overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У серпні місяці 2017 року позивачі звернулися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира №84 в житловому будинку №677 в м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.11.2008 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON]. Відповідач з січня 2017 року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивачі просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилою площею квартири №84 в житловому будинку №677 в м. Дніпрі та зняти його з реєстраційного обліку. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. За згодою позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира №84 в житловому будинку №677 в м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.11.2008 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON], проте з січня 2017 року в квартирі не проживає, жилою площею квартири не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується актом представником ОСББ від 08.07.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач з січня 2017 року не проживає в квартирі №84 в житловому будинку №677 в м. Дніпрі, суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У серпні місяці 2017 року представник заявника звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить призначити опікуном недієздатної [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У судове засідання представник заявника не звернувся, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити висунуті вимоги. Заінтересована особа до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 січня 2014 року встановлено опіку над [PERSON] призначивши її опікуном сестру [PERSON] [INFO], яка опікувалася нею до дня смерті і опіка якої припинилася на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради від 30.06.2017 року. У зв`язку зі смертю опікуна виникла необхідність у призначенні опікуном іншої особи. [PERSON] не має прямих родичів, однак [PERSON] яка подала заяву про призначення її опікуном, має позитивний психологічний контакт з недієздатною, проживає з нею по сусідству. Встановлення опіки над недієздатною відповідатиме її інтересам. Згідно подання органу опіки та піклування призначення заінтересованої особи опікуном над недієздатною є доцільним, обґрунтованим та відповідає інтересам недієздатної.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У серпні місяці 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить домоволодіння №8 по вул. Урожайна в м. Дніпрі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2014, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. В зазначеному будинку зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON], який з 1992 року в будинку не проживає та син позивача [PERSON] який з 2014 року теж в будинку не проживає. Відповідачі за комунальні послуги не сплачують, житловою площею будинку не користуються, особистих речей в домоволодінні не має. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилою площею домоволодіння №8 по вул. Урожайна в м. Дніпрі. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладених в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку позивача та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2014, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу на праві особистої власності належить домоволодіння №8 по вул. Урожайна в м. Дніпрі. В зазначеному будинку зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON], який з 1992 року в будинку не проживає та син позивача [PERSON] який з 2014 року теж в будинку не проживає. Відповідачі за комунальні послуги не сплачують, житловою площею будинку не користуються, особистих речей в домоволодінні не має. Вказана обставина підтверджується актом про не проживання від 15.05.2017 та від 16.11.2017 посвідченого головою квартального комітету №18. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач [PERSON] з 1992 року, а [PERSON] з 2014 року не проживають в житловому будинку №8 по вул. Урожайна в м. Дніпрі, суд вважає їх такими, що втратили право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У серпні місяці 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить домоволодіння № 38 по вул. Трамвайна в м. Дніпрі, на підставі свідоцтва про право на особистої власності на житловий будинок від 22.11.1998 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів. В зазначеному будинку зареєстрована донька позивача [PERSON], яка протягом 20 років в домоволодінні не проживає, комунальні послуги не сплачує, житловою площею будинку не користується, особистих речей в домоволодінні не має. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловою площею домоволодіння №38 по вул. Трамвайна в м. Дніпрі. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладених в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку позивача та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 22.11.1998 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів позивачу на праві особистої власності належить домоволодіння № 38 по вул. Трамвайна в м. Дніпрі. В зазначеному будинку зареєстрована донька позивача [PERSON], яка протягом 20 років в домоволодінні не проживає, комунальні послуги не сплачує, житловою площею будинку не користується, особистих речей в домоволодінні не має. Вказана обставина підтверджується актом про не проживання від 20.07.2018 р., посвідченого головою квартального комітету №14. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач [PERSON] понад один рік не проживає в житловому будинку № 38 по вул. Трамвайна в м. Дніпрі, суд вважає її такою, що втратила право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні місяці 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо утримання своєї дитини відповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2\~100,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 01 лютого 2013 року народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання дитини, відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальний стан відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У серпні місяці 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив задовольнити. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходяться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання неповнолітньої дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Оскільки дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання своєї дитини відповідач не виконує, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У серпня 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, в якого мають дитину - [PERSON], 2011 року народження. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі ? частини заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідачі у судове засіданні не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимог визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON](а.с.7). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.8). Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

У серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19 липня 1994 року в відділі РАГС Томашпільського РУЮ Вінницької області зареєстрували шлюб. Від спільного проживання в сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на життя, подружніх стосунків сторони не підтримують, сім'я фактично розпалася. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася однак направила на адресу суду заяву згідно якої справу просить розглянути без її участі, позов підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , однак направив на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У серпня 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 07 вересня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис № 1387. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим через відсутність взаєморозуміння між ними. Основною причиною розладу сімейних стосунків стало те, що подружжя має різні характери та погляди на життя. Вважає, що примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився. До початку судового засідання надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 07 вересня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін [INFO] року народився син - [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про його народження (а. с. 5). З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, вимога позивача про зміну прізвища на її дошлюбне «[PERSON]» також підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved