Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна та визнання права власності. Уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити їй строк із зверненням до суду. Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.1997 р. між нею, з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, на біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований за №2708. Предметом купівлі-продажу за договором було 4/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами і господарськими будівлями, які розташовані за адресою : [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу в подальшому останній нотаріальному посвідченню не підлягав. Оскільки умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним, визнати за нею право власності на 4/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами і господарськими будівлями, поновивши строк позовної давності, як пропущений нею з поважних причин. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] придбала у відповідача [PERSON]/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами і господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с.6-7). Договір зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі 29.12.1997 р. за № 2708. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Проте до теперішнього часу договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, а позивач про порушення свого права дізнався нещодавно, суд приходить до висновку щодо можливості визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved