Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на ? частину житлового будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що з 6 листопада 2007 року до 10 грудня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а також з червня 2003 року по 6 листопада 2007 року та з січня 2013 року проживала однією сім»єю з ним без реєстрації шлюбу. [INFO] року [PERSON] помер. Посилаючись на те, що у лютому 2007 року за спільні кошти вони придбали будинок [ADDRESS], однак у договорі купівлі-продажу покупцем було зазначено тільки [PERSON], вона прохала встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та померлого [PERSON] у період з червня 2003 року по 6 листопада 2007 року, визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач пояснила, що з червня 2003 року до весни 2004 року вона разом з померлим проживала однією сім»єю у її матері у Криму. З весни 2004 року по листопад 2006 року вони проживали окремо: вона у Криму, а він - у смт. Арбузинка у своєї тітки. У листопаді 2006 року вона теж переїхала до померлого і разом з ним вони жили у його тітки до 23 лютого 2007 року, коли вони придбали собі будинок та стали проживати там. Уточнила, що факт проживання однією сім'єю їй був необхідний для визнання права власності на ? частину житлового будинку як половину майна спільної власності її та [PERSON] як подружжя. Представник відповідача підтримав вимоги позивача. Відповідач, його законний представник заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, пояснила суду, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги по закону після смерті [PERSON], позивач же може бути спадкоємцем 4 черги у разі встановлення такого за рішенням суду. Із розписки, наданої суду видно, що колишній власник будинку [PERSON] отримала гроші за будинок у розмірі 6300 грн. від тітки померлого у присутності померлого [PERSON] Зазначила, що факт спільного проживання не може бути підставою для визнання будинку спільною власністю. Відсутні підтвердження позивача про купівлю будинку за спільні кошти. Постійного заробітку у період купівлі будинку ні позивач, ні померлий не мали. Власні заощадження позивач до купівлі будинку витратила на похорон власного сина. Будинок був придбаний померлому за кошти його рідної тітки [PERSON] у розмірі 6300 грн. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За положеннями частин 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюються на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з пояснень сторін, свідків у судовому засіданні позивач [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2003 року до весни 2004 року, з листопада 2006 року по 6 листопада 2007 року, вели спільне господарство, придбали меблі. Факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2006 року по 6 листопада 2007 року фактично відповідачем не заперечувався. З свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого 30 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси видно, що шлюб між останніми розірвано 30 березня 2004 року, про що зроблено запис за № 234. Таким чином, підстав для визнання факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з червня 2003 року до весни 2004 року немає, поскільки останній у цей час перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Крім того, відповідно до 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України, за нормами якого судом вирішено спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч.1 ст. 58 Конституції) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. А тому не можна встановлювати факт спільного проживання сторін з червня 2003 року по 1 січня 2004 року, оскільки діючим законодавством України, якій діяв до 2004 року встановлення такого факту не мало правового значення. За нотаріально посвідченим державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 лютого 2007 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав цілий житловий будинок з усіма господарськими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. 6 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області, який був розірваний 10 грудня 2012 року. [INFO] року [PERSON] помер. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказуваннями, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доводи позивача про те, що будинок придбано частково за заощадження померлого, частково за кошти від його заробітків, а частково за позичені кошти не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, поскільки вона не надала суду доказів і не змогла пояснити суду розмір заощаджень, розмір коштів від заробітків, розмір позичених коштів та у кого позичались ці кошти. Однак вона вважала кошти, на які придбаний будинок, сіпльними. Відповідач, у свою чергу, надав докази про те, що спірний будинок був придбаний за кошти тітки померлого [PERSON] у розмірі 7000 грн., з яких 6300 грн. було передано продавцю, а 700 грн. було витрачено на реєстрацію договору купівлі-продажу, пославшись на показання свідків [PERSON], [PERSON], розписку про отримання грошових коштів. За твердженням відповідача, ці кошти є боргом [PERSON] перед матір'ю померлого [PERSON], які [PERSON] заплатила за придбання будинку для померлого. Вказані доводи відповідача не мають правового значення, поскільки тітка померлого за материні гроші бажала придбати будинок не для себе, а для проживання померлого та його сім»ї. Тобто вказані кошти не можуть бути особистими коштами [PERSON] і вважатися його особистою приватною власністю у розумінні п.3 ч.1 ст. 57 СК України. Договір купівлі-продажу у частині покупця не оспорювався, вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок вказаними особами до суду не пред'являлися. Договір дарування коштів на придбання будинку відсутній. Також відсутні письмові докази, які б підтверджували борг матері померлого перед своєю сестрою. За такого суд вважає, що спірний житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як набутий ними за час спільного проживання однією сім'єю у порядку ст. 74 СК України, частка кожного з власників при цьому складати ? частину житлового будинку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial