Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У серпні 2021 року\~\~заявник звернулася\~\~до суду з зазначеною вище заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона з чоловіком отримала у спільну власність шляхом приватизації однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану вище квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 червня 1996 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 22 травня 1996 року за № 217 та зареєстроване в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації 20 серпня 1996 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 36. Як з`ясувалося лише недавно, у правовстановлюючому документі на зазначену вище квартиру свідоцтві про право власності на житло, неправильно вказано прізвище заявника, а саме замість « [PERSON] », а у свідоцтві на право власності записано « [PERSON] ». Через це вона позбавлена можливості розпорядитися вказаним вище майном. З наведених підстав заявник просила суд встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу,\~а саме\~те,\~що свідоцтво\~про право\~власності на\~Ѕ частину\~вказаної вище\~квартири дійсно належить їй. Заявник в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, якою повідомила, що свою заяву підтримує та просить розглянути справу у її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, заявник разом з чоловіком [PERSON] отримала у спільну власність шляхом приватизації однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану вище квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 червня 1996 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 22 травня 1996 року за № 217 та зареєстроване в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації 20 серпня 1996 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 36. Згідно цього свідоцтва, власниками квартири є: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті заявник вернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В нотаріальній конторі оглянувши надані нею документи, повідомили, що у правовстановлюючому документі на зазначену вище квартиру свідоцтві про право власності на житло, неправильно вказано її прізвище. Згідно паспорта, її прізвище « [PERSON] », а у свідоцтві на право власності її прізвище записано « [PERSON] ». З цих причин вона не може довести, що правовстановлюючий документ на Ѕ частину вказаної вище квартири дійсно належить їй, і відповідно я не має можливості розпорядитися своїм майном. Згідно паспорту заявника, вона з 25 квітня 1986 року зареєстрована за вказаною вище адресою. Дослідивши зазначені докази, суд вважає, що дійсно у свідоцтві про право власності на зазначену вище квартиру допущена граматична помилка, а саме невірно зазначено прізвище заявника, замість « [PERSON] » записано « [PERSON] ». З наведених підстав суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved