Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9), третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15) про зняття арешту з майна в порядку спадкування, в якому просить суд зняти арешт з майна померлої [PERSON], РНОКПП [NUMBER] та скасувати заборону на відчуження такого майна, які накладено Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції від 11.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №45025161 щодо примусового виконання Вимоги №544 від 26.09.2014 року ДПІ Святошинського району міста Києва. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті її доньки - [PERSON], їй, як спадкоємиці, стало відомо про те, що спадкове майно арештовано згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 45025161 виданий 11.11.2014, видавник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (Відповідач по справі). Так, 09.10.2014 року на адресу відділу на виконання надійшла вимога ДПІ Святошинського району №544 від 26.09.2014 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ДПІ Святошинського району у розмірі 6122,30 гривень. 09.10.2014 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45025161. 11.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 20.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу № 45025161 з підстав п.2 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Звітом про автоматичний розподіл судових справ між суддями (Дата та час початку автоматичного розподілу 03.08.2018 15:03:34) - справу розподілено на суддю Миколаєць І.Ю. (а.с. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06.08.2018 року справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) (а.с.16-17). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відзив на позовну заяву Відповідачем та третіми особами не подано, однак ухвала про відкриття провадження та матеріали позовної заяви були отримані. Разом з тим, на адресу суду надійшли пояснення від Третьої особи - 1 (Головне територіальне управління юстиції у місті Києві) від 29.10.2018 року №18373/18 в яких Третя особа-1 просить розглянути справу за відсутності представника, з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, в провадженні Другої Київської державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа №781/2017 (спадкова справа №61578664 згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі). Вказана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52679234 від 19 липня 2018 року. Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52679234 від 19 липня 2018 року спадкодавцем виступає [PERSON], померла [INFO]. З Довідки №2968/02-14 від 19 липня 2018 року Другої Київської державної нотаріальної контори вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], звернулася громадянка [PERSON], [INFO]. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до Другої державної нотаріальної контори після смерті спадкодавця не звертались. Згідно положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статте. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] її спадкоємиці стало відомо про те, що її майно арештовано згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 45025161 виданий 11.11.2014, видавник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. 20.07.2018 року, через свого представника, Позивачка звернулася із запитом до Відповідача, порушуючи перед ним наявних обтяжень, та підстав щодо їх накладання (Копія запиту додається). 24.07.2018 року Відповідачем по справі надано Відповідь, зі змісту якої вбачається, що 09.10.2014 року на адресу відділу на виконання надійшла вимога ДПІ Святошинського району №544 від 26.09.2014 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ДПІ Святошинського району у розмірі 6122,30 гривень. 09.10.2014 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45025161. 11.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 20.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу № 45025161 з підстав п.2 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Чинний ЗУ «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно статті 59 чинного ЗУ «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, шо майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: -отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; -надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; -отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; -наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; -відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; -отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; -погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; -отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що, існування після смерті особи арешту її майна суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема статтям 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження», проте повернення виконавчого документа Стягувачу ще в травні 2015 року фактично унеможливило станом на сьогодні закриття такого виконавчого провадження та, відповідно, зняття арешту державним виконавцем на цій підставі.Так як виконавчий документ станом на сьогоднішній день не перебуває на виконанні у ВДВС у зв'язку із поверненням його стягувачу, державний виконавець не вправі вчиняти будь-які дії щодо нього, в тому числі закривати виконавче провадження і на цій підставі знімати арешт з майна. Стаття 59 чинного ЗУ «Про виконавче провадження» також містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо виконавцем в рамках виконавчого провадження, проте серед них відсутня така підстава, як зняття арешту після повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, станом на сьогодні у арештованого майна є новий власник - Позивач у справі - у зв'язку зі смертю попереднього власника і боржника [PERSON], яка є спадкодавцем. При цьому [PERSON] не являється боржником; законодавство передбачає закриття виконавчого провадження після смерті особи боржника і скасування накладеного в рамках виконавчого провадження арешту; повернення виконавчого документа стягувачу у 2015 році позбавляє ВДВС можливості закрити на даному етапі виконавче провадження і зняти арешт самостійно; Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження». У відповідності до ст.ст. 316, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженогонаказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групп і однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved