overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрована його дочка F [PERSON], яка там не проживає з 2006 р. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59 (а. с. 12). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], яка є дочкою [PERSON] (а.с. 10, 11, 19). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла F [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59, не проживає з 2006 р.(а. с. 11). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59, відсутня з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Корольова, 59, який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратила право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У січні 2019\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 20.01.2007\~р. [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №\~15, посилаючись на те, що спільне життя з [PERSON] не склалось, шлюбні відносини припинені, примирення є неможливим. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заяві від 20.03.2019\~р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне\~прізвище \~Беззубець)\~[PERSON] відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Бердичівського міськрайонного\~управління юстиції\~Житомирської області\~20.01.2007\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~15, вони є батьками дітей [PERSON], який народився 21.03.2007\~р., та [PERSON], який народився 04.08.2011\~р. (а.\~с.\~5, 9, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останньою цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20\~грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 28.09.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 523, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення є неможливим. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заяві від 01.04.2019 р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 28.09.2013 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 523, вони є батьками дитини - [PERSON], який народився [INFO] (а. с. 9, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останньою цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20 грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг у розмірі 25 000,00 грн., посилаючись на те, що 11.12.2018 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 25 000,00 грн., зі строком повернення коштів до 24.12.2018 р., однак [PERSON] кошти у зазначений строк не повернув та ухиляється від їх повернення. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 11.12.2018 р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти у розмірі 25 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 24.12.2018 р. (а. с. 5). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 11.12.2018 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн., при цьому другий зобов`язався повернути ці грошові кошти першому до 24.12.2018 р. Доказів, які б вказували на повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн. [PERSON] не подав. За таких обставин Суд вважає, що цих грошових коштів повернуто не було. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 768,40 грн. (судовий збір, а. с. 1) та 3 500,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Вірьовкіним А.В., а. с. 18 - 22).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що 16.09.2000 р. нею був укладений шлюб із відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації Запорізької міськради, актовий запис № 444. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з середини 2017 року, подальше збереження родини неможливо і суперечить їх спільним інтересам, почуття взаємоповаги та любові втрачені, майновий спір відсутній, сім*я фактично розпалась. Примирення з відповідачем, подальше спільне проживання як подружжя і збереження сім`ї неможливе. Посилаючись на вказані вище обставини позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. У підготовче судове засідання 06.06.2019 року сторони не з`явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Сторони надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач у своїй заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у своїй заяві зазначив, що \~позов визнає в повному обсязі. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.08.2009 року виконкомом Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 07, мотивуючи позов тим, що спочатку сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх декількох років сторони разом не проживають, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на теперішній час між позивачем та відповідачем відсутнє порозуміння, любов та повага, у відповідача власні погляди на життя, шлюб між сторонами носить виключно формальний характер, від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за домовленістю між сторонами діти залишилися проживати разом з позивачкою. Майнового спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя на теперішній час немає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, позовні вимоги в частині визначення місця проживання спільних малолітніх дітей, просила залишити без розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засідання не заперечував проти задоволення позовних вимог в частини розірвання шлюбу, крім того, зазначив, що сторони разом проживали до жовтня 2018 року. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Виконкомом Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 07. (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з жовтня 2018 року. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У січні 2019\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований [PERSON] , який там не проживає з 2017\~р. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~11, 12). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] (а.\~с.\~13, 14, 35). Зазначена обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає [PERSON] реалізовувати правомочності власника житла та порушує її законні інтереси. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведеної норми Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними. Доказів наявності такого договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити, що нормами законодавства України не передбачено визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання. Зважаючи на це, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 384,20\~грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У січні 2019 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02.08.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 445, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення неможливе. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 10.05.2019 р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 02.08.2014 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 445, вони є батьками дитини - [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 10, 11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved