Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У січні 2014 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 20 грудня 2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 60000,00 грн., що еквівалентно 7506,57 доларам США за офіційним курсом Національного Банку України станом на день укладання договору ( 1 долар США - 7,9930 гривень). Відповідно до умов договору суму боргу позичальник зобов'язувався повернути в строк до 20 липня 2013 року частинами ( по 8571,43 грн.) згідно графіку, у відповідності з яким, гроші мають бути повернуті до 20 числа кожного місяця, починаючи з січня 2013 року і закінчуючи липнем 2013 року. Позивач, посилаючись на те, що відповідач повернув лише частину боргу, на вимогу позивача повернути решту коштів не реагує, гроші не повертає, просить суд стягнути з відповідача на його корисить суму основного боргу в розмірі 51428,57 гривень; 3% річних в розмірі 1068,03 грн. та судовий збір в сумі 524,97 грн. 10.04.2014 року позивач уточнив позовні вимоги щодо судових витрат та просив суд стягнути з відповідача на його користь понесенні витрати за надання правової допомоги у розмірі 3 000 грн. [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали (а.с. 26,42). Оскільки позивач та його представник не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд заслухавши позивача його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом установлено, що 20 грудня 2012 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 000 гривень, що еквівалентно 7506,57 доларів США, які зобов'язався повернути в термін до 20 липня 2013 року про що власноручно підписав відповідну розписку (а.с.9). Крім того, 20 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору, позикадавець передає, а позичальник приймає у власність 60 000 грн., що еквівалентно 7 506,57 доларів США (а.с.8). Як встановлено судом до теперішнього часу, на вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів за борговою розписою та договором позики, [PERSON] суму позики не повернув. Згідно розрахунку проведеного позивачем в позовній заяві основна сума заборгованості за договором позики станом на 16.01.2014 року становить 51 428,57 гривень а загальний розмір трьох відсотків річних складає 1068,03 гривень (а.с.2-3). Суд приймає як належні докази надані позивачем розрахунки заборгованості за договором позики, у тому числі 3 % річних. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'заний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики, взяті у борг кошти не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики та 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення задовольняється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved