Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У серпні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.2009 Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3352. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Після реєстрації шлюбу, не дивлячись на народження сина, сторонам не вдалося побудувати повноцінну сім`ю зі спільним місцем проживання. Останній раз позивач відвідував Україну 16.07.2011, а відповідач приїздила до позивача в Туреччину в січні 2014 р. До серпня 2014 р. сторони спілкувалися за допомогою відеоконференцій Skype. Сторони не змогли проживати однією сім`єю, оскільки через особливості професій позивач не міг проживати в Україні, а відповідач - у Туреччині. З цього приводу у сторін почався розлад у стосунках, непорозуміння один до одного та виникали сварки, що негативно відображалося на їх самопочутті. Спільне життя у сторін не склалося через те, що у них різні характери і погляди на спільне життя та життєві цінності, що певною мірою обумовлене різним менталітетом, національністю, культурою, релігією та вихованням. Більше шести років сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні відносини. Ухвалою від 14.09.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлялась про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем її проживання, проте до суду вона не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала. З огляду на повторну неявку відповідача в судове засідання суд відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.11.2009 Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3352. Подружжя має сина [PERSON] , який народився [INFO] . З позовної заяви вбачається, що з серпня 2014 р. шлюб сторін існує формально: сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надала, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved