Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. В обгартування своїх вимог посилався на те, що 25.06.2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №37/МК-08 на суму 50\~000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25.06.2008 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким позивачу було надано нерухоме майно: нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв. м., розташований по вул. Гранітна, 127 в м. Маріуполі, який належить [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.02.2008 року. Постановою головного державного виконавця ВПВР ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області від 01.02.2012 року було накладено арешт на предмет іпотеки. Просив суд звільнити з-під арешту предмет іпотеки: нежитловий будинок №127 по вул. Гранітна в м. Маріуполі загальною площею 158,8 кв.м., заборонити органам ДВС обмежувати права іпотеко держателя. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду лист, в якому просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача, ПАТ «ОТП [PERSON]», у судове засідання не зявився, хоча про час, місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, будучи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в звязку з чим справа розглянута за його відсутності. Суд, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного: 25.06.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №37/МК-08, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 50\~000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 26.06.2008 року, надавши в іпотеку нежитловий будинок загальною площею 158,8 кв.м., який розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Гранітна, 127 (а. с. 6-10, 11-15). Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Донецькій області від 01.02.2012 року на підставі виконавчого листа №2-537, виданого Першотравневим районним судом Донецької області 16.01.2012 року, яким задоволено позовні вимоги «ОТП [PERSON]» до [PERSON], накладено арешт на належне [PERSON] нерухоме майно нежитловий будинок №127 по вул. Гранітна в м. Маріуполі (а. с. 16). Згідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до положень частин 1, 2\~статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, а за ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду про звільнення заставленого майна з під арешту. Аналізуючи зібрані у справі докази, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що арешт державним виконавцем був накладений на майно, яке згідно договору іпотеки належало позивачу, тому має бути скасований.. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. В компетенцію суду не входить вирішення питання про заборонення органам державної виконавчої служби вчинення дій, або вказіква утримання від вчинення від таких дій. На підставі вище викладеного, та

Outcome: partial