Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 07.06.2015 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя. На ґрунті цього в них виникали сварки, непорозуміння, які загострювали їхні стосунки. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають. Причиною припинення шлюбних відносин є несумісність характерів, виникнення конфліктів на побутовому підґрунті, відмінність поглядів на сімейне життя, неможливість дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем. Зусилля, які докладалися нею для збереження сім'ї, виявились марними. Відповідач продовжує проживати за власними інтересами, не цікавиться проблемами сім'ї, не надає матеріальної допомоги. Таким чином, за обставин, що склалися, при відсутності між нею та відповідачем взаєморозуміння, бажання спільно проживати, вести спільне господарство та опікуватись один про одного, разом виховувати дитину, відновлення шлюбно-сімейного життя неможливе. Примирення між ними виключається, вони фактично чужі люди так, як у відносинах між ними втрачено ті почуття, що єднали їх однією сім'єю. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає, причиною розірвання шлюбу зазначає несумісність характерів, відмінність поглядів на життя, проживання відповідача окремо від неї та дитини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згідний, щодо надання строку для примирення заперечив. 26 грудня 2017 року, з урахуванням наявності в сторін неповнолітньої дитини та необхідності забезпечення її прав та інтересів ухвалою суду судовий розгляд справи відкладено та надано сторонам строк для примирення до 09 год. 26 лютого 2018 року. По закінченні цього строку сторони не примирились, ухвалою суду провадження в справі відновлене і судовий розгляд справи продовжено. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 07 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER]. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Outcome: approved