Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2019 року та має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Шлюбні відносини між нею та чоловіком фактично припинені, шлюб існує формально, спільного господарства сторони не ведуть, однією сім`єю не проживають. Після розірвання шлюбу просить залишити їй дівоче прізвище [PERSON] , набуте під час укладення шлюбу. Ухвалою суду від 15.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, під час звернення до суду і з позовом, розгляд справи просила проводи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2019 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 07.05.2019 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №209) та мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 01.06.2019 року Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №489). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, які прагнуть до розірвання шлюбу, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за клопотанням позивача слід повернути їй прізвище, яке вона мала до укладення шлюбу - « [PERSON] ». Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 908 грн. Враховуючи, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом, тобто у розмірі 454 грн. та відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 454 грн.

Outcome: approved