Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і з урахуванням його збільшення (а.с. 34-35) обґрунтовав його тим, що 08.08.2013 року, він уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 159860,00 грн. з вказанням еквіваленту 20000 доларам США з умовою їх повернення до 08.08.2014 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув частково: 28.12.2016 на суму 4200 грн., що еквівалентно 114,71 доларам США; 10.02.2017 на суму 3100 грн. що еквівалентно 157,59 доларам США. Іншу частину боргу відповідач не повернув. Вважає, що оскільки були повернуті йому відповідачем два платі на вищевказані суми, тому відповідності до чч.1,3 ст.264 ЦПК України, 10.02.2017 перервався строк позовної давності . У зв'язку з цим, з посилкою на стст.524,533,536,625,1046-1048 ЦК України, просив стягнути з останнього на його користь : борг за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день платежу ( станом на 04.08.2017 (дата звернення до суду із даним позовом)) в розмірі 517715,04 грн., що є еквівалентом 20000 доларам США ; процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 08.08.2013 по 08.08.2014 в розмірі 32393,85 грн. станом на 04.08.2017 ; процентів за період прострочення виконання грошового зобов'язання на рівні облікової ставки НБУ за період з 09.08.2014 по 03.08.2017 у сумі 290657,99 грн. станом на 04.08.2017 ; 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 09.08.2014 по 03.08.2017 у сумі 46424,14 грн. станом на 04.08.2017; визнати терміни позовної давності за договором позики такими, що переривалися 10.02.2017. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові, просив їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що грошові кошти відповідач від нього за розпискою отримував у гривні, але щоб себе убезпечити , у розписці був вказаний еквівалент у 20000 доларах США , тому усі розрахунки за позовом він виходячи із ст. 533 ЦК України, проводив у гривнях виходячи з офіційного курсу долара США на день платежу, тобто 04.08.2017 року - день звернення до суду із даним позовом. Відповідач та його представник [PERSON] до судового засідання не з'явились по невідомим причинам. Представник відповідача (а.с. 30-31) попередньо подав через канцелярію суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог позивача, оскільки вважає, що в розписки від 08.08.2013 відсуне зобов'язання повернути відповідачу борг в грошовому еквіваленті до долара США ; чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти так як облікова ставка встановлена НБУ стосується лише гривні; приведені розрахунки позивача за курсом валют не є сталою величиною так як змінюється щоденно. Суд, з урахуванням міркування позивача, який не заперечував , вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, оскільки вказані особи належним чином були повідомленні судом про дату, час та місце проведення судового засідання. Вислухавши вступне слово позивача, вивчивши заперечення та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає , що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими які підлягають до часткового задоволення виходячи з такого. Судом установлено, що відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 159860 гривень на підтвердження цього відповідач написав розписку від 08.08.2013року ; позивач надав як доказ суду вказану розписку.( а.с. 14) Зі змісту вказаної розписки судом убачається, що відповідач зобов'язався повернути борг в термін до 08.08.2014. Також в даній розписці зазначений еквівалент суми боргу в розмірі 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ на 08.08.2013. ( а.с. 14) Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи № 6-63цс13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вище вказаного, меж позовних вимог та наданих доказів, суд дійшов до висновку що між сторонами 08.08.2013 був укладений договір позики у формі розписки, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у гривнях в розмірі 159860,00 грн. та зобов'язався повернути дану суму у гривнях до 08.08.2014 . Факт надання та отримання грошових коштів у борг в гривнях сторонами не заперечувалося. Письмових доказів про повернення позивачу вищевказаної суми боргу- відповідачем суду не надано , даний факт не спростовувався і представником відповідача у своїх запереченнях на позов. Також позивачем не надано доказів в обґрунтування позовних вимог про те, що відповідач повертав йому частково борг : 28.12.2016 на суму 4200 грн. та 10.02.2017 на суму 3100 грн. Тому суд вважає , що підлягає до стягнення з відповідач на користь позивача сума боргу за розпискою від 08.08.2013 у розмірі 159860,00 грн. Посилання у позові і доданий розрахунок позивача суми боргу за розпискою виходячи із грошового еквівалента 20000 доларів США із переведення у гривну на день звернення до суду із позовом суд вважає хибним, оскільки хоча в розписці і міститься зазначення еквівалент в доларах, але в розписці не міститься вимог щодо зобов'язання [PERSON] повернути борг у розмірі грошової суми еквівалентній 20000 доларів США. Оскільки судом встановлено, що відповідач не повернув суму боргу, тому у зв'язку з порушенням взятого на себе зобов'язання наступає відповідність визначена законом ( ч.2 ст.625, ч.1 ст.1048 ЦК України), а саме підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у загальному розмірі- 89749,34 грн. ( вісімдесят дев'ять тисяч сімсот сорок дев'ять гривень 34 копійки), виходячи з періоду 09.08.2014 по 07.07.2017 та зазначеної позивачем облікової ставки НБУ у Додатку № 3 ( а.с.37), але з розрахунку суму боргу в розмірі 159860,00 грн. І ця сума вважається процентами від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки зазначена у цьому Додатку позивачем кількість днів та розмір облікової ставки відповідає дійсності та підтверджується витягами з сайту НБУ України, тому при розрахунку сумо вказаної суми суд взяв цю кількість днів та розмір облікової ставки. ( а.с. 15-21) У задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача суму процентів за період прострочення виконання грошового зобов'язання слід відмовити , оскільки ст. 1048 ЦК України передбачає , одержання позикодавецем від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ , якщо договором не встановлений розмір процентів. Нормами ЦК не передбачена цивільно-правова відповідальність боржника за порушення зобов'язання сплачувати проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання. Також підлягає до часткового задоволення позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання на загальну суму 14334,84 грн.( за період з 09.08.2014 по 03.08.2017 , із розрахунку кількості днів в 1091 та з урахування суми боргу в 159860,00 грн. В решті цієї вимоги відмовити з обґрунтування наведених судом вище. У задоволені вимоги позивача про визнання термінів позовної давності за договором позики такими, що переривалися 10.02.2017, слід відмовити , оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що відповідач сплатив йому двома платежами частку боргу. З урахування недоведеності позивачем сплати частки боргу , суд ухвалює рішення про повне стягнення боргу з відповідача в розмірі 159860,00 грн. Суд звертає уваги сторін, що усі розрахунки в даному рішенні судом проведені в межах періоду заявленого позивачем у позові, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених позивачем позовних вимог. Підлягає також до стягнення з відповідача на користь позивача частково понесені судові витрати по спалі судового збору у розмірі 2639,44 грн., у порядку ст. 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позов частково на загальну суму 263944,18 грн.

Outcome: partial