Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2011 року був визнаний розірваним договір доручення, укладений 16.05.2008 року між [PERSON] і [PERSON], стягнуто з відповідача на його користь 79200 грн. У справі був виданий виконавчий лист, який був предявлений до виконання. Проте на цей час борг непогашений. Рішенням суду від 23.12.2016 року на його користь з відповідача було стягнуто 3% річних за період з 07.08.2011р. по 07.08.2014р. та суму інфляційних втрат за період з серпня 2011 року по жовтень 2014 року. Припинення зобовязання не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Посилаючись на ст. 625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на його користь 3% річних від простроченої суми грошового зобовязання за період з 01.12.2014р. по 01.08.2017р. у розмірі 6534,00 грн. та 78328,80 грн. інфляційних втрат від простроченої суми боргу за період з листопада 20154 року по червень 2017 року, також стягнути судові витрати у розмірі 848,63 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в засобах масової інформації. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору доручення розірваним, стягнення грошової суми, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2011 року, судом було визнано розірваним договір доручення, укладений 16.05.2008 року між [PERSON] і [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 79200 грн. 27.09.2011 року у справі був виданий виконавчий лист, який неодноразово предявлявся до примусового виконання. Останній раз, виконавче провадження було відкрито 04.11.2015 року., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 ВП №49209034. З листа начальника відділу ДВС від 01.11.2017 року вбачається, що виконавчий лист до цього часу не виконаний, стягнення за ним не проводилися. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так,\~\~у частині пятій статті 11 ЦК України\~\~визначено, що\~\~у випадках, встановлених\~\~ актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть\~\~виникнути\~\~з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~ правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~\~з рішення суду. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15. Таким чином, судом встановлено, що за рішенням суду з відповідача на користь позивача була стягнута грошова сума 79200 грн., яка була отримана відповідачем за договором доручення, який визнаний судом припиненим. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобовязанням, яке до цього часу боржником не виконано. Вказане дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Однак судом, під час здійснення перевірки правильності обрахування вказаних сум, було встановлено, що розрахунок здійснений позивачем не вірно. Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 79200,00 грн. за період з 01.12.2014 року по 01.08.2017 рік, що становить 32 місяці. За підрахунком суду сума 3% річних буде становити 6336,00 грн. ( 79200х3%:12х32=6336). Інфляційні втрати з простроченої суми за період з листопада 2014 року по червень 2017 року за підрахунком суду становлять 54252,00 грн., а саме: - індекс інфляції за листопад 2014 року 101,9%, інфляційні втрати становлять 1504,80грн.; - індекс інфляції за грудень 2014 року 103,0%, інфляційні втрати становлять 2376,00 грн.; - індекс інфляції наростаючим підсумком за 2015 рік становив 143,3%, інфляційні втрати становлять 34293,60 грн.; - індекс інфляції наростаючим підсумком за 2016 рік становив 112,4%, інфляційні втрати становлять 9820,80 грн.; - індекс інфляції наростаючим підсумком з січня по червень 2017 року становив 107,9%, інфляційні втрати становлять 6256,80 грн. Загальна сума інфляційних втрат = 1504,80 + 2376,00 + 34293,60 + 9820,80 + 6256,80 = 54252,00 грн. За таких підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial