Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей у розмірі 39021 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 11447 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Рожнятівського районного суду від 04 квітня 2002 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі виконавчого листа №2-586 від 04.04.2002 року, ДВС Рожнятівського районного управління юстиції 06.07.2003 року було відкрито виконавче провадження. Однак вказане рішення відповідач належним чином не виконує, аліменти в повному розмірі відповідно до рішення суду не сплачує, а тому станом на 28.04.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 40379 гривень. Однак згідно здійсненого нею розрухунку, сума заборгованості по нарахованих аліментах становить 39021 гривень, які вона просить стягнути з відповідача. Крім того, нею обчислено розмір пені, у зв'язку з несплатою аліментів, яка становить 11774 грн. 60 коп. Вказану суму заборгованості та пені відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити, а тому вона змушена звернутися в суд з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти, однак у меншому розмірі ніж вказано у розрахунку Рожнітівського відділу ДВС від 28.04.2017 року. Просить стягнути аліменти згідно розрахунку проведеного нею особисто, а саме в сумі 39021 гривень та суму нарахованої пені в розмірі 11774 грн. 60 коп. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснив що дійсно з нього стягуються аліменти на утримання дітей за рішенням суду. [PERSON] сплачує аліменти, однак не завжди у встановленному розмірі, оскільки не має постійного джерела доходу. На даний час він не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, його матеріальне становище є вкрай важким. Крім того, у нього на утриманні перебуває його мати [PERSON], яка являється інвалідом по зору, та потребує допомоги від нього. Вважає, що його заборгованість є меншою ніж та, що вказана у довідці відділу ДВС. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Рожнятівського районного суду від 04.04.2002 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Рішення суду набрало законної сили. Згідно виконавчого листа № 2-586 виданого Рожнятівським районним судом 04 квітня 2002 року, 05 липня 2003 року ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення (а.с.4-6). З довідки №12.9-36/212 Рожнятівського відділу ДВС від 28.04.2017 року вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 2-586 виданого Рожнятівським районним судом 04 квітня 2002 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей становить 40379 гривень (а.с.7). Про те, що відповідач не сплачував аліменти свідчать також довідки №03-37/331, №03-36/746, №12.9-36/201 видані відділом ДВС Рожнятівського районного управління юстиції 12.04.2016 року, 12.10.2016 року, 21.04.2017 року (а.с.8-10). Із проведеного позивачем розрахунку, який міститься у матеріалах справи і неспростований відповідачем, сума заборгованості по нарахованих аліментах за період з січня 2003 року по березень 2017 року становить 39021 гривень, пеня за прострочення сплати аліментів, за вказаний період становить 11447 грн. 60 коп. (а.с.13-15). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 липня 2017 року вбачається, що у відповідача на утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON], яка являється інвалідом по зору та потребує постійного стороннього догляду. (а.с.30) Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердійгрошовійсумі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тому виходячи з викладеного суд вважає повністю правильним розрахунок пені, що зроблений позивачкою у зв'язку із неповною сплатою відповідачем з січня 2003 року по квітень 2017 року аліментів у розмірі 11447 грн. 60 коп. Враховуючи той факт, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь позивача аліментів на дітей та їх розмір, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили. Однак, своїх обов'язків [PERSON] належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка залишилася непогашеною, а тому суд приходить до висновку про примусове стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по аліментах в розмірі 39021 гривень. Враховуючи матеріальне становище відповідача, а саме те що останній ніде не працює, у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати, яка являється інвалідом по зору та потребує стороннього догляду, суд приходить до переконання про зменшення розміру неустойки (пені) з 11447 грн. 60 коп до 5723 грн. 80 коп. Вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження таких витрат з боку позивача. З урахуванням ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved