Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила визнати усний правочин про складчину в частині загальної вартості квартири в розмірі 38000 доларів США недійсним, стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти шляхом оману у розмірі 1000 доларів США та збитки у розмірі 1000 доларів США перерахувавши в національній валюті на день ухвалення рішення, моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 09 серпня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який 01 жовтня 2013 року рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач повідомив позивача про намір придбати на своє імя квартиру для того, щоб в подальшому подарувати її доньці. Однак, по словам відповідача квартира коштувала 38000 доларів США, а в нього не вистачало 3000 доларів США, які він і попросив додати позивача. При цьому, у відповідача була умова, що більше жодної участі у процесі пошуку та купівлі квартири позивач не приймає, інакше він не дасть грошей на купівлю квартири та донька залишиться без житла. Зазначену умову позивач виконала. 28 листопада 2013 року відповідач придбав на своє імя квартиру за адресою: [ADDRESS], яку 28 грудня 2013 року подарував доньці. Також, відповідач настояв, щоб позивач підписала йому розписку, в якій були б чітко вказані суми, які вносились сторонами для придбання на імя відповідача квартири. Після передачі документів на квартиру позивачу, остання дізналася, що вартість квартири становить лише 86720 грн. Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу квартири, сторони встановили, що вартість квартири за адресою: [ADDRESS], становить 37000 доларів США, що також підтверджується копією розписки, в якій зазначено, що купівлю-продаж квартири здійснено за 37000 доларів США. На підставі викладеного позивач вважає, що відповідачем шляхом оману безпідставно були отримані від неї кошти у розмірі 1000 доларів США у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14 березня 2017 року позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 10000 грн. залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України у звязку з подачею представником позивача до суду заяви про залишення позову в даній частині без розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вказала, що доводи позивача з приводу безпідставно набутих відповідачем грошових коштів є неправдивими. У 2013 році сторони добровільно прийняли рішення придбати дитині житло. Про всі витрати та організаційні питання позивач добре знала, а тому наразі усі її доводи є не більш як домислами. Також представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року встановлено, що шлюб між сторонами по справі, зареєстрований 09 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №394, розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 27 січня 2010 року, актовий запис №113. 15 листопада 2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено попередній договір, яким вони зобовязалися у строк не пізніше 25 листопада 2013 року включно укласти в нотаріальній формі основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується копією попереднього договору від 15 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4092. Відповідно до п.2 зазначеного договору його сторони домовилися, що ціна квартири на момент укладення основного договору складатиме 303400 грн., що є еквівалентно 37000 доларів США. 28 листопада 2013 року [PERSON] отримала від відповідача 37000 доларів США за продаж йому квартири [ADDRESS], що підтверджується копією відповідної розписки [PERSON] 28 листопада 2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого продаж квартири за домовленістю сторін вчинився за 86720 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4217. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 листопада 2013 року за відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4217, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №592 від 13 грудня 2013 року відповідачу дозволено подарувати квартиру [ADDRESS] на імя малолітньої [PERSON], а позивачу дозволено прийняти в дар зазначену квартиру від імені малолітньої [PERSON], що підтверджується копією відповідного рішення, що мається в матеріалах справи. 28 грудня 2013 року відповідач подарував позивачу як законному представнику малолітньої доньки [PERSON], [INFO], квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 28 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4701. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2013 року за донькою сторін [PERSON], на підставі договору дарування від 28 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4701, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. 28 грудня 2013 року сторонами по справі було складено розписку, відповідно до якої вони домовилися, що при придбанні квартири [ADDRESS], загальною вартістю 38000 доларів США, відповідач вніс 35000 доларів США, позивач 3000 доларів США, всі видатки, понад вказаної суми, повязані з оформленням даної квартири взяв на себе відповідач, що підтверджується копією розписки підписаної 28 грудня 2013 року сторонами по справі. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з того, що\~усний правочин про складчину в частині загальної вартості квартири в розмірі 38000 доларів США, який позивач просить визнати недійсним, є правочином щодо нерухомого майна у звязку з чим повинен бути оформлений у відповідності до вимог передбачених ЦК України. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Отже, з підстав викладених вище позовні вимоги в частині визнання недійсним усного правочину про складчину в частині загальної вартості квартири в розмірі 38000 доларів США не підлягають задоволенню. Стосовно розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів шляхом оману у розмірі 1000 доларів США та збитків у розмірі 1000 доларів США перерахувавши в національній валюті на день ухвалення рішення суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів про те, що мала місце в належній формі оформлена домовленість того, що відповідач мав сплатити за купівлю квартири [ADDRESS] 35000 доларів США. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами не оспорюється та обставина, що на придбання квартири [ADDRESS] витрачена сума не менше 37000 доларів США. Доказів того, що позивач мала сплачувати різницю між грошовими коштами відповідача, які він готовий був сплатити чи мав можливість сплатити за купівлю квартири, та фактичною вартістю квартири [ADDRESS] суду не надано. Квартира [ADDRESS] придбана за домовленістю сторін, що визнано представниками сторін в судовому засіданні та встановлено дослідженими письмовими доказами, та в подальшому зазначена квартира була подарована малолітній доньці сторін, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 28 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4701. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем було фактично сплачено на багато більші витрати на придбання квартири [ADDRESS], підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів шляхом оману у розмірі 1000 доларів США та збитків у розмірі 1000 доларів США також не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд враховує заяву відповідача, яка підтримана в судовому засіданні його представником [PERSON], про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня\~2009 року, судам розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Понесені сторонами судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподілу між ними не підлягають.

Outcome: dismissed