Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на автомобілі марки «Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] , та «Мерседес-Бенс» 313, д.н.з. [NUMBER] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В основу своїх позовних вимог [PERSON] зіслалася на те, що вона з 01 жовтня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю, зокрема: автомобілі марки «Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] , та «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , якими до розірвання шлюбу вони спільно користувалися. На інше спільне майно вона не претендує, просила визнати за нею вправо власності на автомобілі. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, та просила визнати за нею право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . Окрім цього, позивачка доповнила, що [PERSON] до фактичного розірвання шлюбу, в період коли вони спільно не проживали, відчужив автомобіль «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , а кошти витратив на власний розсуд. Виходячи з даної обставини, вона просить присудити їй автомобіль, що на даний час є в наявності. Вважає запропонований нею варіант розподілу майна найбільш прийнятним, оскільки зважаючи на її матеріальний стан, та сімейні обставини вона не буде мати змоги придбати автомобіль, що є необхідним для забезпечення нормального розвитку їхнім з відповідачем дітям. Будучи допитаним в попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнав. Суду пояснив, що автомобіль «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] дійсно відчужений в період шлюбу, вартість автомобіля становила 230402 гривні. Кошти він витратив на потреби сім`ї, а більша частина грошей пішла на ремонт автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки він залишив позивачці нерухоме й все рухоме майно, що було ними придбане, тому вважає, що автомобіль повинен залишитися у нього. Учасники справи у судове засідання не прибули. Позивачка направила суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення заперечень не має. Відповідач, був належним чином повідомлений про час та день розгляду справи, причини неявки у судове засідання невідомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ст. 247 ч.2 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 09 лютого 2018 року [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання договору дарування договором купівлі-продажу та поділ майна подружжя, в якій просив постановити рішення, яким визнати договір дарування земельної ділянки від 31.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д. і зареєстрований в реєстрі за № 870 , договором купівлі- продажу. Провести поділ майна подружжя визнавши за ним право власності в цілому на автомобіль марки «Мерседес-Бенс Спринтер», Д. Н .З. [NUMBER] , вартістю 287186,15 грн. Решту майна подружжя, що складається з: земельної ділянки площею 0,1032 га, яка розташована по [ADDRESS] , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , та фундаменту під житловий будинок і фундаменту під паркан, які розміщені на ній, вартістю 254214 грн.; будівельних матеріалів ( цегла півторачка -5000шт., цегла півторачка 6000 шт., цегла ціла - 5000 шт., пиломатеріали - 30м. куб.), вартістю 105520 грн., віконних блоків, вартістю 35433 грн., стінки-вітальні коричневого кольору, плита МДФ (3,5 м довжиною) вартістю 5600 грн., телевізора марки «Самсунг» діаметром 32(плазма) вартістю 5000 грн., дивана-ліжка (1,5 спальне) вартістю 2100 грн., пральної машинки марки «Беко» вартістю 4800 грн., посудомийної машинки марки «Аек» (б/у) вартістю 800 грн., холодильника марки «Сіменс» (б/у, 2-х камерний, 1,9 м висотою) вартістю 1500 грн., залишити [PERSON] . Ухвалою Рожнятівського районного суду від 04 липня 2019 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Судом встановлено, що рішенням Рожнятівського районного суду від 21 вересня 2017 року між сторонами розірвано шлюб, який було зареєстровано 01 жовтня 2003 року. За час спільного проживання у шлюбі сторонами придбане майно, в тому числі автомобіль марки Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , та автомобіль марки «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , який 02 вересня 2017 року зареєстрований на нового власника (а.с.16,68,69). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Зважаючи на вищевикладені обставини, відсутність належних доказів на спростування матеріально-правової презумпції спільності майна подружжя, суд приходить до переконання, що автомобіль марки автомобіль марки «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , який 02 вересня 2017 року зареєстрований на нового власника був спільною власністю [PERSON] та [PERSON] , як колишнього подружжя, а отже підлягав поділу. За положеннями ч. 1 ст. 69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. До розірвання шлюбу , тобто 02 вересня 2017 року [PERSON] відчужив спірний автомобіль марки «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , вартість його становила 230422 гривні 10 копійок, що підтверджено копією договору (а.с.17). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п.22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 02 вересня 2017 року відчужив спірний автомобіль, тобто в період коли в провадженні суду перебував його позов про розірвання шлюбу. Разом з тим, згоди на відчуження даного автомобіля [PERSON] , не давала і матеріали справи таких даних не містять. Право на 1/2 частину, виручених від реалізації цього автомобіля коштів мала [PERSON] , однак [PERSON] розпорядився ними на власний розсуд. Судом встановлено, що автомобіль марки «Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] , на даний час є в наявності, та перебуває у розпорядженні [PERSON] . З метою збереження балансу інтересів подружжя, виходячи з принципу рівності кожного з подружжя на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] , щодо присудження їй автомобіля «Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] оскільки, на переконання суду, такий варіант є найбільш прийнятним для ухвалення законного рішення. При цьому суд враховує, що вартість відчуженого відповідачем автомобіля марки «Мерседес-Бенс» 313 , д.н.з. [NUMBER] , станом на 02 вересня 2017 року становила 230422 гривні 10 копійок, а вартість автомобіля марки Мерседес-Бенс Спринтер», д.н.з. [NUMBER] , станом на 25 січня 2018 року становить 287186 гривень 15 копійок. Сторони в судовому засіданні погодилися, що на даний час вартість спірних автомобілів є приблизно однаковою. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, при подачі позову до суду позивачкою оплачено судовий збір в сумі 670 гривень, вартість майна яке підлягає поділу становить 287186 гривень 15 копійок, оскільки позов підлягає повному задоволенню, то з відповідача на корить держави слід стягнути частину недоплаченого судового збору в розмірі 2202 грн. та на користь позивачки 670 гривень оплаченого нею судового збору, відповідно до вимог ст.114 ЦПК України.

Outcome: approved