Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування поданої позовної заяви позивачка зазначила, що 14 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 603. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини сторони не підтримують з травня 2018 року. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує. У звязку із чим з урахуванням уточнень просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? від доходів відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у розмірі ? від доходів відповідача щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи наявна заява, за якою просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 серпня 2015 року в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 603, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №3120055 від 14 серпня 2015 року. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №599257, виданим Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11 жовтня 2016 року. З травня 2018 року шлюбні відносини сторони не підтримують. Відповідно до ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, між ними відсутнє взаємнорозуміння, відбулась втрата почуттів та поваги, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи подану позивачкою заяву, дружині після розірвання шлюбу слід залишити прізвище - «Лебідь». У відповідності до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірвання шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Статтею 180\~СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи,\~що відповідач\~як батько\~зобов'язаний\~утримувати дитину,\~є працездатним,\~має дохід,\~і може\~надавати допомогу,\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~вимог позивачки\~та наявність\~законних підстав\~для їх\~задоволення і\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивачки аліменти\~на утримання\~дитини в\~розмірі у\~розмірі ?\~частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця з 13 серпня 2018 року до моменту досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з частини 4 статті 84 Сімейного Кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відомості про місце роботи та наявність стабільного доходу у відповідача відсутні. Враховуючи той факт, що відповідач є працездатним, інших утриманців немає, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця з 13 серпня 2018 року до моменту досягнення їх дочкою [PERSON], 04 жовтня 2016 року, трьох років, тобто до 04 жовтня 2019 року. В силу п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 704,80 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved