Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У серпні 2014 року позивач ПАТ «ВіЕсБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу шляхом продажу майна позивачем від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право позивача щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог позивача за кредитним договором № KF47148 від 15 лютого 2008 року в розмірі 131 001,77 доларів США, що еквівалентно 1 618 511 грн. 02 коп. та закріпити за позивачем права управителя вказаним нерухомим майном. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № KF47148, згідно з яким позивач надав 190 000 доларів США у кредит з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 14 лютого 2018 року та зі сплатою 12,5% річних. З мето забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 лютого 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 637, відповідно до якого відповідач надала позивачу в заставу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 131 001,77 доларів США. Тому, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просив звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено здійснювати стягнення на предмет застави/іпотеки без згоди його власника у разі, якщо кредит видано в іноземній валюті на споживчі цілі та вказане майно використовується для постійного проживання. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 лютого 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № KF47148, згідно з яким позивач надав у кредит 190 000 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 14 лютого 2018 року та зі сплатою 12,5% річних. (а.с. 8-20). З мето забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та відповідачем [PERSON] 15 лютого 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 637, відповідно до якого відповідач надала позивачу в заставу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу (а.с. 21-26). Проте, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 131 001,77 доларів США. Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у разі: невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником основного зобов'язання та у разі порушення іпотекодавцями обов'язків (умов) встановлених іпотечним договором. Відповідно до п. 4 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору. У виконання п. 14 договору іпотеки позивачем надіслано на адресу відповідача письмове повідомлення з вимогою виконати зобов'язання у повному обсязі та у разі ігнорування даної вимоги попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки та запропоновано звільнити квартиру, які отримані відповідачем 19 червня 2014 року (а.с. 27-29). Разом з тим, відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Під час судового розгляду справи встановлено, що квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] є предметом іпотеки відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору; має загальну площу 67,40 кв.м., у ній зареєстрована тільки відповідач, яка у вказаній квартирі і постійно проживає та у відповідача іншого нерухомого житлового майна немає (а.с. 66-67). Крім того, зі змісту п. 3.2 іпотечного договору вбачається, що кредит [PERSON] надавався трьома частинами: для погашення заборгованості за кредитним договором № ML-002/880/2007 від 22 червня 2007 року та №ML-002/881/2007 від 22 червня 2007 року між [PERSON], та ЗАТ «ОТП БАНК»; для погашення заборгованості за кредитним договором № 352/ПВ-06 від 1 вересня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк»; для споживчих потреб. Отже, кредит, що надавався [PERSON], є споживчим кредитом відповідно до вказаних умов кредитного договору та відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року. Таким чином, квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] та є предметом іпотеки, відповідає критеріям п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто на вказану квартиру Законом заборонено здійснювати звернення стягнення, а тому, підстав для задоволення позову суд не вбачає. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з чим судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду відповідно до положень ст. 88 ЦПК України йому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed