Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просила винести рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права власника щодо користування та розпорядження квартирою № 59 у буд. № 242 по Салтівському шосе у м. Харкові, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою, та зобовязати Фрунзенський РВ Державної міграційної служби України зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що квартира № 59 у буд. № 242 по Салтівському шосе у м. Харкові належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2014 року. На теперішній час у квартирі зареєстровані: [PERSON], її донька - [PERSON] та її колишній чоловік - [PERSON] Відповідач у вказаній квартирі фактично не проживає з листопада 2014 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його речі у квартирі відсутні. Добровільно знятися з реєстраційного обліку у квартирі № 59 у буд. № 242 по Салтівському шосе у м. Харкові [PERSON] не бажає, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення представник не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи Фрунзенського РВ ДМС України в Харківській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири № 59 у буд. № 242 по Салтівському шосе у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3153 (а.с. 8-9). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком попереднього власника квартири [PERSON] (а.с. 13), зареєстрований у цій квартирі (а.с. 7), але фактично в ній не проживає з листопада 2014 року, його речі в квартирі відсутні, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не оплачує. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно\~до ст. 391 КПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, реєстрація у квартирі інших осіб, які не є членами сімї власника житла - позивача по справі, обмежує право користування власністю останнього, а тому підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою у спосіб визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаного Закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Згідно ч. 1\~ ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial