Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

у серпні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПУЕЦ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 1 серпня 2018 року по 1 жовтня 2020 року у розмірі 6 943 грн 38 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 866 грн 75 коп. та 3% річних у розмірі 360 грн 75 коп. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що позивач здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] у якому є відповідач. Позивачем постійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідач не сплачував кошти за спожиті послуги за період з 1 серпня 2018 року по 1 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу позивач змушений звернутись з позовом до суду про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату судового збору. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 18 серпня 2021 року вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 20 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь щодо місця проживання відповідача згідно з електронним реєстром територіальної громади м. Києва (ГІОЦ / КМДА). 21 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 2 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 4 листопада 2021 року до суду надійшов відзив адвоката Драган Я.С. в інтересах відповідача на позовну заяву, в якому висловлено заперечення проти задоволення позову. На обґрунтування вказаної позиції зазначено, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача заборгованості; акт приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку [ADDRESS] від 1 жовтня 2012 року не є належним доказом, оскільки поняття «баланс» та «обслуговування» законодавство не містить; договори про обслуговування ліфтів, вивезення відходів, обладнання систем ОДС не є належними доказами, оскільки відповідач не є стороною жодного із цих договорів; ціна послуги з управління будинком визначається договором з управителем, хоча такого управителя не визначено; вартість послуг позивачем розрахована неправильно та з порушеннями, оскільки 2-є з 6-ти ліфтів не працювало, відсутні акти обслуговування пожежних систем за жовтень, листопад 2019 року, липень 2020 року, акт вивезення відходів за жовтень, листопад 2019 року, квітень, липень 2020 року, акт обслуговування систем ОДС за січень, червень-грудень 2019 року, 2020 рік; відсутні докази на пролонгацію договору від 2012 року з 1 січня 2014 року про вивезення відходів, тому позивач надавав послуги на бездоговірній основі. Крім того, висловлено прохання стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 800 грн. 16 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в які підтримано позовні вимоги та зазначено, що відсутність договору не надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі; розрахунок заборгованості проведений відповідно до встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради тарифів; зміна тарифів здійснена правомірно, про що в 15-тиденний термін повідомлено співвласників будинку; відсутність актів за деякі місяці не спростовують факту отримання відповідачем послуг; інфляційні витрати і 3 % річних нараховані відповідно до норм цивільного законодавства; вказані відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неналежно обґрунтованими. 10 грудня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, встановлено такі обставини й відповідні їм правовідносини. З огляду на положення Договору від 1 жовтня 2012 року № 47 про технічне обслуговування ліфтів, Договору від 15 листопада 2012 року № 107-О про технічне обслуговування пожежних систем, Договору від 1 жовтня 2012 року № 2/1848-К-12 про вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів, Договору від 1 серпня 2013 року № 21/13 про технічне обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС), акту приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , ТОВ «ПУЕЦ» з 1 жовтня 2012 року є виконавцем послуг з утримання будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач є обслуговуючою організацією вказаного будинку, здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . З огляду на положення частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуг», якими визначено вжиті у цьому закону поняття, відповідач є індивідуальним споживачем (індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги). Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» на індивідуального споживача покладено обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Судом касаційної інстанції сформовано позицію, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17). Отже, відсутність договору не може беззаперечно свідчити про відсутність у споживача послуг обов`язку по сплаті за надані їм житлово-комунальні послуги. Відповідач не заперечує, що позивач надавав послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , при цьому, вказує про відсутність актів виконаних робіт за певні періоди, відсутність нормативного закріплення понять «баланс» та «обслуговування», що вжиті в акті приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , неправильність обрахунку боргу за спожиті послуги. Таким чином, навіть, за обґрунтованості доводів відповідача про відсутність пролонгації договорів з обслуговування, термін виконання яких закінчився у 2014 році, на відповідача покладено обов`язок сплатити позивачу за фактично надані житлово-комунальні послуги. Підтвердженням надання житлово-комунальних послуг є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (стаття 525 ЦК України). З розрахунку заборгованості від 3 серпня 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого для здійснення операцій, що відображають розрахунки власників квартири [ADDRESS] , з позивачем, видно, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з 1 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 6 943 грн 38 коп. Відповіді до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу з простроченої суми за період з 1 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року становить 839 грн 81 коп (позивач просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 866 грн 75 коп, що на 26 грн 94 коп є більшою сумою від встановленої судом). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних з простроченої суми за період з 1 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року становить 451 грн 56 коп (позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 360 грн 75 коп, що є меншою від встановленої судом). Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог позов в частині стягнення 3 % річних необхідно задовольнити в частині, в якій просить позивач. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою, сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем всупереч положенням частини першої статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих йому житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оскільки відповідач не виконав свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг суд дійшов до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 6 943 грн 38 коп, інфляційних втрат у розмірі 839 грн 81 коп, 3% річних у розмірі 360 грн 75 коп, всього 8 143 грн 94 коп. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved