Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.04.2005 між ним та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 36 000,00 доларів США. 01.07.2009 відповідачем було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на належну позивачу квартиру на користь ПАТ «Родовід Банк». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі №755/17021/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2016, виконавчий напис, вчинений відповідачем, визнано недійсним. Однак, як зазначає позивач, діями відповідача, які полягли у вчиненні недійсного виконавчого напису, незаконно було обмежено його в праві власності. Також, постраждала репутація позивача, у зв'язку з чим 16.09.2009 його звільнили з посади директора з продажу ТОВ «Консалтингова група «Партнер». Позивач не зміг повернутися на роботу в банківські структури, де він працював з 2004 по 2008 роки, та тривалий час був безробітним, що позбавило його права на отримання заробітної плати, у зв'язку з чим він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 355 860 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, зазначає, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 5 000 грн. 00 коп., та яку також просить стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило, разом з тим, відповідача подав до суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову. За цих обставин, суд на підставі ч.2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.04.2005 між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено Кредитний договір №28.3/І-005.05.1, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 36 000,00 доларів США. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі №755/17021/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2016, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON]., зареєстрований за №599 про звернення стягнення на нерухоме майно визнано недійсним. (а.с. 18-33) У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, для застосування ст. 27 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає можливість відшкодування потерпілому завданої шкоди у випадку незаконних дій приватного нотаріуса при наявності в діях приватного нотаріуса вини у формі умислу чи необережності (недбалості), є необхідним встановлення всіх складових правопорушення, при наявності яких настає цивільна відповідальність за завдану шкоду. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про нотаріат», шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості нотаріуса, відшкодовується в повному обсязі. Статтею 28 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії та/або іншої дії, покладеної на нотаріуса відповідно до закону, приватний нотаріус зобов'язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто цивільним законодавством України передбачено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Так, Закон України «Про нотаріат» не ставить відповідальність нотаріуса в залежність від форми вини. Положення ст.ст. 21, 27 Закону України «Про нотаріат» не вказують на винність поведінки нотаріуса як підставу для покладення на нього відповідальності. При з'ясуванні цього питання потрібно керуватися загальними нормами цивільного права. Водночас, законодавство України передбачає два види відповідальності - договірна та позадоговірна. Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність при наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави позадоговірної відповідальності містяться в пункті 2 ст.1166 ЦК України, які передбачають звільнення особи від відшкодування шкоди у випадку, якщо вона доведе, що шкоду заподіяно не з її вини. Враховуючи позицію Верховного Суду України, а також оглядову практику Вищого господарського суду України (лист від 14.01.2014 №01-06/20/2014) по справам про стягнення упущеної вигоди, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, виходячи з того, що позивач просить стягнути упущену вигоду, а для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування упущеної вигоди, слід встановити не тільки наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і те, що позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, якби не вчинений відповідачем виконавчий напис. Водночас, суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів того, що стосовно відповідача ухвалено вирок, яким було б підтверджено його незаконні дії або недбалість, що призвели до спричинення шкоди. Також, матеріали справи не містять судового рішення, що набрало законної сили, яким визнано дії приватного нотаріуса незаконними і встановлено причинно-наслідковий зв'язок між цими діями та заподіяною позивачу шкодою. Разом з тим, не було предметом позову у справі №755/17021/14-ц, на рішення в якій посилається позивач, незаконність дій нотаріуса та незаконність вчиненої нотаріальної дії. Крім того, як вбачається з копії трудової книжки, 16.09.2009 позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. З огляду на викладене, не знайшов свого підтвердження факт звільнення 16.09.2009 позивача з роботи через вчинення відповідачем виконавчого напису. Поряд з цим, слід зазначити, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач припинив свою нотаріальну діяльність відповідно до Наказу «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]» №341/6 від 02.06.2006. На підставі викладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення збитків є такими, що не підлягають задоволенню. Не підлягають і задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом приймається до уваги те, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і діями відповідача та вина відповідача в її заподіянні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed