Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Новопетрівської сільської ради Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу будинку за розпискою дійсним, визнання права власності на будинок. Позивач зазначав, що 14.12.2002 року уклав в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул.. Набережна, 12 в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, за 2000 грн. з [PERSON], яка померла 03.02.2003 р. Під час укладання цього договору вони досягли згоди по всім істотним умовам договору, згідно домовленості він передав [PERSON] обумовлену суму грошей, а вона передала йому у власність будинок, що належав їй на праві особистої приватної власності. Оскільки за життя [PERSON] договір не був оформлений у встановленому законом порядку, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку та визнати за ним право власності на цей будинок. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направив до суду свого представника [PERSON], яка вимоги позову підтримала з підстав у ньому викладених, просила про їх задоволення. Представник відповідача - Новопетрівської сільської ради Миколаївської області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та визнання заявлених позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи позову та матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно з вимогами ст. 224 ЦК УРСР 1963 року (далі ЦК 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов'язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно придбане за таким договором наступає відповідно до ст. 128 ЦК (1963 року), з часу передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст.47 ЦК (1963 року) та ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов угоди і відбулося її часткове або повне виконання, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок № 12, розташований по вул.. Набережній у с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області (свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 12.05.1989 р, видане виконкомом Новопетрівської сільської ради народних депутатів). 14.12.2002 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: вул. Набережна, 12 в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, за 2000 грн. (розписка [PERSON] від 14.12.2002 р. ) Після укладення цієї угоди [PERSON] отримала від [PERSON] вказану суму та передала останньому житловий будинок, де він почав проживати (довідка Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 13.07.2017 р. № 1304). 01.02.2003 р. [PERSON] померла (свідоцтво про смерть І-ФП№111589, видане 03.02.2003 р. Новопетрівською сільрадою Новоодеського району Миколаївської області). За інформацією Новоодеської державної нотаріальної контори від 04.10.2017 р. спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 01.02.2003 р. відсутня. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку [PERSON] та [PERSON] досягли всіх суттєвих умов, передбачених ст. 224 ЦК 1963 року, та виконали їх, умови угоди ніким, в тому числі і [PERSON] за її за життя не оскаржувалися, а відтак є, передбачені, ч.2 ст. 47 ЦК 1963 року, підстави для визнання спірної угоди дійсною та відповідно і визнання права власності на житловий будинок.

Outcome: approved