Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У серпні 2018 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що одруження із відповідачем виявилося невдалим, так як кожен із подружжя має різні погляди на життя, на організацію сімейного побуту, на права та обовязки чоловіка і жінки. Систематична напруженість в сімї, сварки призвели до того, що сторони повністю втратили почуття поваги та любові один до одного, припинили вести спільне господарство та підтримувати подружні відносини. За таких обставин, шлюб носить формальний характер та його збереження є недоцільним, оскільки суперечитиме інтересам позивача. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не дбає про матеріальне забезпечення дружини та дитини, його цікавлять тільки власні проблеми та інтереси. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 22 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не зявилася, про місце, час та дату його проведення повідомлялася належним чином. До початку підготовчого засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, у заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не зявився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином. До початку підготовчого засідання надав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно із ч.ч. 3 та 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про одруження серії І-БК № 089758 вбачається, що 22 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 7). Від спільного подружнього життя у сторін 07 лютого 2002 року народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії І-БК № 058037, виданого 05 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області (а.с. 8). Статтею 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі\~ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113\~СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити їх інтересам. Як передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказану норму чинного законодавства, та враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, розмір якого відповідно до квитанції № 0.0.1104191637.1 від 09.08.2018 р. (оригінал квитанції знаходиться у матеріалах справи) становить 705 грн. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved