Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У серпні 2014 р. позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] втративши право користування житловим приміщенням у студентському гуртожитку [ADDRESS] у зв2язку з закінченням навчання. В судове засідання представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання. Представник третьої особи судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що є розписка про отримання судової повістки, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що на балансі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» знаходиться будівля гуртожиток [ADDRESS] з 1931 року. Власником вказаного гуртожитку є Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України. Право оперативного управління, балансоутримання, належить позивачу відповідно до Реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 19 січня 2004 року. Відповідно до п. 2 «Примірного положення про гуртожитки», що затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 червня 1986 року № 208, яке є чинним на сьогоднішній день та на день виникнення спірних правовідносин: «...гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання». [PERSON] з 01.09.2006 року було зараховано до університету як студента НТУ «ХПІ» на підставі наказу № 1380-ІП від 07.07.2006 року. У зв'язку з цим відповідач був поселений у гуртожиток № 1, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачу була виділена кімната, він зареєстрував своє місце проживання за адресою гуртожитку. 01.06.2010 р. відповідача було відраховано з Університету на підставі наказу № 1118-Ш від 14.06.2010 про відрахування з університету за академічну неуспішність. Тобто, з цього періоду відповідач більш не є студентом НТУ «ХПІ». Відповідач ще 01.07.2010 року виїхав самостійно з гуртожитку і по теперішній час не проживає у гуртожитку. Акт, наданий комісією гуртожитку № 1 від 14.05.2014 року свідчить про те, що 01.07.2010 року відповідач виїхав з гуртожитку № 1 за власним бажанням і по теперішній час не проживає у гуртожитку. Факт звільнення кімнати [ADDRESS] підтверджується тим, що передані ключі, кімната звільнена від особистих речей. Але відповідач і досі не знявся з реєстрації, що підтверджується карткою форми «А». Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Рівно як правом оперативного управління визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом). Згідно ст. 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. За приписами ст. 127 Житлового кодексу РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визначено, що: «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що особа, яка більш ніж півроку не проживає у гуртожитку автоматично втрачає право користування жилим приміщенням гуртожитку. До того ж відповідач на даний час ніякого відношення до Університету не має і після його відрахування з числа студентів повинен виселитись, звільнити кімнату та знятись з реєстрації. Відповідач залишив приміщення гуртожитку, але залишився зареєстрованим за адресою [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування кімнатою в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], як особа, що не проживає без поважних причин строком більше ніж шість місяців, що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». [PERSON] не є студентом НТУ «ХПІ» і не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Реєстрація відповідача у гуртожитку позивача перешкоджає останньому в повній мірі виконувати покладені на нього функції, щодо надання освітніх послуг та використання приміщення для розміщення студентів, а також робітників. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved