Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-банк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення боргу за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов Кредитного договору № 15/08/2008 року від 01 вересня 2008, укладеного між позивачем та відповідачем 1, позивач надав відповідачу 1 кредит в національній валюті на загальну суму 76530,00 грн., на строк з 01.09.2008 року по 01.09.2012 року зі сплатою 20,49% річних. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір поруки № 649-024/08Р від 01 вересня 2008 року. За період користування кредитними коштами, відповідачем 1 здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість відповідача 1 перед позивачем за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 649-024/08Р від 01 вересня 2008 року в розмірі 147080,10 грн. та стягнути солідарно в рівних частках понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1470,80 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача 1 у судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати позовну давність до вимог банку та відмовити у їх задоволенні. Відповідач 2 не з'явився, про місце, день та час повідомлений належним чином. До суду подав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 1, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Кредитний договір № 649-024/08Р, відповідно до умов якого, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля ,що купується за договором купівлі-продажу автомобіля № 15/08/2008 від 15.08.2008 року, а також з метою сплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 цього договору, банк надає позичальнику кредит в національній валюті на загальну суму 76530 грн.. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальникові у строк з 01.09.2008 року по 01.09.2012 року зі сплатою 20,49% річних. Згідно п. 4.4 Кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 1595,00 грн. щомісяця до 10 числа наступного місяця. Пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2 цього договору. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір поруки № 649-024/08Р, відповідно до умов якого, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 649-024/08Р від 01 вересня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 01.09.2012 року у розмірі 76530,00 гривень та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 надав суду заяву про застосування позовної давності до вимог банку, у якій просив застосувати положення законодавства України про позовну давність та у зв`язку зі спливу позовної давності відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 649-024/08Р від 01 вересня 2008 року, з якого вбачається, що останній платіж по погашенню кредиту відповідачем 1 було здійснено 18.10.2010 року, а останній платіж по погашенню процентів за Кредитним договором відповідач 1 здійснив 26.04.2012 року та погасив тільки частку боргу (а.с.9-12). Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.07.2015 року, тобто з пропуском строку (а.с.50). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-154 цс 15), статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даючи юридичну оцінку поясненням, доказам наявним у матеріалах справи та те, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed