Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У січні 2014 року до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою звернувся позивач та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «ОТП Факторінг Україна » суму заборгованості за кредитним договором № ML702/715/200804-MAR-08 від 04 березня 2008 року в розмірі 2 588 509, 94 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML702/715/200804-MAR-08, згідно з яким він отримав у банку кредит у розмірі 66 500,00 доларів США строком до 04 березня 2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних у договорі. 27 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. 512, ст. 514, ст. 1077-1079, ст. 1082, ст. 1084 Цивільного кодексу було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № ML702/715/200804-MAR-08 від 04 березня 2008 року. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] відмовляється виконувати свої зобов'язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в кредитному договорі, у зв'язку із цим у нього утворився борг, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 509 386, 69 грн., несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 47 282,11 грн., пені за кожен день прострочки у розмірі 2 031 841, 14 грн., а усього на загальну суму 2 588 509,94 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю та просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився подав клопотання про розгляд без його участі, позов визнає в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками, в частині стягнення відсотків просить відмовити в повному обсязі враховуючи відсутність доказів, щодо завдання неналежним виконанням збитків кредитору, а також з огляду на його майновий стан. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ML702/715/200804-MAR-08, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 66 500,00 доларів США строком до 04 березня 2028 року. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість та сплачувати проценти у порядку, що встановлено у кредитному договорі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не було належним чином здійснення виконання своїх грошових зобов'язань встановлених сторонами в укладених кредитних угодах, в зв'язку з чим позивач вимагає повного дострокового повернення грошових коштів, отриманих відповідачем при укладенні кредитних угод, сплату процентів у відповідності до умов укладеного кредитного договору. Щодо стягнення з відповідача пені у відповідності до п. 3.1.1 ст. 3 частини кредитного договору слід зазначити, що у цій частині позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасного виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, а разом просить суд стягнути з відповідача пеню у розмір 2 031 841, 14 грн. При стягненні сум за кредитним договором суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. З огляду на зазначені обставини та той факт, що заявлена до стягнення сума пені значно перевищує суму самого кредиту та відсотків, слід до позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені застосувати правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків із врахуванням таких істотних обставин справи як майновий стан позичальника, який тривалий час не мав доходу, достатнього для погашення кредиту в силу об'єктивних причин, та того факту, що непомірні для сім'ї грошові зобов'язання негативно відобразяться на відповідачеві. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у якості фізичної особи- підприємця та за останні три роки у зв'язку із складною фінансовою ситуацією у державі фактично підприємницьку діяльність не проводить, відповідно долучених до справи довідки з ДАІ та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно транспортних засобів та нерухомості у власності не має. Із наведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки (пені) більш ніж у 4 рази перевищує розмір боргових зобов'язань відповідача, проте розмір збитків та взагалі їх наявність не доведено, а тому суд відхиляє позовні вимоги у частині стягнення з відповідача суми пені. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2 031841,14 грн. слід відмовити у зв'язку із необґрунтованістю її розміру, відсутністю доказів завдання збитків та не співрозмірністю суми пені із сумою основного боргу, а також з огляду на майновий стан відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial