Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У січні 2019 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Заявник зазначає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову подана до подання позовної заяви [PERSON] в інтересах малоліьніх дітей [PERSON] та [PERSON] про забезпечення їх житлом та визнання права власності в розмірі 1/3 частки на кожного відповідно до договору дарування на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що 07.11.2018 року його колишня дружина [PERSON] виписала їх спільних малолітніх дітей з вказаної квартири та заставила дану квартиру під заставу чотирьох мільйонів гривень, приватним нотаріусом Гречана Р.Т. внесено запис про іпотеку, відповідно до Договору позики від 15.11.2018 року зі строком виконання основного зобов`язання 14.11.2019 року, розмір основного зобов'язання 4 383 600,00 грн. Оскільки [PERSON] не працює, внаслідок чого квартира може бути відчужена іпотекодержателями та/або кредиторами, що призведе до порушення прав та інтересів дітей, [PERSON] просить суд накласти арешт на вказану квартиру. Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались. Вивчивши підстави порушеної заяви, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Разом з тим, всупереч вищевикладеним правилам процесуального закону заява [PERSON] не містить належного обгрунтування, припущення останнього про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, з яким він має намір звернутися до суду. Таким чином, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Outcome: dismissed