Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування якого вказала, що 28.04.2007 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказала, що спільне подружнє життя у них не склалося, оскільки відповідач їй зраджує. З 2016 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, відповідач залишив її з дітьми та переїхав проживати до іншої жінки, а тому вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Крім того, вказала, що спору щодо поділу майна між ними немає, їх діти будуть проживати разом з нею, суперечок щодо визначення місця проживання дитини між ними також немає. Зазначила, щодіти повністю перебувають на її утриманні, а відповідач будучи працездатним ніде не працює, у часті в утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. У звязку із чим змушена звернутися до суду та уточнивши свої позовні вимоги просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх синіву твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. Просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей, на один місяць. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, строк на примирення не потрібен, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Кисіль». Відповідач у судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутність, уточнені позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити, зазначив, що строк на примирення не потрібен. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та доказів. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами дійсно 28 квітня 2007 року було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 63. Від сумісного життя сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дітей сторони записані батьками. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 04.04.2018 року № 202 видана Виконавчим комітетом Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області видно, що [PERSON] наймає житловий будинок за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Лебедівка, вул. Вишнева, 14, та проживає за вказаною адресою разом зі своїми дітьми. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 20.04.2018 року № 41 загальна сума доходу останньої за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року без урахування аліментів становить 23 457, 44 грн. Під час розгляду справи з'ясувалося, що сторони однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог\~\~позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України\~\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком\~\~випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При цьому, в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач\~\~[PERSON] інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх синів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття також підлягає задоволенню. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704, 80 гривень та 640 гривень на користь позивача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. За таких обставин, суд, враховуючи вищевказане, вважає, що позов [PERSON] в цій частині позовних вимог також підлягає задоволенню.

Outcome: approved