Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У серпні 2015р. позивач ПАТ «ХК «Київміськбуд» звернувся до Шевчнківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 21-24) до відповідачки [PERSON] (змінила прізвище на «[PERSON]», у зв'язку з реєстрацією шлюбу (а.с. 163), в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь вартість об'єкту інвестування, на яку збільшилась загальна площа об'єкту інвестування, що становить 26091,5 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі укладеного між АКБ «Аркада» та позивачем Генерального договору від 10 червня 2002р., позивач, як забудовник здійснив будівництво житлового будинку [ADDRESS], а банк зобов'язувався здійснювати фінансування будівництва об'єкту шляхом залучення коштів від фізичних та юридичних осіб. 09 лютого 2008р. між відповідачкою та АКБ «Аркада», було укладено договір № 56997 про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно умов договору довіритель - відповідачка, дала свою повну згоду на участь у ФФБ. У подальшому 24 червня 2009р. між відповідачкою та банком було укладено договір № 56997 про уступку майнових прав, згідно з яким банк уступив, а відповідачка прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS]. При цьому підпункт 5 пункту 9.5 договору про участь у ФФБ № 56997 від 09 лютого 2008р. чітко встановлює, що у разі, якщо забудовник не надав банку дані БТІ щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування, довіритель остаточні розрахунки за даними БТІ здійснює з забудовником. Укладений між відповідачкою та банком правочин є договором на користь третьої особи, а саме сторони позивача, у розумінні ст. 636 ЦК України, оскільки обов'язок здійснити остаточні розрахунки за даними БТІ у відповідачки виникає саме перед позивачем. Згідно із свідоцтвом на право власності від 11 лютого 2011р., загальна площа квартири відповідачки становить 105,40 кв.м. Проте, у порушення умов договору відповідачка не здійснила остаточних розрахунків із забудовником - позивачем та не сплатила кошти у розмірі 26091,5 грн., що відповідає вартості 2,65 кв.м., об'єкта інвестування, на яку збільшилась загальна площа квартири. Про необхідність здійснення доплати позивач неодноразово повідомляв відповідачку, зокрема листами від 14 червня 2011р., 20 березня 2012р., 10 вересня 2015р. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 09 грудня 2015р. позовну заяву повернуто позивачу, в порядку ст. ст. 114, 115, 121 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016р. апеляційну скаргу позивача - задоволено частково. Ухвалу суду першої інстанції від 09 грудня 2015р. про повернення позовної заяви позивачу скасовано, питання про відкриття провадження передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 05 травня 2016р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017р. провадження по справі було зупинене на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 31 травня 2018р. поновлено зупинене провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що відповідачкою безпідставно не здійснено остаточного розрахунку за об'єкт інвестування. В судовому засіданні відповідачка та її представник надали письмове заперечення в якому зазначили що, 11 лютого 2011р. за відповідачкою було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], яку позивач побудував і передав відповідачці на підставі договору про участь у ФФБ № 56997 від 09 лютого 2008р. Починаючи з квітня 2011р. позивач посилаючись на положення п. 9.5 вищезазначеного договору почав заявляти відповідачці вимоги здійснити доплату у сумі 26091,50 грн. за додаткові 2,65 кв. м., збільшення загальної площі квартири від проектної загальної площі. Листами від 12 квітня, 17 травня, 20 червня 2011р. відповідачка повідомила позивача, що не визнає висунуті до неї вимоги сплатити доплату у сумі 26091,50 грн. за додаткові 2,65 кв. м., збільшення загальної площі квартири від проектної загальної площі квартири, так як вважає, що обміри відбулись з порушенням існуючих норм та без врахування передбачених законом 20 мм - товщини покриття стін, на опоряджувальні роботи, зазначаючи, що опоряджувальні роботи не були виконані на момент обміру квартири. Відповідачка замовила повторні обміри квартири. Згідно довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 02 вересня 2015р., загальна площа квартири відповідачки [ADDRESS] становить - 102,7 кв.м. Протягом судового розгляду відповідачка замовила і оплатила дослідження в ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» щодо загальної площі її квартири з опоряджувальними роботами та без опоряджувальних робіт, відповідно до якого, в приміщеннях всіх кімнат та коридору опорядження стін квартири [ADDRESS] виконано будівельними сумішами з подальшим пофарбуванням, а в приміщенні санвузлів - будівельними сумішами на цементно-піщаній основі та кахельної плітки. Також на підставі аналізу даних вимірювань шару оздоблення стін, встановлено, що стіни вздовж осі «А» вздовж осі «Г» вздовж осі «Д» та вздовж осі «2» мають вертикальні відхилення від 1,5 до + 4,0 см. За даними вимірювань площі приміщень та загальної площі квартири встановлено, загальна площа квартири [ADDRESS] з опоряджувальними роботами складає 102,5 кв.м. За результатами вимірювань опоряджувального шару та розрахунку і аналізу даних, загальна площа квартири без оздоблення складає 104,8 кв.м. Також стороною відповідача, 20 листопада 2018р. було подано відзив на позов, який за змістом є аналогічним поданим письмовим запереченням на позов та заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на думку сторони відповідача цей строк було пропущено стороною позивача без зазначення поважності причин пропуску. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 10 червня 2002р. між позивачем та АКБ «Аркада» було укладено Генеральний договір, відповідно до якого позивач, як забудовник здійснив будівництво житлового будинку [ADDRESS], а банк зобов'язувався здійснювати фінансування будівництва об'єкту шляхом залучення коштів від фізичних та юридичних осіб. 09 лютого 2008р. між відповідачкою та АКБ «Аркада», було укладено договір № 56997 про участь у ФФБ. Згідно умов договору довіритель - відповідачка, дала свою повну згоду на участь у ФФБ (а.с. 26-31). 24 червня 2009р. між відповідачкою та АКБ «Аркада» було укладено договір № 56997 про уступку майнових прав, згідно з яким банк уступив, а відповідачка прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідачка по Акту приймання-передачі прийняла від позивача квартиру вже з проведеними опоряджувальними роботами на стінах (а.с. 36). В судовому засіданні сторона відповідача звертала увагу суду, що виконаними опоряджувальними роботами, забудовник фактично приховав значні вертикальні відхилення на стінах, що були виявленні в листопаді 2018р. при проведенні дослідження спеціалістами ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва». Позивач діючи на підставі довіреності виданої відповідачкою, отримав свідоцтво на право власності від 11 лютого 2011р. та технічний паспорт на зазначену квартиру (а.с. 33-35), але, як встановлено в судовому засіданні, відмовився віддавати ці документи відповідачці, доки остання не сплатить додатково позивачу грошові кошти у розмірі 26091,50 грн., що відповідає вартості 2,65 м.кв., об'єкта інвестування, на яку збільшилась загальна площа квартири від проектної загальної площі, посилаючись на положення п. 9.5 вищеозначеного договору. Про необхідність здійснення доплати позивач неодноразово повідомляв відповідачку, зокрема листами від 14 червня 2011р., 20 березня 2012р., 10 вересня 2015р. (а.с. 37-39, 162). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Листами від 12 квітня, 17 травня, 20 червня 2011р. (а.с. 159-161) довірена особа відповідачки повідомляла позивача, що сторона відповідача, як інвестор не визнає висунуті до неї вимоги сплатити доплату у сумі 26091,50 грн. за додаткові 2.65 кв. м., збільшення загальної площі квартири від проектної, так як вважає, що обміри відбулись з порушенням існуючих норм та без врахування передбачених законом розміри на опоряджувальні роботи. Протягом всього часу розгляду справи стороною позивача не було надано до суду належних допустимих доказів того, що обміри квартири відповідачки відбулись з дотриманням вищенаведених вимог, з урахуванням відповідних опоряджувальних робіт. Не було спростовано стороною позивача, і надане стороною відповідача, в якості письмового доказу дослідження в ДП «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» щодо загальної площі її квартири з опоряджувальними роботами та без опоряджувальних робіт. Судом встановлено, що на письмову вимогу позивача від 14 червня 2011р. на ім'я сторони відповідача про здійснення доплати у розмірі 26091,5 грн., позивач отримав письмову відповідь відповідачки від 20 червня 2011р. з відмовою здійснити доплату за збільшення площі на 2,65 кв.м., починаючи, тобто з 20 червня 2011р. позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з відмовою відповідачки задовольнити вимоги позивача. Враховуючи положення ст. ст. 253, 256, 257, 267 ЦК України, а також беручи до уваги, що з вказаними позовними вимогами позивач звернувся до суду 02 грудня 2015р., тобто з пропуском строків позовної давності. Протягом всього часу розгляду справи, стороною позивача не подавалось клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, як і не було зазначено поважності причин пропуску цього строку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 267 ЦК України, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed