Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, а саме на нежитлове приміщення вбудоване в будівлю, загальною площею 9,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], літ. «А» та складає 1/100 ідеальних часток від всього домоволодіння або 3/100 від частини нежитлових приміщень будинку площа яких складає 298,8 кв.м. Заява мотивована тим, що 15 липня 1999 року [PERSON] було придбано у Фонду приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва нежитлове приміщення вбудоване в будівлю, загальною площею 9,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], літ. «А» та складає 1/100 ідеальних часток від всього домоволодіння та, яке на підставі акту прийому-передачі № 256 від 26 липня 1999 року було передано [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу 15 липня 1999 року посвідчено нотаріусом, а 4 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна видане реєстраційне посвідчення. Після смерті [PERSON] зазначене нежитлове приміщення перейшло у спадок до позивача, про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 березня 2012 року. До спадкової справи № 137/2011 позивачем було долучено витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 33183186 від 15 лютого 2012 року, видане КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та технічний паспорт на нежитловий будинок (приміщення) від 2 листопада 2011 року. У графі «Підстава виникнення права власності» розділу «Права власності» вказаного витягу зазначено про те, що право виникло згідно договору купівлі-продажу /7-2585/ 15.07.1999/ Київська державна нотаріальна контора № 6, акт прийому-передачі від 20 липня 1999 року - нежитлове приміщення, загальною площею 3/100 частини від нежилих приміщень в будинку площею 298,8 кв.м. (або 1/100 частина від всього домоволодіння). В подальшому позивач звернувся до Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості. Проте, рішенням державного реєстратора № 9099380 від 16 грудня 2013 року відмовлено у державній реєстрації нерухомого майна через невідповідність вимогам або неможливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме у свідоцтві про право на спадщину не зазначено загальної площі нежитлових приміщень. З урахуванням наведеного, позивач звернувся з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 18 лютого 2015 року Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна притягнуто до участі у справі як третю особу (а.с. 38-40). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Київської міської ради у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві до судового засідання не з'явився, надав письмові заперечення. Представники третіх осіб до судового засідання не з'явились з невідомих суду причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 липня 1999 року [PERSON] було придбано у Фонду приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва нежитлове приміщення вбудоване в будівлю, загальною площею 9,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], літ. «А» та складає 1/100 ідеальних часток від всього домоволодіння та яке на підставі акту прийому-передачі № 256 від 26 липня 1999 року було передано [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу 15 липня 1999 року посвідчено нотаріусом, а 4 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна видане реєстраційне посвідчення (а.с. 5-11). Після смерті [PERSON] зазначене нежитлове приміщення перейшло у спадок до позивача [PERSON], про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 березня 2012 року (а.с 20). До спадкової справи № 137/2011 позивачем було долучено витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 33183186 від 15 лютого 2012 року, виданий КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та технічний паспорт на нежитловий будинок (приміщення) від 2 листопада 2011 року (а.с. 15-19). У графі «Підстава виникнення права власності» розділу «Права власності» вказаного витягу зазначено про те, що право власності виникло згідно договору купівлі-продажу /7-2585/ 15.07.1999/ Київська державна нотаріальна контора № 6, акт прийому-передачі від 20 липня 1999 року - нежитлове приміщення, загальною площею 3/100 частини від нежилих приміщень в будинку площею 298,8 кв.м. (або 1/100 частина від всього домоволодіння) (а.с. 19). Рішенням № 9099380 від 16 грудня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено у державній реєстрації нерухомого майна через невідповідність вимогам або неможливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме у свідоцтві про право на спадщину не зазначено загальної площі нежитлових приміщень. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, суду не надано доказів того, що право власності позивача на нежитлове приміщення оспорюється чи не визнається відповідачем Київською міською радою та не надано доказів втрати позивачем документа, який засвідчує його право власності. Позовні вимоги позивача стосуються його не згоди з рішенням державного реєстратора, яким було відмовлено у реєстрації прав на нерухоме майно. Проте, вказане рішення позивачем у цій справі не оскаржується. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Оскільки рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації на нерухоме майно може бути оскаржене до суду, рішення про відмову у державній реєстрації не є предметом судового розгляду, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд не вправі вийти за межі позовних вимог, позовні вимоги до відповідача Київської міської ради нічим не обґрунтовані та не підтверджені, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed