Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 06 жовтня 2016 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку № 9 по вул.Набережній в с.Сартана м.Маріуполя. Спадкоємцями першої черги є її тітки [PERSON], [PERSON] та її мати [PERSON], яка померла 02.05.2008 року. До дня смерті [PERSON] позивачка постійно підтримувала з нею тісні родинні стосунки та на час смерті бабусі вони проживали разом за зазначеною адресою. У спадковому будинку вона здійснювала поточний ремонт, в міру своїх фінансових можливостей підтримувала його у стані придатному для проживання, від спадщини не відмовлялась та бажає її прийняти. В липні 20017 року вона звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно її бабусі [PERSON], проте їй було відмовлено у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Вказаний строк вона пропустила у звязку з тим, що була юридично необізнана та вважала, що постійно проживаючи у даному житловому будинку вже прийняла спадщину та подальше її оформлення не є потрібним. Крім того, її малолітня донька [PERSON], [INFO], постійно страждає на респіраторні хвороби і хвороби внутрішніх органів травлення та відповідно потребує постійного догляду і піклування більше ніж звичайні діти даного віку, до того ж, дитина знаходиться на обліку в Комунальному закладі «Центр первинної медичної санітарної допомоги № 1 м.Маріуполя», що передбачає часті відвідування лікарні та постійні медичні огляди. На підставі зазначеного просила визнати причину пропуску строку на прийняття спадщини поважною та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 06 жовтня 2016 року, протягом трьох місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги позивачки визнали, не заперечували проти їх задоволення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР № 748511, виданим 02.04.1959 року Червоногвардейським РАЦС м. Макіївки Сталінської області, актовий запис № 630. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 457156, виданого 26.12.1981 року відділом РАЦС Куйбишевського РВК м. Донецька, 26.12.1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 997, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Подолянюк». Відповідно до свідоцтва про народження серії V-НО № 433500, виданого 23.08.1983 року відділом РАЦС Київського райвиконкому м.Донецька [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], актовий запис № 1289. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 127327, виданого 26.04.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку, 26.04.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 152, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Макеєва». Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НО № 298977, виданого 06.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку, [PERSON] померла 02.05.2008 року, актовий запис № 547. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-НО № 964507, виданого 07.10.2016 року Кальміуським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 06 жовтня 2016 року, актовий запис № 1475. З представлених доказів слідує, що позивач є онукою спадкодавця - [PERSON], яка померла 06 жовтня 2016 року, та після якої відкрилася спадщина. У відповідності до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, будинок № 9 по вул. Набережній в с.Сартана м.Маріуполя належить [PERSON]. Відповідно до акту від 04.08.2017 року та довідки № 1684 від 26.07.2017 року, складених виконкомом Сартанської селищної ради Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області, [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації за адресою: м.Маріуполь, с.Сартана, вул. Набережна, буд.9, разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № [NUMBER] від 18.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] перемістилася в м.Маріуполь Донецької області та проживає за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 575045, виданого 11.02.2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області актовий запис № 109, 28.01.2014 року у позивача народилась дочка [PERSON].. Відповідно до довідки КЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м.Маріуполя» № 3 від 18.01.2017 року, [PERSON], [INFO], з 23.04.2016 року перебуває на диспансерному обліку, має статус «дитини-інваліда» та потребує домашнього догляду, що також підтверджується амбулаторною карткою (історією розвитку дитини) [PERSON] № Д9/14/13. Згідно копії спадкової справи № 647/2016 до майна померлої 06.10.2016 року [PERSON], з заявою про прийняття спадщини звернулись: доньки померлої [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є відповідачами у справі. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45652257 від 03.11.2016 року, інформація щодо заповіту, посвідченого від імені [PERSON], у Спадковому реєстрі - відсутня Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України, передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач у передбачений законом шестимісячний строк не подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її бабусі, а також належним чином не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України. Також встановлено, що малолітня дочка позивачки [PERSON], [INFO], з 23.04.2016 року перебуває на диспансерному обліку, має статус «дитини-інваліда» та потребує постійного домашнього догляду, що підтверджується довідкою КЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя» № 3 від 18.01.2017 року та амбулаторною карткою (історією розвитку дитини) [PERSON] № Д9/14/13. Вказана обставина обєктивно унеможливила своєчасне прийняття спадщини та звернення до нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк для оформлення спадкових прав після смерті бабусі [PERSON] Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені доказі, суд вважає доведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та можливість надання додаткового строку в два місяці. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved