Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким визнати незаконними рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради народних депутатів № 63» від 16.03.2006 року № 9; розпорядження Калуської районної державної адміністрації «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 р. №17» від 22.03.2006 року № 146; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім'я [PERSON], від 23.02.2008 року та будівельного паспорта, виданого на ім'я [PERSON], від 04.03.2009 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі, [PERSON] являються співвласниками житлового будинку, що по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 02.06.1982 року рішенням Калуського районного суду було проведено розподіл вищевказаного домоволодіння, яким [PERSON] залишено у власність частину житлового будинку, що згідно будівельно-технічної експертизи становить 52/100 ідеальних долей в спільному майні, а [PERSON] - 48/100 частини житлового будинку. 22.10.2012року [PERSON] подарувала йому належну їй частину житлового будинку. В 2012 році між ним та [PERSON] виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку. Даний спір полягає, як зазначає позивач, в тому, що відповідач змістив огорожу, що розділяла подвір'я, побудував ряд господарських будівель і споруд без відповідних дозволів та з порушенням будівельних норм і правил без згоди співвласника. Позивач вважає, що оформлення відповідачем, [PERSON], права власності на житловий будинок і господарські споруди проведено формально, без врахування того, що господарські споруди збудовані самовільно, з порушенням будівельно-технічних, санітарних та протипожежних норм, а також без згоди другого співвласника на їх будівництво. Вважає, що незаконною є видача будівельного паспорта на ім'я [PERSON] від 04.03.2009 року, оскільки не враховано, що співвласникам надавалося право власності по 1/2 частині житлового будинку, а не в цілому на домоволодіння; а також те, що підставою для видачі будівельного паспорта на ім'я [PERSON] в 2009 році було рішення виконкому Кропивницької сільської ради від 25.12.2007 року «Про дачу дозволу на добудову господарської споруди на власній присадибній ділянці, що знаходиться по [ADDRESS]», однак така земельна ділянка не належить [PERSON] Ще однією підставою незаконної видачі будівельного паспорта позивач вважає, включення до нього господарських будівель, які споруджено з порушенням протипожежних розривів між житловими будинками та господарськими будівлями, про що посилається на висновок МРВ УДСНС України в Івано-Франківській області від 05.08.2013року №549/10-3. Підставою незаконності рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради народних депутатів № 63» від 16.03.2006 року, позивач вважає, те, що даним рішенням було надано право на оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок в цілому, в той час як це була тільки частка в житловому будинку, одночасно посилаючись на попередні рішення виконкому від 26.10.1989 року № 63 та рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 року № 17, якими було правильно визнано право на оформлення права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку кожному. З даних підстав позивач вважає, що і розпорядження Калуської районної державної адміністрації «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990р. №17» від 22.03.2006 року №146 є незаконним. В процесі розгляду справи, позивач додатково подав заяву про уточнення та обґрунтування позовних вимог, необхідність в чому виникла в зв'язку з новими обставинами, які як вважає були встановлені під час судового розгляду. Зокрема в даній заяві, позивач зазначає, що будівельний паспорт, який виданий на [PERSON] від 04.03.2009року є недійсним з тих причин, що згідно плану забудови земельної ділянки від 03.10.1974 року розміщення господарських будівель не відповідає даному будівельному паспорту. А також вважає, що оскільки рішенням Калуського районного суду від 02.06.1982 р. було проведено розподіл будинку між [PERSON] та [PERSON], то необхідно було проводити розподіл земельної ділянки згідно часток в домоволодінні, а тоді вносити зміни до будівельного паспорта від 03.10.1974року, а не видавати новий без рішення та акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, розподілу земельної ділянки між двома співвласниками житлового будинку. Позивач вважає, що представником відділу архітектури проігноровано факт наявності однієї земельної ділянки в користуванні двох співвласників, тобто таким чином порушено право користування земельною ділянкою другого співвласника. Крім того, як зазначив, що будівельний паспорт видано в порушення п.п. 9.7 та 9.11 «Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду України від 10.12.2001року та ст.ст. 357, 358 ЦК України, а також даний документ вважає недійсним через відсутності відомостей про проходження його перевірки та затвердження державним архітектурно-будівельним контролем. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених в самому позові та заяві про уточнення і обґрунтування позовних вимог. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], підтримала позовні вимоги позивача і просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовних вимог позивача не визнали, просять в задоволенні позову відмовити посилаючись на безпідставність позовних вимог позивача, так як останній не представив суду доказів, які б підтверджували в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його права, у вигляді здійснення будівництва господарських споруд, з боку відповідача. Відповідач пояснив, що інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 16.11.2012 року встановила порушення при будівництві господарських споруд, через те що було зведено ряд будівель без дозволу на початок будівництва та без додержання будівельних норм та правил, про що інспекцією було складено акт перевірки та винесено припис про усунення порушення до 16.05.2013р. Однак через тривалі судові розгляди справ, зокрема про встановлення порядку користування присадибною ділянкою, він не встиг оформити відповідну документацію на спорудженні будівлі. 09.08.2013 року інспекцією держархітбудконтролю в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення на нього адмінстягнення у вигляді штрафу. Оспорюваними рішенням та розпорядженням було оформлено право власності на житловий будинок як за відповідачем [PERSON] так і за [PERSON], яка в подальшому подарувала в цілому своє домогосподарство синові - позивачу по справі. На дані домоволодіння на сьогодні є виготовлена технічна документація, а також видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, де в кожної із сторін так і зазначено, що кожен є приватним власником в цілому (1/1) домоволодіння. Крім того, представник відповідача зазначив, що вимоги позивача спростовуються і поясненнями свідка, [PERSON], за посадою головний архітектор при Калуській РДА, яка за клопотанням позивача була допитана у судовому засіданні. Представник відповідача Кропивницької сільської ради у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає і просить розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Калуської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Свідок, [PERSON], суду пояснила, що працює на посаді головного архітектора Калуської РДА. Щодо законних підстав та правомірності видачі на ім'я [PERSON] оспорюваного будівельного паспорта пояснила, що [PERSON] являється забудовником домоволодіння, що по [ADDRESS] і рішенням виконавчого комітету Кропивницької сільської ради від 25.12.2007 року № 65 надано йому дозвіл на будівництво господарських споруд, які і було включено в даний будівельний паспорт. В архіві відсутній первинний будівельний паспорт на будинок [PERSON] Будь-яких порушень будівельно-технічних, санітарних, інсоляційних чи протипожежних норм зі сторони [PERSON] не було. Зазначила, що будівництво господарських споруд відповідачем не порушує права позивача [PERSON] Суд, вислухавши сторін, їхніх представників, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до рішення Калуського народного районного суду від 02.06.1982 року житловий будинок, що по [ADDRESS] було поділено між подружжям [PERSON] та [PERSON] відповідно 48/100 та 52/100 ідеальних долей (а.с. 7-9). На підставі рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради від 16.03.2006 року № 9 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради народних депутатів № 63» (а.с. 19) та розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 22.03.2006 року № 146 (а.с. 20) [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2008року, що по [ADDRESS] (а.с. 21). На підставі зазначених рішень було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.08.2006 року на домоволодіння, що по [ADDRESS] [PERSON] В подальшому [PERSON] 22.10.2012 року своє домоволодіння подарувала [PERSON], який став одноосібним власником домоволодіння в цілому, що по [ADDRESS], яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,1073 га (а.с. 41-42). Оспорюючи свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON], позивач не ставить під сумнів і не порушує питання про скасування свідоцтва про право власності на ім'я [PERSON] Рішенням виконавчого комітету № 65 від 25.12.2007 року [PERSON] надано дозвіл на добудову до господарської споруди на присадибній земельній ділянці (а.с. 23). Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 16.11.2012 року (а.с. 30) встановлено, що [PERSON] порушив п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», а саме, будівництво господарської будівлі та веранди виконано в 2009 році без дозволу на початок будівництва та без додержання будівельних норм і правил. Із листа № Б-6/542 від 31.07.2013 р. Інспекції держархітбудконтролю в Івано-Франківській області вбачається, що за невиконання припису від 16.11.2012 р., що є порушенням абз. 3 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2011р. №553, на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 31). З вищенаведеного слідує, що відповідачем [PERSON] порушено норми законодавства в сфері регулювання містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил. Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Згідно з частиною другою названої статті за рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з введенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України визначає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Права позивача будівельним паспортом, який виданий 04.03.2009 року на ім'я [PERSON], не порушені, оскільки даний будівельний паспорт не породжує наслідків, які б могли порушити права позивача. Невірний номер рішення сільської ради, зазначений в будівельному паспорті суд розцінює як описку, яка не впливає на законність його оформлення. (а.с. 137) Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його права, будівництвом господарських споруд з боку відповідача [PERSON], отримання ним свідоцтва про право власності і виготовлення будівельного паспорта, а також прийняттям оскаржуваних рішень. Суд не бере до уваги визнання позову представником відповідача Кропивницької сільської ради, оскільки таке визнання позову представником відповідача не обґрунтовано жодними доказами і об'єктивно не підтверджується даними, які здобуті в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 6, 15, 16, 391 ЦК України та

Outcome: dismissed