Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у травні 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Город-Сад» було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами яких вона передала в довірче управління грошові кошти на користь управителя ЗАТ «Город-Сад» з метою отримання у власність двох квартир, розташованих на [ADDRESS] . [PERSON] зазначала, що позивачка зобов`язання за договором виконала, сплативши 100 % вартості об`єктів інвестування та з цією метою вона продала дві належні їй на праві власності квартири, які знаходилися у місті Києві, однак житловий будинок повинен був введений в експлуатацію в кінці 2007 pоку, однак цей будинок взагалі не був побудований, оскільки рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки в короткострокову оренду на користь ТОВ «Аллонж» було визнано незаконним відповідно до судових рішень. Також зауважила, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року в справі № 756/9482/15-ц розірвано договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 27/80, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Город-Сад». Стягнуто із ЗАТ «Город-Сад» на користь [PERSON] сплачені за договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 27/80 грошові кошти у сумі 292 535,80 грн, три проценти річних за період із 01 січня 2008 року до 30 листопада 2015 року у сумі 69 511,31 грн. Розірвано договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 28/80, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Город-Сад». Стягнуто із ЗАТ «Город-Сад» на користь [PERSON] сплачені по договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 28/80 грошові кошти у сумі 302 695,80 грн, три проценти річних за період з 01 січня 2008 року до 30 листопада 2015 року у сумі 71 925,50 грн. При цьому, позивачка вказувала, що вказане судове рішення не може бути виконане, через те, що відомості про наявність будь-якого майна у ЗАТ «Город-Сад» відсутні. Крім того, [PERSON] зазначає, що позивачка неодноразово зверталася з листами до правоохоронних органів з приводу відкриття кримінального провадження щодо посадових осіб та учасників ЗАТ «Город-Сад», які приєднанні до кримінального провадження № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року, відносно, в тому числі й ТОВ «Печерськ-Інвест» та Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України. Звертає увагу на те, що постановою слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві від 30 вересня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим адвокат в інтересах [PERSON] звернувся до суду з відповідною скаргою, провадження за якою закрито з огляду на те, що прокурор скасував згадану постанову, а матеріали кримінального провадження № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року направив для організації подальшого досудового розслідування. Вважає, що такі дії органу досудового розслідування, які виразилися в неправомірному закритті кримінального провадження, свідчать про незаконність дій службових осіб СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві. Крім того, зазначає, що після неодноразових звернень [PERSON] про залучення її як потерпілої, починаючи з 2012 року, лише у червні 2018 року її повідомлено про визнання її потерпілою в кримінальному провадженні № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року, а 14 вересня 2018 року слідчим СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві вручено відповідну пам`ятку потерпілого, однак інших активних дій щодо розслідування в цьому кримінальному провадженні не вчиняється, жодної особи не притягнуто до відповідальності за завдану позивачці та іншим потерпілим інвесторам шкоду. Також зазначає про незаконність дій Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, яка порушила вимоги законодавства та незаконно видала ЗАТ «Город-Сад» 21 жовтня 2005 року ліцензію на діяльність, тим самим створила умови для протиправної діяльності цього товариства щодо інвесторів та незаконного збору їх коштів. [PERSON] вказує про незаконність дій Київської міської ради щодо прийняття рішення від 21 квітня 2005 року № 312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] », що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 17 вересня 2009 року в справі № 16/238. Посилаючись на викладене, а також те, що в результаті прийняття Київською міською радою незаконного рішення, а також вчинення протиправних дій та бездіяльності службових осіб Печерського УП ГУНП у місті Києві, позивачці завдано майнової шкоди, в розмірі суми коштів, внесеної [PERSON] до Фонду фінансування будівництва відповідно до умов договорів про участь у Фонді фінансування будівництва № 28/80 та № 27/80 від 05 травня 2006 року, які було конвертовано в євро на банківський рахунок статутного фонду ЗАТ «Город-Сад», інфляційних та інших втрат, а також моральної шкоди. [PERSON] , яка діє від імені позивачки, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно з Державного бюджету України та Київської міської ради на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 98 160,06 євро (еквівалент 3 236 337,18 грн, згідно з курсом Національного банку України станом на 10 березня 2021 року), 97 993,06 євро компенсації завданої моральної шкоди (еквівалент 3 230 831,19 грн, згідно з курсом Національного банку України станом на 10 березня 2021 року), а також судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги. Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду в порядку загального позовного провадження. 07 жовтня 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив Державної казначейської служби України на позовну заяву, в якому представник просить у позові відмовити, посилаючись на те, що орган казначейства не несе відповідальності за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади; Державна казначейська служба України прав позивача не порушувала та у жодні правовідносини з ним не вступав; відсутні ознаки для настання цивільно-правової відповідальності, оскільки немає судових рішень про визнання дій відповідачів незаконними; посилання позивача на ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є безпідставним, а також й підстави для стягнення шкоди за рахунок Державного бюджету України відсутні; позивачем не надано підтверджень факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а також необґрунтовано її розміру. 22 жовтня 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від Київської міської ради, в якому представник просить у позові відмовити, посилаючись на те, що судовими рішеннями у справі № 756/9482/15-ц у задоволенні вимог, в тому числі до Київської міської ради відмовлено, з огляду на те, що остання не є стороною договорів про участь у Фонді фінансування будівництва та не виступала гарантом виконання договірних зобов`язань ЗАТ «Город-Сад», тобто відсутні будь-які грошові зобов`язання перед [PERSON] , тому не має правових підстав для відшкодування майнової шкоди. Підтвердження бездіяльності Київської міської ради, яка б стала наслідком страждань чи втрат немайнового характеру, а також причинно-наслідкового зв`язку між діяннями (діями, бездіяльністю) органу місцевого самоврядування та моральними стражданнями позивачки відсутнє. 23 листопада 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від Міністерства фінансів України, в якому останнє просить у позові [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що позивачкою не вказано підстав залучення Міністерства фінансів України до участі в указаній справі, прохальна частина не містить вимог безпосередньо до цього міністерства, а також відсутній виклад обставин про порушення прав [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в м. Києві та призначено судове засідання. 22 лютого 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від ГУ НП в м. Києві, в якому зазначає, що відсутні факти незаконних дій або бездіяльності чи існування незаконних рішень органів досудового розслідування, підтверджені відповідними судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення під час розгляду справ про відшкодування шкоди . Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року заяву представника позивача про витребування доказів в указаній цивільній справі залишено без задоволення. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила задовольнити, виходячи з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Міністерства фінансів України, в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач - Державна казначейська служба, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідач - ГУ НП в м. Києві, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідач - Печерське УП ГУНП у м. Києві, повідомлене належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направило, причини неявки суду не повідомило. Відзиву на позовну заяву від останнього не надходило. Відповідач - Київська міська рада, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Третя особа - ЗАТ «Город-Сад», повідомлене належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Пояснень на позовну заяву від останнього не надходило. Третя особа - ТОВ «Печерськ-Інвест», повідомлене належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Пояснень на позовну заяву від останнього не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе, у відповідності до п.1 ч.3 ст.223 Цивільного процесуального України (далі - ЦПК України) розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом установлено, що 05 травня 2006 року між позивачкою (довіритель) та ЗАТ «Город-Сад» (управитель) було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва № № 28/80 та 27/80, за умовами яких [PERSON] на підставі повного визнання нею Правил Фонду фінансування будівництва об`єкта, спорудження якого планується за адресою: [ADDRESS] , дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду фінансування будівництва у порядку, визначеному Правилами Фонду фінансування будівництва. Об`єктом інвестування за цими договорами є квартири в об`єкті будівництва, спорудження яких планується за адресою: [ADDRESS] , зокрема, квартири [ADDRESS] , площею 71,7 кв. м, та № [NUMBER] , площею 74,2 кв. м, розташовані на четвертому та шостому поверхах відповідно. Запланована дата вводу об`єкта інвестування в експлуатацію - IV квартал 2007 року. Відповідно до пунктів 1.9, 1.10 договорів Управитель на умовах Правил Фонду фінансування будівництва закріплює за довірителем обраний ним об`єкт інвестування, характеристики якого визначені у пункті 1.3. цього договору та у свідоцтві про участь у Фонді фінансування будівництва. Довіритель може отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта будівництва в експлуатацію та підписання акту прийому-передачі об`єкта інвестування на умовах, визначених даним договором та правилами Фонду фінансування будівництва, за умови оплати 100 % вартості об`єкта інвестування, визначеної виходячи із загальної площі об`єкта інвестування та поточної вартості вимірної одиниці об`єкта інвестування, діючої на день проплати. Згідно із довідкою ЗАТ «Город-Сад» від 10 червня 2008 року № 25/17-10/06/08, 13 червня 2006 року [PERSON] сплатила 100 % вартості об`єктів інвестування в розмірі 595 231,60 грн. Зокрема, згідно зі свідоцтвом про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» по об`єкту інвестування - квартирі [ADDRESS] , площею 71,7 кв. м, позивачка сплатила грошові кошти на загальну суму 292 535,80 грн, дата внесення коштів 13 червня 2006 року. Відповідно до свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» по об`єкту інвестування - квартирі № [NUMBER] , площею 74,2 кв. м, [PERSON] сплатила кошти на загальну суму 302 695,80 грн, дата внесення коштів 13 червня 2006 року. Забудовником об`єкта будівництва на [ADDRESS] було визначено ТОВ «Аллонж». На час укладання договорів ЗАТ «Город-Сад» мало ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на право здійснювати діяльність із залучення коштів фізичних осіб - установників управління майном для фінансування будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю. Строк дії ліцензії закінчився 01 листопада 2008 року. При цьому, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року в справі № 756/9482/15-ц позов [PERSON] задоволено частково. Розірвано договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 27/80, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Город-Сад». Стягнуто із ЗАТ «Город-Сад» на користь [PERSON] сплачені за договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 27/80 грошові кошти у сумі 292 535,80 грн, три проценти річних за період із 01 січня 2008 року до 30 листопада 2015 року у сумі 69 511,31 грн. Розірвано договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 28/80, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Город-Сад». Стягнуто з ЗАТ «Город-Сад» на користь [PERSON] сплачені по договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 05 травня 2006 року № 28/80 грошові кошти у сумі 302 695,80 грн, три проценти річних за період з 01 січня 2008 року до 30 листопада 2015 року у сумі 71 925,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ЗАТ «Город-Сад» в дохід держави судовий збір у сумі 4 628,40 грн. Із вказаних рішень вбачається, що відсутні підстави для стягнення коштів в солідарному порядку з відповідачів Міністерства фінансів України та Київської міської ради, оскільки за порушення договірних зобов`язань управитель ЗАТ «Город-Сад» несе персональну відповідальність. Міністерство фінансів України та Київська міська рада не є сторонами, укладених позивачем договорів, та відповідно не виступали гарантами виконання договірних зобов`язань ЗАТ «Город-Сад». Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України ліквідовано на підставі Указу Президента України від 23 листопада 2011 року № 1069/2011. Міністерство фінансів України не є правонаступником комісії. Також судом не встановлена протиправність в діях чи рішеннях Київської міської ради, що стало б підставою для стягнення з останньою понесеної позивачем шкоди. Вказане рішення набуло законної сили, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, з`ясовано, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року в справі № 756/7792/19 стягнуто із ЗАТ «Город-Сад» на користь [PERSON] 1 842 301,33 грн інфляційних втрат, 3 348,80 грн витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що ЗАТ «Город-Сад» обов`язок зі сплати грошової суми на користь позивачки, покладений на нього в судовому порядку, на підставі перелічених вище судових рішень, які набрали законної сили не виконує. Крім того, судом з`ясовано, що 18 вересня 2009 року прокуратурою Печерського району міста Києва за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами інвесторів ТОВ «Печерськ-Інвест», за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року), в межах якого, 23 квітня 2010 року цією ж прокуратурою скасовано відмовні матеріали щодо протиправних дій службових осіб ЗАТ «Город-Сад» під час залучення інвестицій на будівництво житлових будинків. Під час проведення додаткової перевірки встановлено, що правонаступником ЗАТ «Город-Сад» стало ТОВ «Печерськ-Інвест», яке залучало інвестиції від фізичних осіб - інвесторів для будівництва житлових будинків за тими ж самими адресами будівельних майданчиків та службові особи ТОВ «Печерськ-Інвест» мають відношення до фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Город-Сад» під час залучення інвестицій на будівництво житлових будинків. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року, в період з 2006 року по 2008 рік між інвесторами та посадовими особами ТОВ «Холдингова компанія «Укрінвестбуд», ТОВ «Печерськ-Інвест», ЗАТ «Город-Сад», укладались договори про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно з договорами перелічені товариства приймали грошові кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірче управління з подальшим використанням цих коштів у порядку визначеному правилами Фонду фінансування будівництва. На виконання вимог договорів інвестори будівництва вносили на розрахункові рахунки в касу ТОВ «Холдингова компанія «Укрінвестбуд», ТОВ «Печерськ-Інвест», ЗАТ «Город-Сад» грошові кошти за купівлю квартир в залежності від площі та кількості кімнат, грошові кошти за винагороду майном 2,5 % від вартості житла, грошові кошти за консультаційні послуги. Згідно з матеріалами перевірки об`єкти інвестування в експлуатацію до теперішнього часу не введені, в результаті чого посадовими особами ТОВ «Холдингова компанія «Укрінвестбуд», ТОВ «Печерськ-Інвест», ЗАТ «Город-Сад» порушено умови договорів про будівництво. Також встановлено, що позивачка неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів, зокрема Генеральної прокуратури України, безпосередньо Генерального прокурора України, прокурора міста Києва, Печерського УП ГУНП у м. Києві з приводу діяльності ЗАТ «Город-Сад», ТОВ «Печерськ-Інвест», Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, порушення кримінальних проваджень за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 365 КК України, та залучення її в якості потерпілої в кримінальному провадженні № 12012110060001492, на які отримала від перелічених органів досудового розслідування відповіді від 01 квітня 2013 року, 26 березня, 11 липня 2014 року, 18 грудня 2015 року. Крім того, з`ясовано, що слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 17 березня 2016 року в справі № 757/1450/16-к провадження за скаргою адвоката Даніліна А.Ю. в інтересах [PERSON] на постанову слідчого СВ Печерського управління поліції у м. Києві Матейчука Ю.А. від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012110060001492, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито. Із цього судового рішення вбачається, що 14 січня 2016 року адвокат Данілін А.Ю. в інтересах [PERSON] звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на постанову слідчого СВ Печерського управління поліції у м. Києві Матейчука Ю.А. від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012110060001492, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 19 лютого 2016 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов лист за підписом заступника начальника СВ Печерського управління поліції у м. Києві Заворотнього В.В. від 09 лютого 2016 року № 1033/125/02/52-2016, згідно якого вищевказану постанову про закриття кримінального провадження скасовано постановою прокурора від 28 січня 2016 року, матеріали кримінального провадження направлено для організації подальшого досудового розслідування. 09 березня 2016 року надійшла електронна заява [PERSON] , в якій остання просила дане провадження за скаргою закрити. Відповідно до листів Печерського УП ГУНП у м. Києві від 19 лютого 2016 року, 07 березня, 11 червня 2018 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12012110060001492 доручено слідчому СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві Калієвській М.О., яке триває до даного часу, а слідчим цього ж УП [PERSON] , [PERSON] визнано потерпілою стороною. Поряд із цим, встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30 листопада 2007 року в справі № 35/476 визнано незаконним рішення Київської міської ради № 286/947 від 15 березня 2007 року «Про відміну рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року № 312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщення соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] ». У задоволенні позовних вимог в частині визнання рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року №312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » таким, що діє, в позові відмовлено. Із змісту вказаного рішення вбачається, що не було надано суду належних доказів щодо відповідності вимогах закону, а саме приписам Земельного кодексу України спірного рішення. Також встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17 вересня 2009 року в справі № 16/238 визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року №312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] », з якого вбачається, що вказане рішення органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-19», а тому підлягає визнанню незаконним. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінальних правопорушень, здійснення перевірки діяльності товариств, визнання її потерпілою, про виконання слідчих дій, притягнення осіб до відповідальності однак процесуальні рішення за ними не приймались. Крім того, [PERSON] зазначала про завдання їй шкоди в розмірі стягнутої суми коштів у зв`язку із невиконнням судового рішення та відсутністю майна у ЗАТ «Город-Сад», та діями Київської міської ради у зв`язку із прийняттям рішення, яке в судовому порядку визнано незаконним та скасовано. Вважає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідачів вона зазнала моральних страждань, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав, відшкодування майнової шкоди в розмірі викраденого майна та спричинення йому душевних та фізичних страждань, які просить стягнути солідарно з Державного бюджету України та Київської міської ради. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Однак, позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останньої. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність хоча б однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Таким чином, оскарження [PERSON] бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку, та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, суд зазначає, що слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 17 березня 2016 року в справі № 757/1450/16-к провадження за скаргою адвоката Даніліна А.Ю. в інтересах [PERSON] на постанову слідчого СВ Печерського управління поліції у м. Києві Матейчука Ю.А. від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012110060001492, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито за заявою самого представника позивачки. Жодних інших судових рішень слідчих суддів, прийнятих на користь позивачки за наслідками розгляду в кримінальному чи іншому провадженнях та визнання незаконною бездіяльності органів досудового слідства в судовому порядку матеріали справи не містять. Суд зазначає, що органами досудового розслідування не установлений ні один факт вчинення злочину відносно позивачки, при цьому документів, що підтверджують визначення розміру майнових збитків, а також належних і допустимих доказів спричинення останній моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Печерського УП ГУНП в м. Києві, чи інших правоохоронних органів та розміру такої шкоди матеріали справи не містять. Крім того, суд зауважує, що за приписами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана злочином, відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами. Також, суд вказує на те, що самі по собі наведені позивачкою в позовній заяві обставини бездіяльності слідчих СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року не можуть бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, яка дорівнює розміру присудженої до стягнення з боржника судом суми коштів, так як само і як не може бути такою обставина неплатоспроможності самого боржника. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, завданою невиконанням судового рішення, про яке заявляє позивачка. При цьому, сам по собі факт реєстрації та внесення відомостей до ЄРДР за № 12912110060001492 від 28 грудня 2012 року, не є підтвердженням вчинення відповідних правопорушень вказаними у витягу особами, зокрема ТОВ «Печерськ-Інвест», ЗАТ «Город-Сад». Також суд зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази незаконної діяльності Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, фактів порушення встановленого законодавством порядку про фінансові послуги посадовими особами (штатними працівниками), уповноваженими особами цього органу виконавчої влади, під час оформлення та видачі ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг (залучення коштів) ЗАТ «Город-Сад», притягнення їх до дисциплінарної чи іншої відповідальності Відсутні підтвердження про звернення та скарги позивачки як споживача фінансових послуг до органу який спрямовував та координував діяльність Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України - Кабінету Міністрів України, правоохоронних та інших контролюючих органів з приводу забезпечення проведення внутрішнього контролю, аудиту чи перевірки діяльності, анулювання (відкликання) ліцензії на надання фінансових послуг, виданої ЗАТ «Город-Сад», іншого відповідного реагування на них, в тому числі скасування в установленому порядку рішень уповноважених осіб щодо виданої ЗАТ «Город-Сад» ліцензії, зупинення її дії, відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, тощо. Таким чином, посилання позивачки на те, що видача Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України ліцензії на надання фінансових послуг ЗАТ «Город-Сад» створила умови для протиправної діяльності цього товариства щодо інвесторів та незаконного збору їх коштів і завдала майнової та моральної шкоди ґрунтується лише на самих твердженнях останньої, однак за змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Що ж стосується солідарного обов`язку про відшкодування шкоди, в тому числі й з Київської міської ради, то суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Згідно з приписами ст. 174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Отже, для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди згідно з приписами ст. 56 Конституції України та ст. ст. 1173, 1174 ЦК України необхідна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка; 2) шкода; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та шкодою. При цьому відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування (їх посадовими особами), настає незалежно від вини цих органів (осіб). Однак суду не надано підтверджень того, що визнання рішенням Господарського суду міста Києва від 30 листопада 2007 року в справі № 35/476 незаконним рішення Київської міської ради № 286/947 від 15 березня 2007 року «Про відміну рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року № 312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщення соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » та визнання рішенням Господарського суду міста Києва від 17 вересня 2009 року в справі № 16/238 незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року №312/2887 «Про передачу ТОВ «Аллонж» земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] », пов`язане конкретним обставинами з дією або бездіяльністю саме Печерського УП ГУНП у м. Києві чи інших органів досудового розслідування. Крім того, у згаданих судових рішеннях відсутні підтвердження того, що позивачка була стороною у конкретній справі, чи вони стосуються конкретно її прав та обов`язків, так само і не надано доказів того, що між зазначеними у вказаних судових рішеннях особами та позивачкою у вказаній справі - [PERSON] існували договірні відносини чи будь-які інші відносини щодо інвестування будівництва, щоб можна було підтвердити відносин, за якими б відповідачі брали на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань позивачкою, чи того, що Печерське УП ГУНП у м. Києві, ГУНП у м. Києві, Міністерство фінансів України, через Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, Київська міська рада, спільно завдали шкоди, тобто неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру. Таким чином, суд зазначає про недоведеність позивачкою протиправної поведінки Київської міської ради, та відповідно, про відсутність складу цивільного правопорушення та правових підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для солідарного відшкодування майнової та моральної шкоди відповідачами відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed