Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, залишити проживати з нею дітей та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Cвої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 листопада 2005 року. Від спільного подружнього життя мають двоє неповнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість. Відповідач перестав поважати її як дружину, ставиться до неї зневажливо та агресивно. На даний час вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, на розірванні шлюбу настоює, зазначає, що наданий судом строк для примирення результатів не дав, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи у судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу подружжя має двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та довідкою про склад сім»ї № 751, виданою 07 вересня 2016 року Дубівською сільською радою (а. с. 5, 6, 9). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога є підставною і підлягає до задоволення. Оскільки неповнолітні діти сторін проживають з матірю, спір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, то суд вважає за потрібне дітей залишити проживати з позивачкою. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved