Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] з листопада 2016 року. В обґрунтування позову зазначив, що йому, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 квітня 2008 року державним нотаріусом 8 ХДНК Ахмад А.П., реєстраційний №7-701. 01 лютого 2000 року місце проживання відповідача, який є його онуком, було зареєстровано у житловому будинку [ADDRESS] . З літа 2016 року відповідач у належному йому на праві власності будинку не проживає. До листопада 2016 року він періодично з`являвся за місцем проживання. На його питання, де він проживає відповідав, що в нього є родина, дитина та він мешкає у своєї дружини. Потім став казати, що проживає у матері [PERSON] в с. Головчино, Борисівського району, Бєлгородської області. Останній раз відповідач приходив додому в середині листопада 2016 року. В цей день він викрав всі заощадження, інвентар, різні залізні замки, дверні ручки, вирвав залізну духовку з плити. Це був останній раз, коли відповідач був у житловому будинку. У липні 2019 року йому стало відомо, що відповідач був засуджений Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на 100 годин. Відпрацювавши 48 годин він став ухилятись від подальшого відбування покарання без поважних причин. 20.02.2018 року відповідача було затримано і 19.04.2018 року засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Де знаходився відповідач з середини листопада 2016 року до дня його затримання -20.02.2018 року йому не відомо. Зазначив, що факт не проживання відповідача за місцем реєстрації з середини 2016 року по теперішній час підтверджується Актами від 01.12.2017, 16.06.2018, 15.07.2019 р. В червні 2019 року відповідача було звільнено з місць позбавлення волі, але за місцем реєстрації він не з`являвся. Ніяким чином не спілкується з ним та не проявляє турботи. Зазначив, що він, як власник будинку, несе відповідальність та сумлінно виконує обов`язки власника, зокрема утримує будинок в належному стані, сплачує обов`язкові платежі. Вказав, що відповідач є лише зареєстрованою у квартирі, але фактично не мешкає більш ніж 3 роки, що призводить до нарахування до сплати надмірних комунальних послуг та інших незручностей, пов`язаних із користуванням майном. Зазначив, що він ніяких перешкод для користування вказаним будинком не чинив. Де знаходився відповідач до його засудження та на теперішній час, позивачу не відомо. Ухвалою суду від 02.09.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду від 18.09.2019 р. задоволене клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.11.2019 року задоволене клопотання представника позивача про залучення до участі у справі 3-ої особи та про допит свідків. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Хряпинська С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації та шляхом розміщення об`яви про його виклик на сайті суду, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. При цьому суд наголошує, що відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що будь-яких клопотань від відповідача не надходило, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив надані докази, які були своєчасно долучені сторонами. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Погорєлова Л.Г., яка діє на підставі довіреності від 23.08.2019 року надала через канцелярію суду пояснення по справі, в яких зазначила, що просить розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права без участі представника третьої особи. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги у справі - [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду засвідчив, що є товаришем позивача, з яким знайомий вже багато років. Йому особисто відомо, що відповідач по справі у спірному приміщенні не мешкає вже протягом п`яти років. Будь-яких перепон у користуванні житловим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач є власником 64/100 часток домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 квітня 2008 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. Реєстровий № 7-701. Третій особі - [PERSON] належить 36/100 часток домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Пахомовою К.Г. реєстровий № 2302. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є онуком позивача [PERSON] 01.02.2000 року відповідач вселився у якості члена сім`ї до позивача та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб від 26.07.2019 р. № О-2-38240/177-19-133810/89/19, виданої адміністрацією Київського району Харківської міської ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , що складається з 3-х кімнат жилою площею 43,1 кв. м., загальною 68,6 кв. м. до складу сім`ї входять та зареєстровані: [PERSON] власник 64/100 ч. домоволодіння № 18 та [PERSON] онук. З цієї довідки та належним чином завіреної копії домової книги вбачається, що відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та значиться по теперішній час. Згідно актів з місця проживання від 01.12.2017 року, 16.06.2018 року, 15.07.2019 року за підписами сусідів [PERSON] - [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] , 1983 р.н., не проживає за адресою: [ADDRESS] з листопада 2016 року по теперішній час (а.с.7-9). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідача порушує його права, створює для нього матеріальні складнощі, бо він змушений переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у будинку позбавляє його можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Крім того, судом встановлено, що відповідач по справі за вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року був засуджений до 1 року шести місяців 5 днів позбавлення волі (а.с.13-19). Разом з тим, з відповіді Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31 жовтня 2019 року № 8 234/119/61/2019 вбачається, що відповідач протягом з листопада 2016 року до теперішнього часу не звертався до відділу поліції з питання перешкоджання його проживанню за зареєстрованою адресою та з питання про бронювання житла за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-55). Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність поважних обставин відсутності відповідача за місцем його реєстрації. Враховуючи, що відповідач тривалий час, а саме з 2016 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи.

Outcome: approved