Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та, уточнивши позовні вимоги, просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 31 липня 2004 року Відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 677. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, постійні сварки та образи. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2013 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов із зазначених в ньому підстав, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). При розгляді справ про розірвання шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). За змістом ст. 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] заперечує щодо надання строку для примирення та те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, суд з урахуванням вищезазначених норм закону вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved