Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У серпня 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання права на виїзд їх малолітньої дитини за кордон, а саме до Російської Федерації та інших країни Євросоюзу, починаючи з дня набрання рішенням суду чинності та до досягнення дитиною шістнадцятиріччя. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 23.10.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] Однак проживати та вести разом спільне господарство вони припинили, відповідач участі у вихованні дочки не приймає, проявляє байдужість до дитини та незацікавленість у її розвитку. Останній своє місце проживання постійно змінює, що унеможливлює у разі необхідності звязатися з ним з приводу вирішення питань, повязаних з вихованням дитини, її здоровям та розвитком. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила надати право на виїзд її малолітньої дитини без згоди відповідача за кордон - до Російської Федерації на період з 01.12.2015 р. по 15.01.2016 р. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.3З Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.10.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 219853 від 23.10.2014 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 412831 (а.с.6). Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Виходячи зі змісту ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі Закон) за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже, виходячи з вищевказаних норм, позовні вимоги можуть бути задоволені.

Outcome: approved