Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

у серпні 2020 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя у зв`язку з інвалідністю. В обґрунтування позову зазначила, що з 08 серпня 1998 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони домовилися, що дружина не буде працювати, а буде вести господарство та виховувати дитину. Позивач вказує, що згідно умов з відповідачем, вона не працювала, вела спільне господарство, та після народження дитини займалася її вихованням. 06 жовтня 2014 року позивач отримала 3 групу інвалідності безстроково, клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 Е89, 0 з ураженням внутрішніх органів. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1251 від 09.10.2014 року встановлено часткове обмеження життєдіяльності та трудової діяльності. Згідно висновку МСЕК рекомендовано лікування у ендокринолога та онколога. Позивач зазначає, що в січні 2020 року її чоловік покинув сім`ю та наразі проживає з іншою жінкою. Перші декілька місяців відповідач надавав кошти на утримання дружини та квартири, в якій позивач проживає, потім перестав їх надавати. Позивач не працює, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100, 0 грн. Інших джерел доходу не має. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку( доходу) та довічно, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць; стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 8500, 0 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою та перебуванням за кордоном. Суд визнає явку відповідача та його представника неповажною, оскільки дата судового засідання погоджувалася в присутності представника відповідача. Крім того, відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечує той факт, що після народження дитини та його вступу до першого класу сторонами було прийняте спільне рішення про те, що дружина не буде працювати, а займатися вихованням дитини та домашнім господарством. В 2014 році, після того, як дружині провели онкологічну операцію, відповідач всіляко підтримував дружину, проте дружина не бажає нічого роботи для того, щоб самоудосконалюватися, вживає алкоголь та сигарети, що призвело до руйнування сім`ї. В січні місяці 2020 року відповідач пішов з сім`ї, залишивши квартиру своїй дружині та подав позов на розлучення. Відповідач вказує, що його дружина отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100, 0 грн щомісячно, а тому підстави для стягнення аліментів на її утримання відсутні. Крім того, відповідач має супутні захворювання, які потребують лікування та витрачання певних коштів. Зважаючи на викладене вище, просить позов залишити без задоволення. Заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, з 08 серпня 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони домовилися, що дружина працювати не буде, а вестиме домашнє господарство та буде займатися вихованням дитини, про що не заперечує у відзиві відповідач. З 1998 року позивач не працює, веде спільне сімейне господарство та займалася вихованням дитини. 06 жовтня 2014 року позивач отримала 3 групу інвалідності безстроково, клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 Е89, 0 з ураженням внутрішніх органів. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1251 від 09.10.2014 року встановлено часткове обмеження життєдіяльності та трудової діяльності. Згідно висновку МСЕК рекомендовано лікування у ендокринолога та онколога. В січні місяці 2020 року відповідач покинув сім`ю та виїхав на інше місце проживання, грошові кошти на утримання дружини-інваліда не сплачує. Статтею 76 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік , колишня дружина можу надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подачі позовної заяви. Оскільки за домовленістю сторін, відповідачка з 1998 року не працює та знаходиться на утриманні свого чоловіка, власного доходу не має, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем допомоги на утримання своєї дружини- інваліда. Суд вважає, що отримання допомоги по інвалідності у розмірі 2100, 0 грн не позбавляє позивача права на утримання аліментів від чоловіка та не звільняє відповідача від відповідальності щодо надання допомоги дружині-інваліду, а тому позов про стягнення аліментів на утримання позивача з дати подачі позову та довічно підлягає задоволенню.

Outcome: approved