Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТЗТ «ДВК» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді юрисконсульта. 31 грудня 2010 року позивача звільнено з вказаної посади. Разом з тим, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 84 450 грн. 44 коп. Тому позивач звернувся з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 3 січня 2011 року по 11 серпня 2014 року, що становить 240 536 грн. 34 коп. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та про розгляд справи у його відсутність (а.с. 12-13). Тому, суд розглянув справу у відсутність представника відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 31 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року працював в Акціонерному товаристві закритого типу «ДВК» на посаді юриста (а.с. 4-6). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату з травня 2008 року по 31 грудня 2010 року на суму 99 597 грн. 71 коп. (а.с. 14). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 147 грн. 71 коп. за період з травня 2008 року по лютий 2009 року (а.с. 6). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 84 450 грн. 44 коп. (99 597 грн. 71 коп. - 15 147 грн. 71 коп.) є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 266 грн. 77 коп., з яким погоджується суд. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 3 січня 2011 року по день фактичного розрахунку - 11 серпня 2014 року, що становить 240 536 грн. 34 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved