Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» (далі по тексту - АТ «Айбокс Банк», відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича (далі по тексту - приватний нотаріус Войтовський В.С., третя особа 1), в якому просила суд - визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що спірний будинок був побудований на спільні кошти її та [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі. Право власності зареєстровано за [PERSON] - спільна сумісна власність. [PERSON] уклав з відповідачем іпотечний договір, відповідно до якого виступив майновим поручителем ТОВ «Юніон Пак». Предметом іпотеки є спірний будинок, та відбулось звернення стягнення на нього. [INFO] [PERSON] помер. Дії відповідача щодо повного звернення стягнення на предмет іпотеки, використання застереження іпотечного договору як Договору про задоволення вимог, є протиправним та такими, що порушують права позивача, оскільки: договір укладений в інтересах юридичної особи, а не сім`ї, вона не надавала нотаріально посвідчену згоду на застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач зареєстрував за собою право власності на частку позивача у спільному сумісному майні, чим протиправно позбавив її права власності. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2018 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд в підготовче судове засідання. У жовтні 2018 року відповідач подав відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що майно було правомірно зареєстроване за ним в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» з причини непогашення заборгованості ТОВ «Юніон Пак» перед відповідачем. [PERSON] зареєстрував в будинку позивача та сина без згоди відповідача, земельна ділянка є подарунком, а не спільно нажитим майном з позивачем, [PERSON] був одноособовим власником будинку; позивачем не доведено, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя; позивачем була підписантом іпотечного договору. У листопаді 2018 року позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що будинок побудований за заробітну плату її та [PERSON] , підтвердження, що спірний будинок є спільною сумісною власністю є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2016, реєстрація місця проживання не є предметом цього позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 витребувано від приватного нотаріуса Кривенчука С.В. належним чином засвідчені копії заяв [PERSON] щодо надання її згоди на укладання іпотечного договору. У січні 2019 року на адресу суду від нотаріуса надійшла заява [PERSON] про згоду на укладання договору про іпотеку майна, що об`єктом права спільної сумісної власності. У січні 2019 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказав, що на даний моменти єдиним законним власником, як садового будинку так і земельної ділянки є ПАТ «Айбокс Банк», позивач не довела, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, наявність зареєстрованого та не скасованого права власності на вищевказане майно з боку Банку, визнати право власності за позивачем на те саме майно неможливо, а тому даний позов є передчасним, на момент смерті [PERSON] власником будинку був відповідач. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019 року, дана справа була розподілена для розгляду судді Каліушку Ф.А., який ухвалою від 09.07.2019 прийняв її до свого провадження та призначив її в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. У вересні 2019 року відповідач подав відзив на позову заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки питання незаконності застосування іпотечного застереження є предметом розгляду по справі № 826/16176/17. У жовтні 2019 позивач подала відповідь на відзив, в яких вказала, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя як і земельна ділянка, копії звітів оцінок на будинок та на земельну ділянку не містять унікального номеру, а тому вони є недійсними. Ухвалою суду від 04.03.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніон Пак» (далі по тексту - ТОВ «Юніон Пак», третя особа 2). Ухвалою суду від 21.05.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 22.10.2020 замінено неналежного відповідача публічне акціонерне товариство «Айбокс банк» належним відповідачем Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, пославшись на свої заяви по суті справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в іншому судовому процесі. Треті особи були повідомлені належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, проте не прибули та причин своєї неявки суду не повідомили, письмові пояснення не подали. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений у відповідності до вимог ЦПК України про час та місце судового розгляду справи, свою правову позицію виклав у відзиві, а враховуючи строки розгляду справи та її перебування у суді більше трьох років, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача та відмовляє у задоволенні клопотання його представника про відкладення розгляду справи. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.02.1980 [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) уклали шлюб. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що садовий будинок позивач та [PERSON] будували разом. 30.01.2015 Публічне акціонерне товариства «Аграрний комерційний банк» (іпотекодержатель) - наразі відповідач, та [PERSON] (іпотекодавець) від імені якого діяла позивач (на підставі довіреності віл 22.01.2015), який виступав майновим поручителем ТОВ «ЮНІОН ПАК» (позичальник) уклали іпотечний договір, предметом якого був - садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташований Садовий будинок, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для ведення садівництва (зазначено, що вказане майно, належить [PERSON] на праві власності - будинок, а на праві приватної власності - земельна ділянка). Відповідно до п. 1.2 іпотекою за цим Договором забезпечується виконання позичальником всіх без винятку зобов`язань за кредитним договором № 07/2015 від 30.01.2015 із всіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між іпотекодержателем та позичальником. У пп. і) п. 1.7. Договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на праві спільної сумісної власності подружжя, тому цей договір на виконання вимог ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України, вчиняється за згодою дружини іпотекодавця - [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В. 30.01.2015 за реєстровим № 103. Відповідно до пп. д) п. 4.4. в разі звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення здійснюється за вибором іпотекодержатля - на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя до якого прирівнюється застереження в цьому іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку. Відповідно до п. 3.2 Договору іпотеки - іпотека припиняється у випадку набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. За змістом ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції на день виникнення правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Право приватної власності на спірний садовий будинок за відповідачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 06.09.2017 приватним нотаріусом Войтовським В.С. на підставі іпотечного договору. [INFO] помер [PERSON] (іпотекодавець). Тобто, власником спірного садового будинку, відповідач став раніше ніж наступила смерть іпотекодавця, та на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки на день розгляду цієї справи не скасовано, договір про іпотеку не визнано недійсним, не скасована держана реєстрація прав, тому відповідач є власником садового будинку. Відповідно до приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності за позивачем на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed