Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що, відповідно до Договору міни від 05 грудня 1995 року вона є власником житлової квартири [ADDRESS]. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що у належній їй квартирі зареєстрований, при цьому з 2004 року фактично не проживає, не бере участі в утриманні квартири, а також не сплачує комунальні послуги її колишній чоловік - відповідач [PERSON]. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у квартирі позивача, перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою № 5, у будинку № 4 по вулиці Південній, в с. Сливине, Миколаївського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, при цьому 13.02.2018 подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності. Проти заочного рішення не заперечувала. Раніше у судовому засіданні 27.11.2017 позивач [PERSON] також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин; відзив не подав. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Відповідно до копії Договору міни квартири на житловий будинок серії НАІ 746342 від 05 грудня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2 - 5267, позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Толчініна) поміняла належний їй на праві власності житловий будинок, з усіма господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Радянська, буд. 43, с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 4). Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 61259999 від 13 червня 2016 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] (а. с. 5). Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 02.12.1996, розірвано (а. с. 9). У вказаній квартирі, яка належить позивачу [PERSON], у тому числі, зареєстрований відповідач - [PERSON], який не є родичем позивача (а. с. 6). Тобто, вказана вище квартира є особистою приватною власністю позивача. Згідно з Актом обстеження про не проживання від 05 серпня 2017 року, складеним та підписаним соціальним працівником [PERSON], завідувачем військово обліковим столом [PERSON], у присутності сусідів, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], при цьому з 2004 року за вказаною адресою фактично не проживає (а. с. 3). Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Відповідно до положень ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною вище адресою з 2004 року, тобто більш ніж один рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved