Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON]\~звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпровського міського управління юстиції, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Олександра Матросова, буд. 9. В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що у вересні 1986 року до неї звернулися [PERSON] та його дружина [PERSON] та запропонували придбати у них частину домоволодіння по вул. Олександра Матросова, буд. 9, у місті Дніпро. 18 вересня 1986 року у присутності свідків вони уклали договір купівлі-продажу частини домоволодіння загальною площею 23 кв.м., який не був посвідчений нотаріально. 28 грудня 2000 року позивач уклала договір довічного утримання з [PERSON], за яким позивач отримала у власність 1/2 частину домоволодіння з відповідними господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вул. Матросова, буд. 9. 17 січня 2007 року [PERSON] померла. Позивач проживає в указаному домоволодінні зі своєю родиною більше 10 років, заволоділа майном добросовісно за домовленістю з власником та вживає заходів щодо збереження майна, а тому у позивача наявні законні підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю (а.с.3-6). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2017 року указана позовна заява передана для розгляду 22 серпня 2017 року судді Ходаківському М.П. (а.с.1) Ухвалою судді від 28 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради, за участі третьої особи: Реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю (а.с.32). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.53). Представник Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав до суду письмові пояснення, у яких просив прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі (а.с.38-41). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 28 грудня 2000 року належить 1/2 частина домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. О. Матросова, буд. 9 (а.с.11). Починаючи з 23 січня 1987 року [PERSON] зареєстрована у вказаному домоволодінні (а.с. 7-8, 24). У позовній заяві [PERSON] в обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. О. Матросова, буд. 9, за набувальною давністю посилається на положення ст. 344 ЦК України, а також ті обставини, що вона фактично купила 1/2 спірного домоволодіння у [PERSON] та [PERSON] на підставі договору від 18 вересня 1986 року, який не був посвідчений нотаріально, та укладений у присутності свідків. Положеннями ст. 41 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, та ст. 321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зважаючи на те, що як на момент фактичного отримання майна позивач посилається на правовідносини щодо угоди купівлі-продажу зазначеної частини домоволодіння, а відтак положення ст. 344 ЦК України на правовідносини, що склались між сторонами не поширюються, оскільки позивач не вважає себе володільцем чужого майна, з огляду на те, що вважає його придбаним на законних підставах за домашньою угодою від попереднього володільця, а договір не посвідчено нотаріально через незалежні від неї обставини, то і підстав для визнання за нею права власності саме на підставі приписів ст. 344 ЦК України немає. Отже, обраний позивачем спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed