overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У серпні 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39069,40 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 390,69 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримку позовних вимог, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 09 грудня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 500966500, за умовами якого Банк надав відповідачці в кредит кошти в сумі 30083,90 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % строком до 10 грудня 2019 року (п.п. 2.1., 2.2., 2.3). Позичальник зобовязався, на вимогу Банку повернути кредит достроково (п.11). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 10 липня 2015 р. загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту становить 39069,40 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 30083,90 грн., по відсоткам 2478,73 грн., комісії 5306,77 грн., штраф 1200 грн., заборгованість по штрафам за останній календарний рік 1200,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 39069,40 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1218,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 22.11.1990 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, на протязі спільного проживання відповідач не рахується з його поглядами на життя, шлюбні відносини між ними припинені з січня 2015 року, сторони проживають окремо за різними адресами. На даний час позивач співмешкає з іншою жінкою, має намір укласти з нею шлюб. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з січня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 22.11.1990 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого неповнолітніх дітей не мають. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 26.04.2010 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2011 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони мають протилежні погляди на шлюб, сімю; відповідач нехтує сімейними цінностями такими, як повага до чоловіка, піклування про створення в сімї доброзичливої, сприятливої морально - психологічної атмосфери; з її ініціативи між подружжям постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дитині душевні страждання. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: позивача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, визнає позов повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з липня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 26.04.2010 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 15.06.2011 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ЧЕГУТ О.О. до ЧЕГУТА М.В. про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 25.02.2005 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, відповідач зловживає алкогольними напоями, вихованням дитини не займається, не працює і не бажає працювати та забезпечувати сімю матеріально, внаслідок чого виникають постійні сварки, з лютого 2008 року фактично припинили шлюбні відносини і проживають за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача ЧЕГУТ О.О. від 01.10.2015 р., вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з лютого 2008 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 25.02.2005 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 12.01.2007 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У серпні 2015р. заявник [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною заявою, вказавши, що з 1998 р. він почав проживати однією сім*єю з [PERSON]. Проживали разом в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності, вели спільне господарство, опікувались один-одним. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] не було зареєстровано. [PERSON] померла 20 липня 2015 р. Причиною її смерті встановлено онкологічне захворювання. Заявник виконав всі необхідні дії з поховання цивільної дружини, сплатив всі необхідні витрати, що підтверджується довідкою про поховання та розрахунком витрат на поховання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку заявник має намір прийняти, але позбавлений такої можливості, оскільки шлюб між заявником і [PERSON] не було зареєстровано, що унеможливлює звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Заявник просить суд встановити факт проживання однією сім*єю [PERSON] і [PERSON] з 1998 по 20 липня 2014 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав, надав суду пояснення. Аналогічні викладеним у заяві, просив суд її задовольнити. Представник зацікавленої особи Шостої державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У серпні 2015 р. заявник звернувся до суду з заявою про визнання померлим свого сина [PERSON] [INFO] В обґрунтування своєї заяви вказав, що 04.11.1973 р.н. заявник уклала шлюб із [PERSON] і [INFO] у заявника народився син [PERSON] При цьому 07.12.1976 р.н. між заявником та її чоловіком [PERSON] шлюб було розірвано. Як вказує заявник, 24.09.1986 р.н. між нею та [PERSON] було укладено шлюб та її прізвище змінилось на «[PERSON]». 29.01.2004 р. син заявника [PERSON] пішов із дому та не повернувся. У відповідності до рішення Оболонського р/с м. Києва від 10.11.2008 р. сина заявника було визнано безвісно відсутнім. Тому заявник просить суд визнати свого сина [PERSON] [INFO] померлим. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав. Представники зацікавленої особи у судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши прояснення, з'ясував наступне. Як з'ясував суд, 04.11.1973 р.н. заявник уклала шлюб із [PERSON] і [INFO] у них народився син [PERSON] 24.09.1986 р.н. між заявником та [PERSON] було укладено шлюб та її прізвище змінилось на «[PERSON]». Як з'ясовано судом, 29.01.2004 р. син заявника [PERSON] пішов із дому та не повернувся., і у відповідності до рішення Оболонського р/с м. Києва від 10.11.2008 р. його було визнано безвісно відсутнім. Згідно зі ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника [PERSON] Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У серпні 2015 р. заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив постановити рішення, яким встановити факт належності йому [PERSON] правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради 09.01.1998 р . на імя [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності на житло йому належить на праві спільної сумісної власності частина квартири, щ розташована по проспекту Лушпи Михайла (колишня назва проспект Космонавтів) [ADDRESS] у м. Суми. У вищезазначеному свідоцтві його імя вказано як «Станіслав» замість належного «Станислав», а прізвище «Ліннік». При реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно ДКП Сумське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації також зареєструвало право власності за [PERSON]. Допущена помилка перешкоджає йому розпоряджатися власністю на свій розсуд. У судове засідання заявник не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа у судове засідання не зявилася, надала заяву, у якій зазначила, що 03.08.2015 р. до нього звернулися співвласники квартири, що розташована за адресою: проспект [PERSON] (колишня назва проспект Космонавтів) [ADDRESS] у м. Суми за консультацією з питань відчуження належної їм квартири. У звязку із невідповідністю даних (імя) у Свідоцтві про право власності на житло, виданому Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради 09.01.1998 та у паспорті громадянина України [PERSON], останньому рекомендовано звернутися до суду за встановлення факту належності документа, та просила проводити розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що Свідоцтво про право власності на житло що розташоване за адресою: проспект [PERSON] (колишня назва проспект Космонавтів) [ADDRESS] у м. Суми, видане Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради 09.01.1998 р. на імя [PERSON] (а.с. 8). Із паспорта громадянина України на імя «Лінніка Станислава Івановича» вбачається, що він з 01.12.1987 р. був зареєстрований за адресою: [INFO] і знятий з реєстраційного обліку 22.06.2005 р., тобто саме заявник, [PERSON], проживав за вказаною адресою на час видачі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 6-7). Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У серпні 2015 р. заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатним свого брата [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], посилаючись на ті підстави, що [PERSON] інвалід ІІ групи, страждає психічним захворюванням, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері №4 по вул. Щербакова, 64-А у зв'язку з чим не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно заяви не заперечувала, просила суд ухвалити рішення згідно до чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, є інвалідом ІІ групи та перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері №4 по вул. Щербакова, 64-А у зв'язку із чим потребує опіки та постійного догляду. Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 17.11.2015 р. № 960 [PERSON], [INFO], страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним синдромом на тлі легкої розумової відсталості (F 07.8, F 70) . У даний час [PERSON] за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ними опіки (а.с.23, 24). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015 р. заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт її праці на постійній роботі у кооперативі «Зембудпроект» Івано-Франківської області бухгалтером із 26.11.1991 р. по 04.11.1994 р., що має юридичне значення, аргументуючи тим, що в цей період вона працювала на постійній посаді бухгалтером у вищезазначеному кооперативі та при оформленні пенсії УПФУ у Святошинському районі даний стаж не зарахувало, даний кооператив у кінці 90-х перестав працювати, його директор помер, і заявниця зверталася у Івано-Франківський архів і статуправління, щоб надати відповідні записи, однак такі документи туди не передавалися, спроби відшукання матеріалів по місцю проживання голови та інших причетних осіб не дали жодних шансів. Заявниця посилається на те, що для встановлення факту їй необхідно для оформлення пенсії та зарахування відповідного стажу, тобто факт її роботи у кооперативі є запис у трудовій книжці. Заявниця у судове засідання не зявилася, повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, надавши через канцелярію суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності (а.с.25). Зацікавлена особа втрете в судове засідання не зявилася, повідомлена про місце і час розгляду справи у відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, надавши до суду клопотання в якому просила слухати справу у її відсутності у звязку із неможливістю забезпечення представника (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст. 256 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON]В, [INFO] згідно трудової книжки з 26.11.1991 р. по 04.11.1994 р. працювала на посаді бухгалтера у кооперативі «Зембудпроект» (а.с.6). Згідно довідки Виконавчого комітету Івано-0Франківської області Архівного відділу від 12.08.2015 р. за № 29/1-27 документи з особового кладу працівників кооперативу «Зембудпроект» на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с.10). Як вбачається із листа УПФ Святошинського району м. Києва трудовий стаж при призначені пенсії зараховується згідно порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. за № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою, для підтвердження трудового стажу приймаються лише відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі документів, а тому для можливості зарахування вищезазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку з кооперативу «Землбудпроект» (а.с.20). Аналізуючи покази заявника, матеріали справи суд приходить до висновку про доведеність факту роботи у кооперативі «Зембудпроект» у період з 26.11.1991 р. по 04.11.1994 р. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON]Г (далі - заявник) звернулася до суду з указаною заявою про встановлення факту родинних відносин. Зазначила, що 9.11.2009 померла її мати [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Після смерті матері залишилось спадкове майно, проте оформити спадщину заявник не може через розбіжність у прізвищі, оскільки прізвище матері в свідоцтві про народження зазначено «Незгода», а в свідоцтві про смерть її мати значиться як «Невзгода». Просить установити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 9 листопада 2009 року була її рідною матірю. У судовому засіданні заявник підтримала заяву, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ній. Представник заінтересованої особи секретар Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON], посилаючись, зокрема, на те, що [PERSON] дійсно була рідною матірю заявника. За клопотанням заявника у судовому засіданні були заслухані свідки [PERSON] та [PERSON], які в сукупності суду пояснили, що вони добре знали покійну [PERSON], оскільки були сусідами. За життя вона визнавала [PERSON] своєю рідною дочкою. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що факт родинних відносин між [PERSON] та заявникомпідтверджується поясненнями заявника та представника заінтересованої особи, показаннями свідків, а також наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні: свідоцтвом про народження заявника [PERSON] 1-АМ № 164311 (а.с. 4); свідоцтвом про шлюб заявника [PERSON] 1-АМ № 081848 (а.с. 5); свідоцтвом про одруження [PERSON]Г (а.с. 6), свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 1-АМ № 152705, № 152808 відповідно (а.с. 7, 8). Оцінюючи вище викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], яка померла 9 листопада 2009 року була рідною матірю [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати своє право на оформлення спадщини.

Outcome: approved