Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 17 вересня 2015 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] договір оренди належної йому земельної ділянки. Договір було укладено строком на 10 років. 26 вересня 2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Соколенко Д.В. зареєстровано право оренди ділянки. Відповідно до умов договору орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди за призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та зобов'язався щорічно в строк до 30 грудня поточного року сплачувати орендну плату в грошовій або іншій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки ділянки, що на момент укладення договору становило 5 047,48 грн., з можливістю проведення індексації, а після закінчення строку дії договору - повернути її орендодавцю у стані, не гіршому ніж на момент отримання в оренду. Проте відповідач порушив істотні умови договору оренди, оскільки протягом 2015-2017 років не сплачував орендну плату. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просив достроково розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Водночас уточнили, що в листопаді 2013 року [PERSON] дійсно передав позивачу кошти в розмірі 10 000 грн. в якості орендної плати за п'ять років користування земельною ділянкою Однак ці кошти - це орендна плата за п'ять попередніх років користування ділянкою. Орендну плату за 2015-2017 роки позивач не одержував. За наведеного просили розірвати договір оренди землі в судовому порядку. Відповідач ФОП [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти позову, вказували на те, що в 2013 році сторони розпочали перемовини щодо подальшого укладення договорів оренди належних [PERSON] двох земельних ділянок. 03 листопада 2013 року відповідач на прохання позивача, який терміново потребував значних коштів на лікування, наперед (до укладення договорів оренди та до початку користування земельними ділянками) повністю розрахувався з позивачем по сплаті орендної плати за п'ять років в розмірі 3 000 доларів США. З 2014 року ФОП [PERSON] почав користуватися ділянками. 17 вересня 2015 року сторони офіційно оформили між собою орендні відносини, в тому числі уклавши договір оренди земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також вказували на те, що до 2013 року (включно) вказана земельна ділянка перебувала в користуванні іншого орендаря ([PERSON]), а тому твердження про те, що отримані позивачем від відповідача кошти, є платою за користування ділянкою за минулі роки, є надуманими. Виходячи з цих обставин просили відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача ФОП [PERSON], його представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,5648 га., розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 листопада 2011 року, реєстр. №482200001000413 та іншими доказами (а.с. 7-8, 30-32). 17 вересня 2015 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] договір оренди належної йому земельної ділянки (а.с. 25-35). Договір було укладено строком на 10 років. 26 вересня 2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Соколенко Д.В. зареєстровано право оренди ділянки. Відповідно до умов договору орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди за призначенням (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та зобов'язався щорічно в строк до 30 грудня поточного року сплачувати орендну плату в грошовій, натуральній або відробітковій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки ділянки, що на момент укладення договору становило 5 047,48 грн., з можливістю проведення індексації, а після закінчення строку дії договору - повернути її орендодавцю у стані, не гіршому ніж на момент отримання в оренду. Аналізуючи доводи сторін, їх представників, суд виходить з наступного. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати, а орендар повинен своєчасно вносити орендну плату. Відповідно до ч. 4 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. На вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічні умови містить й договір оренди землі: п.п. 4.1, 4.5-4.6: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату в грошовій, натуральній або відробітковій формі один раз на рік - не пізніше 30 грудня поточного року; п.п. 9.1-9.2: орендодавець має право вимагати, а орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату; п. 12.4: дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Як встановлено п. «д» ч. 1 ст. 144 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. В постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6?977цс16 висловлено правову позицію, що закон вимагає систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Разом з тим в постанові від 20 червня 2018 року у справі №392/277/16-ц Верховний Суд погодився з висновками місцевого та апеляційного судів про те, що внесення орендарем орендної плати авансом, за декілька років наперед, та, в зв'язку з цим, невнесення щорічної плати за оплачені періоди, не може вважатися систематичною несплатою орендної плати. З наявної в матеріалах справи копії розписки (а.с. 36) вбачається, що 03 листопада 2013 року позивач отримав від [PERSON] орендну плату за користування земельними ділянками, належними [PERSON] на підставі Державних актів серії [NUMBER] та [NUMBER]. В розписці зазначено, що орендна плата виплачена за п'ять років в повному обсязі. Факт отримання орендної плати спочатку заперечувався, проте в подальшому був визнаний позивачем. Вказаний факт також знайшов своє підтвердження показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що 03 листопада 2013 року за місцем мешкання позивача [PERSON] в їх присутності передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США. З розмови сторін вони зрозуміли, що передані кошти - це орендна плата за землю, передана авансом в рахунок оплати за майбутнім договором оренди. Після передачі [PERSON] написав, підписав та передав [PERSON] розписку про отримання коштів. З показань свідка [PERSON] вбачається, що позивач дійсно отримав від відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою. Проте суд критично ставиться до показань свідка, що [PERSON] отримав від [PERSON] плату в розмірі 10 000 грн., оскільки вказана інформація відома свідку не особисто, а зі слів позивача. Також суд не може прийняти до уваги доводи сторони позивача та показання свідка [PERSON] в тій частині, що отримані 03 листопада 2013 року [PERSON] кошти - це отримана від [PERSON] орендна плата за п'ять попередніх років користування ділянкою, оскільки вони спростовуються: -показаннями свідка [PERSON], яка пояснила, що до 2013 року (включно) саме [PERSON] користувався належною позивачу земельною ділянкою, зокрема здійснював обробіток землі, сплачував [PERSON] орендну плату. В кінці 2013 року [PERSON] припинив з [PERSON] орендні відносини. З 2014 року належною позивачу ділянкою користується [PERSON], він же сплачує земельний податок. До 2014 року відповідач в орендних відносинах ні з ким, в тому числі з позивачем не перебував; -показаннями свідка [PERSON], який пояснив, що до 2013 року (включно) він дійсно орендував у позивача належну останньому земельну ділянку. Орендні відносини продовжувалися близько чотирьох - п'яти років. В кінці 2013 року свідок припинив орендні відносини, розрахувався з позивачем та запропонував [PERSON] передати ділянку в користування [PERSON] В подальшому сторони обумовили та оформили між собою орендні відносини. З матеріалів справи також вбачається, що: - протягом 2015-2017 років відповідач сплачував податок за оренду належної позивачу землі, виходячи з узгоджених в договорі оренди нормативної грошової оцінки ділянки та орендної плати (а.с. 9, 51-62); - під час оформлення в 2015-2017 роках субсидії [PERSON] надавав посадовим особам Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради довідки про отримані доходи, до яких були включені доходи у вигляді плати за здачу в оренду земельної ділянки, тобто не заперечував проти факту отримання в якості прибутку цих сум у відповідних роках (а.с. 10-12). З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку вбачається, що отримані в 2013 році позивачем в якості орендної плати в рахунок майбутніх орендних платежів за п'ять років кошти відповідають узгодженому в договорі оренди розміру орендної плати за відповідний період (а.с. 49-50). Таким чином, на думку суду, позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт систематичного невнесення ФОП [PERSON], як орендарем, орендної плати протягом 2015-2017 років, оскільки вказані доводи спростовані наданими стороною відповідача доказами. Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed