Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] - відповідач по справі, який за вказаною вище адресою з 2010 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. Просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечувала проти їх задоволення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. З Договору дарування від 15.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 548 та в Маріупольському бюро технічної інвентаризації за № 17016, вбачається, що позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 31.03.1995 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському ВДРАЦСРС Маріупольського МУЮ, актовий запис № 187. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , з 25.02.2006 року. З довідки № 1351 голови КСН «сел. Мирний» вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] , однак мешкає в [ADDRESS] з 2010 року. З акту голови КСН МКР «232-й квартал» № 23 від 23.07.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] , однак з 2010 року по теперішній час за вказаною адресою не мешкає, мешкає в [ADDRESS] . Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який визнав позов, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2010 року, але на теперішній час він залишається зареєстрованим за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивача на зайві витрати, пов`язані з утриманням майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved