Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

у своїй позовній заяві позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 21 578,08 грн. з яких 20000,00 грн. - безпідставно набуті кошти; 960,00 грн. інфляційні втрати; 618,08 грн. три проценти річних. В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] -адвокат Шипов К.Ю. зазначив, що 01 травня 2021 року позивачем через систему електронного банкінгу АТ «Райффайзен банк» зі своєї банківської платіжної картки № [NUMBER] на платіжну картку відповідача № [NUMBER] АТ «КБ ПриватБанк», було здійснено помилковий переказ грошових коштів в сумі 60000,00 грн. Даний платіж було здійснено внаслідок технічної помилки, при цьому між позивачем та відповідачем не було жодних договірних, трудових чи інших правовідносин, які могли б слугувати правовим підґрунтям для переказу коштів. В подальшому, позивач спромігся встановити контакт із відповідачем та надав йому свої платіжні реквізити в АТ «КБ ПриватБанк» для повернення безпідставно отриманих коштів на такі реквізити. Після повідомлення [PERSON] . [PERSON] своїх платіжних реквізитів, останній 26 липня 2021 року повернув позивачу 20000, 00 грн. на картку № [NUMBER] . У зв`язку неповним поверненням [PERSON] безпідставно отриманих ним коштів та зволіканням із поверненням решти 40000,00 грн., 27 серпня 2021 року на його адресу було направлено відповідну вимогу № 69 про необхідність в триденний термін повернути кошти та попередження про можливість нарахування санкцій. У відповідь на таку вимогу, 03 вересня 2021 року відповідач перерахував позивачу 20000,00 грн. на вищевказану картку АТ «КБ ПриватБанк». 13 вересня 2021 року відповідачу було направлено вимогу № 72 про необхідність повернення залишку коштів сумі 20 000,00 грн., з аналогічним попередньому попередженням про можливість застосування санкцій у разі неповернення коштів. Станом на день пред`явлення позову дана вимога не задоволена, кошти не повернуті. Таким чином, відповідач без достатньої правової підстави в період з 01 травня 2021 року по 25 липня 2021 року фактично користувався коштами позивача в сумі 60000,00 грн.; в період з 26 липня 2021 року по 02 вересня 2021 року користувався коштами в сумі 40000,00 грн., а в період з 03 вересня 2021 року користується коштами позивача в сумі 20000,00 грн., які протиправно не повертає. У зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 21 578,08 грн. з яких 20000,00 грн. - безпідставно набуті кошти; 960,00 грн. інфляційні втрати; 618,08 грн. три проценти річних. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, вказав, що відповідач 18 листопада 2021 року повернув позивачу ще 5000 гривень, тому до стягнення підлягає 16578 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 80 коп. Відповідач у судове засідання не з`явився хоч про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток по зареєстрованому місцю проживання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що 01 травня 2021 року [PERSON] через систему електронного банкінгу АТ «Райффайзен банк» зі своєї банківської платіжної картки № [NUMBER] на платіжну картку відповідача № [NUMBER] АТ «КБ ПриватБанк», було здійснив переказ грошових коштів в сумі 60 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 87559735 (а.с.6). 26 липня 2021 року [PERSON] повернув [PERSON] 20000, 00 грн. на картку № [NUMBER] згідно квитанції № P24A1389914118C2240 (а.с.11). 03 вересня 2021 року [PERSON] перерахував [PERSON] ще 20000,00 грн.( а.с.10). Згідно вимоги № 72 від 13 вересня 2021 року (а.с.14) [PERSON] було повідомлено про необхідність повернення залишку коштів сумі 20000,00 грн., з попередженням про можливість застосування санкцій у разі неповернення коштів. Відповідач 18 листопада 2021 року повернув позивачу ще 5000 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом приписів глав 82 і 83Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням того, що відповідач повернув позивачу за період з моменту зарахування коштів до моменту пред`явлення позову 40000 гривень, а в процесі розгляду справи повернув, ще 5000 гривень, суд приходить до однозначного висновку, що кошти відповідачу були надіслані помилково. Суд, вважає достовірним розрахунок проведений позивачем не отриманих процентів від суми позики, а позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.11,208,509,530, 1212 ЦК України,

Outcome: approved