Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначила, що 31 травня 2015 року помер її чоловік та батько відповідача [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у [INFO] (колишня Леніна), 29. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного майна по закону є позивач та відповідач, відповідно як дружина та дочка спадкодавця. Позивач та відповідач оформили у спадщину частину спадкового майна, проте під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а вона бажає успадкувати його, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати за собоюправо власності на 1/2 частину житлового будинку літера «А» загальною площею 62,6 м кв., житловою площею 44,6 м кв., веранди літера «а»; літньої кухні літера «Б»; погрібу літера «Б1»; веранди літера «б»; сараю літера «В»; гаражу літера «Г»; сараю літера «Д»; огорожі «1-3», розташовані по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 31 травня 2005 року чоловіка [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області у порядку після смерті чоловіка [PERSON] Представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте від Копистиринського сільського голови [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, заперечень щодо позову не має. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 31 травня 2015 року у с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] І-АМ №306669 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема із житлового будинку, розташованого по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивач та відповідач, оскільки є дружиною та дочкою спадкодавця відповідно, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу І-АМ № 295534 та про народження ІІ-АМ № 388862 (а.с.9,79). Позивач та відповідач оформили частину спадкового майна, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с. 73-117). З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області, позивач звернулась до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2016 року № 1255/02-31 (а.с. 8). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи дружиною спадкодавця, дійсно є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк на час відкриття спадщини, позивач проживала зі спадкодавцем (а.с. 11). Позивач також оформила у спадщину частину спадкового майна (а.с. 73-117). Водночас, оформити у спадщину 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1980-1990 роки [PERSON]зазначений головою двору (а.с. 36-41). Із довідки виконкому Копистиринської сільської ради від 18 липня 2016 року № 968 вбачається, що за домоволодінням, розташованим по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин рахується земельна ділянка площею 2 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 1,75 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 19). Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 9 червня 2016 року № 196, на імя [PERSON] житловий будинок по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області, не зареєстрований (а.с. 21). Відповідно до довідки виконкому Копистиринської сільської ради від 25 травня 2016 року № 703 житловий будинок по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області дійсно належав [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22 жовтня 1987 року № 244 (а.с. 20). Із технічного паспорта, виготовленого 8 червня 2016 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 62,6 м кв., житловою площею 44,6 м кв., веранди літера «а»; літньої кухні літера «Б»; погрібу літера «Б1»; веранди літера «б»; сараю літера «В»; гаражу літера «Г»; сараю літера «Д»; огорожі «1-3» (а.с. 23-25). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Отже, у 1967-1990 роках, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований по вулиці Центральна, 29 у селі Копистирин Шаргородського району Вінницької області, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved