Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У січні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом доАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить стягнути з відповідача 34 033,16 євро, посилаючись на те, що є клієнтомАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому йому було відкрито поточний рахунок у євро, поточний рахунок у гривні; на виконання повідомлення відповідача від 06.11.2019 р. про розірвання договорів і закриття рахунків у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта звернувсядо Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із заявами від 05.12.2019 р., просив погасити невиконані ним кредитні чи інші зобов`язання, а залишки коштів на рахунках перерахувати у інший банк, разом із заявами надав до відділення банку паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, отже пройшов ідентифікацію і верифікацію, 18.12.2019 р. та 20.12.2019 р. він вів перемовини із співробітниками банку, втім станом на день звернення до суду залишки коштів у зазначеній вище сумі не були перераховані до іншого банку. Ухвалою суду від 15.01.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. За правилами частин першої, другої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Згідно частини першої статті 1074 ЦК України, норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовому тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (втратив чинність на підставі Закону № 361-ІХ від 06.12.2019 р.) врегульовував спірні правовідносини на час їх виникнення і був спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями. Дія цього Закону поширювалася на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, фізичних осіб-підприємців, а також на юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 2 Закону). До легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких активів чи володіння ними, прав на такі активи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних внаслідок вчинення злочину (стаття 4 Закону). Згідно частин першої, пункту 1 частини другої статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовому тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» система фінансового моніторингу складається з первинного та державного рівнів. Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, у тому числі, банки. Стаття 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовому тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зобов`язувала банк здійснювати управління ризиками з урахуванням рекомендацій, визначених та наданих відповідними суб`єктами державного фінансового моніторингу. Частиною першою статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовому тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», частиною шостою статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яку було виключено на підставі Закону № 361-ІХ від 06.12.2019 р., визначено право банку відмовитися від підтримання договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Надані суду документи свідчать про те, що повідомленням № 20.1.0.0/7-20191106/1501 від 06.11.2019 р.про розірвання договорів і закриття рахунків Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» повідомило [PERSON] про прийняте рішення, згідно з яким на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовому тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, будуть розірвані укладені з ним договори та закриті поточні рахунки. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із заявою від 05.12.2019 р. про перерахування залишків коштів у інший банк, у зв`язку із отриманням повідомлення банку про розірвання дідових відносин і закриття відкритих в банку рахунків, просив погасити невиконані ним кредитні чи інші зобов`язання, а залишки коштів на рахунках перерахувати у інший банк, на виконання вимог Закону України «Про валюту і валютні операції» не заперечував проти проведення банком операцій з обміну іноземної валюти в національну валюту України (гривню). Встановлено, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» із заявою від 29.12.2019 р. про отримання залишку коштів, які містяться на його рахунках. Встановлено, що листом № 20.1.0.0.0/7-200110/2418 від 11.01.2020 р. Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було проінформовано [PERSON] про те, що отримати залишок коштів, які містяться на його рахунках, можливо шляхом звернення до будь-якого відділення банку, отже суд, враховуючи звернення [PERSON] від 29.12.2019 р., відповідь банку № 20.1.0.0.0/7-200110/2418 від 11.01.2020 р., вбачає, що права позивача не порушені. У судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем ані вимог статті 1066 ЦК України, ані вимог статті 1068 ЦК України, ні вимог статті 1074 ЦК України, оскільки [PERSON] , отримавши повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків, звернувся до відповідача із заявою про перерахування залишків коштів у інший банк, погашення невиконаних ним кредитних чи інших зобов`язань, в подальшому одночасно із зверненням до суду із вимогамипро стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 34 033,16 євро він же із власних підстав звернувся до відповідача із заявою про отримання залишку коштів, які містяться на його рахунках, при цьому, хоча позовні вимоги [PERSON] про стягнення зАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 34 033,16 євро, обґрунтовані тим, що станом на день звернення до суду залишки коштів у зазначеній вище сумі не перераховані до іншого банку, суд вбачає, що відсутні підстави для стягнення зАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів, оскільки правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта передбачені статтею 1073 ЦК України, у даному випадку судом не встановлено порушення банком розпорядження клієнта. Суд вбачає, що позивач, звертаючись до суду із позовом доАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача грошових коштів, фактично не погоджується із діями банку, пов`язаними із розірванням договорів і закриття рахунків, оскільки, на думку [PERSON] , надавши до відділення банку свій паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, пройшов ідентифікацію і верифікацію, з цього приводу його представник звертався до банку із претензією, втім чинне законодавство не покладає на банк обов`язок надання більш детальних пояснень стосовно вжитих заходів.

Outcome: dismissed