Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] спілка «Народний кредит» звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 27 жовтня 2008 року між [PERSON] спілкою «Народний кредит» та членом [PERSON] спілки [PERSON] було укладено кредитний договір № 17-81015/н, згідно якого [PERSON] спілка надала йому кредиту розмірі 5\~000 гривень 00 копійок, плата за користування ким (проценти) становить 0,225 % денних за кожен календарний день користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитного договору згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.04.2009 року з [PERSON] на користь спілки «Народний кредит» було стягнуто суму боргу у розмірі 9\~971,66 грн. коп. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено 27 плат на суму 5\~473,33 грн. 03.12.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 369/10837/14-ц за позовом [PERSON] спілки «Народний кредит» до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 3\~918,51 грн. Таким чином, станом на 01.07.2016 року, розмір інфляційних збитків та 3 % річних становить 4\~719 грн. 69 коп., з яких: 4\~294 грн. 67 коп. інфляційні збитки, 425 грн. 02 коп. 3 % річних. Тому позивач просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] спілки «Народний кредит» інфляційні збитки у розмірі 4\~294,67 грн., 3 % річних у розмірі 425,02 грн., судовий збір 1\~378 грн., а всього 6\~097,69 грн. Представник позивача направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2008 року між [PERSON] спілкою «Народний кредит» та членом [PERSON] спілки [PERSON] було укладено кредитний договір № 17-81015/н, згідно якого [PERSON] спілка надала йому кредиту розмірі 5\~000 гривень 00 копійок, плата за користування ким (проценти) становить 0,225 % денних за кожен календарний день користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитного договору згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.04.2009 року з [PERSON] на користь спілки «Народний кредит» було стягнуто суму боргу разом із судовими витратами у розмірі 9\~971,66 грн. коп. На виконання даного рішення Соломянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 25.05.2009 р. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено 27 плат на суму 5\~473,33 грн. 03.12.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 369/10837/14-ц за позовом [PERSON] спілки «Народний кредит» до [PERSON] про стягнення боргу разом із судовими витратами у сумі 3\~918,51 грн. На виконання даного судового рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист від 17 лютого 2015 року. Згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 01.07.2016 року, відповідно до укладеного кредитного договору у відповідача наявна заборгованість, яка складається з розміру інфляційних збитків та 3 % річних що становить 4\~719 грн. 69 коп., з яких: 4\~294 грн. 67 коп. інфляційні збитки, 425 грн. 02 коп. 3 % річних. Заперечень проти вказаних обставин відповідачем не подано, доказів на підтвердження виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, яке виникло на підставі рішення суду, відповідачем також суду не представлено, як і не подано доказів які б вказували на те, що відповідач у будь - який спосіб оскаржив прийняте рішення суду чи процесуальні дії державного виконавця пов'язані з виконанням рішення суду, таким чином, відповідач знав про наявність грошового зобов'язання перед позивачем та ухиляється від його виконання. Оскільки відповідач не довів наявності підстав, від нього незалежних, щодо невиконання рішення суду і щодо невиконання боргового (грошового) зобов'язання\~\~по відношенню до позивача, то суд при розгляді даної справи виходить з того, що з рішення суду для відповідача виникло грошове зобов'язання перед позивачем, і дане грошове зобов'язання боржник (відповідач) не виконав у повному обсязі без поважних причин, принаймні наявність таких причин він не довів, і не довів наявності обставин для звільнення від даного грошового зобов'язання. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України\~встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. В цих випадках діє загальне правило про припинення грошового зобов'язання його належним виконанням. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, зокрема, ВСУ зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїх грошових зобов'язань з відшкодування позивачу суми заборгованості у повному обсязі за кредитним договором до теперішнього часу не виконав, так само він не виконав у повному обсязі рішення судів, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] були порушені права позивача, а тому вимоги по даному позову підлягають до задоволення. Судові витрати в силу ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved