Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на навіс загальною площею 577,1 кв.м., вартістю 23748 гривень, який знаходиться в [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що 10 лютого 2000 року на підставі усного договору купівлі-продажу він купив у районної спілки споживчих товариств «Райкоопзаготпромторг», яка діяла як продавець, навіс, який знаходиться в [ADDRESS] . Факт придбання навісу підтверджується накладною №15 від 10 лютого 2000 року, виданою РССТ «Райкоопзаготпромторг», та квитанцією до прибуткового касового ордера про оплату вартості вказаного навісу №28 від 10 лютого 2000 року. Однак із-за відсутності документа про право власності, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання [PERSON] , не прибув, направив до суду заяву, в якій просить заслухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача Рожнятівської селищної ради у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу за позовом [PERSON] , заслухати без представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному об`ємі. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Копіями накладної та квитанції від 10 лютого 2020 року (а.с.13,14) підтверджено, що позивач придбав у районної спілки споживчих товариств «Райкоопзаготпромторг», реєстрація якої скасована 20 червня 2003 року на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2003 року (а.с.15,16), навіс який знаходиться в [ADDRESS] . Копією технічного паспорту (а.с.7-8) підтверджено, що навіс загальною площею 577,1 кв.м., вартістю 23748 гривень, знаходиться в [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач у позасудовому порядку свої права захистити не може, то право власності на придбане ним майно необхідно визнати у судовому порядку. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved