Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, з подальшим зменшенням позовних вимог (а.с.60,61), у якій просить визнати за ним право власності на частину нежитлової будівлі магазину площею 20,7 кв.м., що становить 1/10 частину із спільної часткової власності, за адресою: [ADDRESS] , так як він за результатами аукціону придбав вказаний об`єкт, натомість приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. відмовила у посвідченні договору-купівлі продажу, оскільки пропущений строк для його укладення. Позивач стверджує, що дані обставини перешкоджають йому зареєструвати за собою право власності на набуте на аукціоні нерухоме майно, внаслідок чого він обмежений у праві розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Ухвалою від 20.08.2021 суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 44). 10.11.2021 суд своєю ухвалою відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, закрив підготовче провадження та справу призначив до судового розгляду по суті (а.с. 77). У судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача - адвокат Бульбах Н.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову (а.с.83), представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 73). Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. направила заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 71). Суд, враховуючи позицію сторін, а також дослідивши надані письмові докази у справі, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до протоколу проведення аукціону на грошові кошти від 19.05.2015 року, майно споживчого товариства «Машівський райунівермаг», а саме частина приміщення магазину загальною площею 20,7 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , продано учаснику №1 - [PERSON] за продажною ціною 78000 грн (а.с.9-10). Згідно з довідкою Споживчого товариства «Машівський райунівермаг» №17 від 22.05.2015 року [PERSON] сплатив повністю за придбане на аукціоні майно, що належить споживчому товариству, а саме: частину магазину загальною площею 20,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в сумі 78000 грн (а.с.11). Відповідно до договору №1 купівлі-продажу основних засобів від 19.05.2015 року [PERSON] придбав частину приміщення магазину загальною площею 20,7 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області №60 від 16.06.2016 року вирішено взяти до відома те, що проведено перейменування вулиць в [ADDRESS] (а.с.30). Разом з тим, згідно з технічним паспортом на частину громадського будинку [ADDRESS] власником 27/100 частини об`єкту є Машівський райунівермаг (а.с.13-18). Водночас Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87281635 від 17.05.2017 року підтверджується те, що загальна площа нежитлової будівлі « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , становить 201,9 кв. м., перебуває у спільній частковій власності, з яких право власності на 27/100 часток зареєстровано за Споживчим товариством «Машівський райунівермаг» (а.с.62). Даними довідки №4424 від 03.06.2015 року, виданої ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», підтверджується те, що торгова зала площею 20,7 кв. м за вищевказаною адресою становить 1/10 частину об`єкту (а.с.63). За довідками №4425, №4423 від 03.06.2015 року, виданими ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», решта площі розподілена між двома приміщеннями, а саме кабінетами площею відповідно 8,9 кв. мта 22,7 кв. м, у яких у спільному користуванні перебуває тамбур площею 2,5 кв. м (а.с. 64). Крім того, відповідно до листа ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №5762 від 06.07.2016 року реєстрація права власності на частину громадського будинку (магазин) по [ADDRESS] за [PERSON] не проводилась (а.с.19). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №269991432 від 11.08.2021 року право власності на 27/100 частин нерухомого майна спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS] до 01.01.2013 року зареєстровано ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за Споживчим товариством «Машівський райунівермаг» (а.с. 20-21). Крім того, Держаним актом на право колективної власності на землю та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5315284482020 від 16.01.2020 року підтверджується факт віднесення до колективної форми власності земельної ділянки під вищевказаною нежитловою будівлею; а також те, що інформація про зареєстроване право на земельну ділянку з кадастровим номером:5323055100:30:001Н:1389 за адресою: [ADDRESS] , відсутня (а.с.22-28). Рішенням двадцять пятої сесії сьомого скликання Машівської селищної ради від 17.12.2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі Споживчому товариству «Машівський райунівермаг» площею 0,1141 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області від 16.06.2021 року було відмовлено Споживчому товариству «Машівський райунівермаг» та [PERSON] в посвідченні договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі магазину « [INFO] » площею 20,7 кв. м за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з пропущенням сторонами строку для укладення договору купівлі-продажу (а.с.8). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Згідно із наявними у справі доказами установленим є факт, що позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу приміщення магазину, що сторонами не заперечується. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Також частиною другою ст. 377 Цивільного кодексу та частиною шостою ст. 120 Земельного кодексу встановлено вимоги щодо обов`язковості зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів \-державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Згідно з частиною першою ст. 54 Закону про нотаріат нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (частина перша ст. 49 цього Закону). У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норми статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду і передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Відмовляючи позивачу в посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус зазначила про пропуск сторонами строку для посвідчення договору купівлі-продажу майна, придбаного на аукціонні. Стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб. Тобто право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні. Користувачем земельної ділянки, на якій розташоване спірне складське приміщення, на праві колективної власності, є Споживче товариство «Машівський рай універмаг», як правонаступник Машівського спільного підприємства «Коопунівермаг» районної спілки споживчих товариств на підставі Державного акта від 17.11.1998 ПЛ 0061 та до 2002 року Земельним кодексом України (стаття 5) передбачалась така форма власності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи, що позивач виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення (магазину), яке належить відповідачу, який позов визнав, проте нотаріусом відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу у зв`зку з пропускос торнами строку для посвідчення договору купівлі-продажу, суд може захистити порушене право саме у спосіб визнання за позивачем права власності на спірне майно та при цьому права інших осіб порушені не будуть, а тому позов потрібно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved