Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У серпні 2019 року Приватне підприємство «Шериф-ГБР» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідач на його користь заборгованість за договором про надання послуг з охорони за допомогою технічних засобів в сумі 16 752,71 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між приватним підприємством «Шериф-ГБР» та [PERSON] укладено договір про надання послуг охорони за допомогою технічних засобів від 07 листопада 2016 року №1406-ОС/Н (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач приймає під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились, що вартість послуг позивача становить 400 грн. за один місяць до двох виїздів ГРМ на місяць. Позивач повною мірою надав послуги, визначені п. п. 1.1.-1.2. Договору, які є предметом Договору, а відповідач починаючи із 01.01.2017 року припинив виконувати свої договірні зобов`язання щодо оплати наданих послуг та не здійснив жодної оплати. Станом на момент звернення до суду, у Відповідача виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 10 800 грн. 00 коп., які позивач просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відмову від позову не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за допомогою оголошення на сайті, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 2, 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України). Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що сторону позивача та відповідача було повідомлено в установленому законом порядку належним чином, будь-яких доказів поважності причин такої неявки суду не надано, а їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, суд дійшов висновку по можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 15.08.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що між приватним підприємством «Шериф-ГБР» та [PERSON] укладено договір про надання послуг охорони за допомогою технічних засобів від 07 листопада 2016 року №1406-ОС/Н (а.с. 5-8). Згідно пункту 1.1. Договору Відповідач, який є Замовником, передає, а Приватне підприємство «Шериф-ГБР», яке є Виконавцем, приймає під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . Положеннями п.1.2. Договору визначено, що охорона Об`єкту здійснюється шляхом спостереження за станом технічних засобів охорони - сигналізації на Об`єкті та негайного виїзду Групи Мобільного Реагування при їх спрацюванні з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання засобів охоронної або тривожної сигналізації, а при необхідності - затримання осіб, які протиправно проникли на Об`єкт для наступної передачі їх правоохоронним органам. Відповідно до ст.. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Пунктом 7.1. Договору визначено, що вартість послуг Виконавця не залежить від фактичного часу охорони та становить суму 400 грн. без ПДВ за один місяць до двох виїздів ГМР на місяць. Також, п.п.8.1.-8.2. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до дати закінчення строку дії Договору жодна з Сторін не надасть іншій стороні повідомлення про припинення або переукладення Договору, то даний Договір вважається пролонгованим, а строк дії продовжений на один рік. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав послуги, визначені п. п. 1.1.-1.2. Договору, а відповідач, починаючи із 01.01.2017 року припинив виконувати свої договірні зобов`язання щодо оплати наданих послуг. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1.1. Договору, замовник за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг, замовник нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно пункту 7.3. Договору оплата за Договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`ятнадцяти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Таким чином у випадку несплати у зазначену дату, 16-те число є першим днем прострочення, а нарахування пені необхідно здійснювати з першого дня прострочення. Так відповідач припинив сплачувати кошти за послуги позивача в січні 2017 року, тому обраховувати пеню, індекс інфляції та 3% річних слід з 16.01.2017 року. Судом перевірено та встановлено, що відповідачем не було виконано своїх зобов`язань згідно договору в частині своєчасної оплати охоронних послуг, тому за період з січня 2017 року по березень 2019 року заборгованість становить 16 752,71 грн., а саме: основний борг за договором - 10 800 грн.; пеня у вигляді подвійної ставник НБУ за період з 16.01.2017 року по 31.03.2019 року - 4 058,57 грн.; індекс інфляції за період з 16.01.2017 року по 31.03.2019 року - 1445,01 грн.; 3% річних за період з січня 2017 року по березень 2019 року - 449,13 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1 921,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved