Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У серпні 2014 року до суду із вказаним позовом звернулося Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі Банк). Свої вимоги обгрунтував тим, що 13 квітня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 400047018 (далі Договір), за яким Банк зобовязувався надати [PERSON] кредит у сумі 6\~643 гривні 28 коп. з процентною ставкою 10 % річних. Свої зобовязання Банк виконав, надавши вказані кошти, однак відповідач своєчасно кредит не повернув, у результаті чого станом на 04 серпня 2014 року утворилась заборгованість загальною сумою 8\~603 гривні 01 коп., яка складається з кредиту у розмірі 6\~643 гривні 28 коп., відсотків у розмірі 365 гривень 29 коп., комісії за розрахункове обслуговування 1594 гривні 44 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором та 243 гривні 60 коп. на відшкодування судового збору. До суду представник позивача не зявився, направивши клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку (а.с. 21, 32, 52, 57, 61, 126, 137). Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказавши, що він ніколи не укладав кредитних договорів з Банком. Окрім цього зазначив, що 03 грудня 2007 року у нього було викрадено паспорт громадянина України серії СН № 299876 і 02 квітня 2008 року йому було видано новий паспорт, на момент укладення договору 13 квітня 2008 року паспорт, по якому був виданий кредит, уже не діяв. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з тих самих підстав, що і її довіритель. Окрім цього, звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Заслухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256, 257, ч. 2-4 ст. 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що 12 квітня 2008 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір № 400047018, за умовами якого Банк надав кредит у сумі 6\~643 гривні 28 коп. терміном на 12 місяців з кінцевою датою повернення кредиту 13 квітня 2009 року. Погашення [PERSON] заборгованості по кредиту та процентах повинно було здійснюватися щомісячно рівними частинами в сумі 716 гривень 87 коп. (а.с. 5-7). Із розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що жодного разу розрахунків по кредиту здійснено не було. Окрім цього, прострочена заборгованість, а отже і право вимагати виконання належним чином зобовязання, з'явилися з 14 травня 2008 року. Остання частина по кредиту повинна була бути сплаченою до 13 квітня 2009 року (а.с. 5). Отже, враховуючи положення закону з питань позовної давності, позивач міг звертатися за захистом свого цивільного права до 13 квітня 2012 року включно, однак цього не зробив. Тому, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за доцільне у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку із спливом позовної давності. Частиною 3 статті 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він не укладав з Банком вищезазначеного кредитного договору, на договорі і його додатках стоїть не його підпис, оскільки для зясування вказаних обставин необхідні спеціальні знання, проте від призначеної судом за клопотанням відповідача почеркознавчої експертизи [PERSON] фактично відмовився, не оплативши вартість вказаного дослідження. Аналізуючи зібрані по справі та досліджені у ході судового розгляду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі ст. 256, 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed