку з чим вважає, що збереження сім`ї є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем вона не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Полянською сільською радою Хотинського району Чернівецької області, розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, від неї через канцелярію суду надійшли письмові клопотання, у тому числі нотаріально посвідчене, в яких вона зазначила, що поданий позов підтримує у повному обсязі, на примирення не згідна й відповідно просить шлюб розірвати та розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст. 76 ЦПК України, про що у справі маються належні докази, причини відсутності не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, з 21 лютого 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Полянською сільською радою Хотинського району Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 3 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із позивачкою й відповідно доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Крім того, як встановлено судом та убачається з матеріалів поданого позову, з серпня 2014 року між сторонами фактичного припинені шлюбні відносини, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивач наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем не має. При цьому, спір між сторонами щодо місця проживання дитини та поділу майна між сторонами відсутній, що також підтверджується доводами позивача, наведеними у поданому позові та відповідачем доказів на спростування вказаного не надано. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, оскільки сімя розпалася та на даний час шлюб носить лише формальний характер, сторони з серпня 2014 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, у звязку із чим приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved