Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У січні 2010 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що за договором про надання споживчого кредиту від 23.06.2006 р. відповідач отримав грошові кошти у розмірі 14795 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 12,5% річних та зобов'язався повернути його до 21.06.2013р. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачкою того ж дня укладено договір поруки, за умовами якого відповідачка взяла на себе зобов'язання з повернення кредиту в разі невиконання позичальником умов договору. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.12.2013 року становить 16021,46 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 128059, 53 грн. та пені у розмірі 16517,37 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 8600,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 68739,80 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7421,46 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 59319,73 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 9392,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 7125,28 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку, а також стягнути судові витрати. Представник позивача та відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував, вказавши, що з моменту укладення договору поруки минуло більше ніж сім років, позовна давність сплинула, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а тому просив застосувати до позову [PERSON] позовну давність та відмовити в його задоволенні. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що постановою господарського суду він, як фізична особа підприємець, визнаний банкрутом, у зв'язку з чим має відповідати за кредитними зобов'язаннями в межах ліквідаційної процедури. Відповідачка позов не визнала, У лютому 2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом, вказавши, що 23.06.2006 р. у забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за укладеним між ним та АКІБ «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту, вона уклала із банком договір поруки. Одночасно того ж числа укладено договір застави транспортного засобу CHEVROLET AVEO SA69Y. З 23.06.2006 р. по 22.11.2006 року [PERSON] виконував умови договору про надання споживчого кредиту, однак, 25.12.2006 року сплатив тільки половину суми - 88,71 доларів США при встановленій для погашення кредиту сумі у розмірі 177,00 доларів США, сплативши залишок лише 29.12.2006 року. Також 24.11.2008 року прострочив сплату кредиту, сплативши суму у розмірі 54,78 доларів США лише 04.12.2008 року. У подальшому до 25.05.2009 року [PERSON] допускалися порушення при виконанні умов договору, а після цього він припинив здійснення виплат у погашення кредиту. Вказала, що ПАТ «УкрСиббанк» не повідомив її про недобросовісне виконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту, не запропонував їй виконати зобов'язання за нього. Припинення виконання умов договору фактично збільшує обсяг самого зобов'язання, строки його виконання,а також її відповідальність як поручителя, на що вона своєї згоди не давала. Вважала, що банком позов до неї пред'явлений незаконно, а тому такі дії позивача призвели до припинення дії договору поруки, у зв'язку із чим просила визнати укладений 23.06.2006 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» договір поруки припиненим. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Статтею ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язується боржником. Згідно із ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання, кредитного договору, характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 11013745000, укладеного 23.06.2006 року, відповідач отримав кредит у розмірі 14795,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 12,5% річних та зобов'язався повернути його до 21.06.2013 року. З метою забезпечення зобов'язань відповідача між банком і відповідачкою того ж дня укладено договір поруки № 11013745000/П, за умовами якого відповідачка взяла на себе зобов'язання з повернення кредиту в разі невиконання позичальником умов договору. Згідно з наданими позивачем розрахунками, які відповідачами не оспорюються, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.12.2013 року становить 16021,46 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 128059, 53 грн. та пені у розмірі 16517,37 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 8600,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 68739,80 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7421,46 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 59319,73 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 9392,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 7125,28 грн., які підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Заперечення відповідача є безпідставними з огляду на таке. Як убачається з договору про надання споживчого кредиту, позичальником за ним є громадянин [PERSON], а не фізична особа-підприємець. Кредит надано позичальнику для його особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а на придбання легкового автомобіля (п.1.4). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник - суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати. Відповідно до положення ч. 1 ст. 23 цього ж Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що вимоги до боржника за цим Законом пред'являються як до суб'єкта підприємницької діяльності за його зобов'язаннями, які виникли у зв'язку із здійсненням ним підприємницької діяльності, а відтак його положення на правовідносини, що виникли між сторонами даного спору, не поширюються. Доводи зустрічного позову також є неспроможними з наступних підстав. Як на правову підставу зустрічного позову відповідачка посилається на ч. 4 ст. 599 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пленум ВССУ в п. 24 наведеної вище постанови роз'яснив, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням (не виникнення, а саме застосування) права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. У даному випадку позивач застосував своє право на повернення кредиту, пред'явивши позов одночасно до позичальника і поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Із договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про припинення його дії з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором (п. 3.2) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 21 червня 2013 року (п. 1.2) За таких обставин у позивача виникає право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 21 червня 2013 року, протягом наступних 6 місяців. Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх правозастосовних органів. У зв'язку із задоволенням позову, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1445,77 грн. підлягає стягненню з відповідачів у рівних долях.

Outcome: approved