Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі - Довіритель) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] або Повірений), у якому просив стягнути на його користь із ФОП [PERSON] за невиконання ним умов договору доручення № ПД-0000008 від 21 лютого 2015 року грошові кошти в розмірі 214982 грн. 84 коп., з яких: 149437 грн. 44 коп. - сума основного боргу, 52452 грн. 40 коп. - інфляційні втрати та 13093 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання. В обґрунтування позову зазначав, що 21 лютого 2015 року між ним і відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір доручення за № ПД-0000008, за умовами якого останній зобов`язувався у строк до 28 серпня 2015 року поставити на його (позивача) будівельний майданчик будівельні матеріали - блоки 600*300*200 D500 B2.5 G S1 у кількості 198,72 м3 вартістю 149437 грн. 44 коп. Того ж дня він на виконання умов цього договору сплатив ФОП [PERSON] грошову суму в розмірі 149437 грн. 44 коп., проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором доручення не виконав, вказані будівельні матеріали не доставив. У порядку досудового врегулювання спору ним 01 березня та 18 квітня 2018 року були направленні відповідачу претензії, але ні відповіді, ні виконання умов договору, ні повернення грошових коштів від відповідача він так і не отримав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач ФОП [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду теж не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ст. 639 ЦК України встановлено загальні правила щодо форми договору, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. 21 лютого 2015 року позивач [PERSON] та відповідач ФОП [PERSON] уклали договір доручення № ПД-0000008, за умовами якого Повірений зобов`язується укласти від імені й за рахунок Довірителя правочин з постачання Довірителю продукції, вказаної у п. 1.3 цього договору: блоків 600*300*200 D500 B2.5 G S1 у кількості 198,72 м3 вартістю 149437 грн. 44 коп. та доставити їх на будівельний майданчик позивача, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а Довіритель прийняти виконання та оплатити послуги Повіреного. Відповідно до п. 2.2 договору доручення на виконання правочинів від імені Довірителя, згідно п. п. 1.1-1.3 Повірений має отримати від Довірителя суму в розмірі 149437 грн. 44 коп. Згідно із п. 3.1 цього договору Повірений зобов`язаний виконати доручення до 28 серпня 2015 року. Суд встановив, що позивач [PERSON] на виконання умов договору доручення від 21 лютого 2015 року № ПД-0000008 сплатив відповідачу ФОП [PERSON] кошти в розмірі 149437 грн. 44 коп., що підтверджується розпискою Повіреного у додатку № 2-1 до договору-доручення № 0000008 від 21 лютого 2015 року та рахунком-фактурою від 21 лютого 2015 року № СФ-0000098. У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Судом встановлено, що у порушення умов укладеного сторонами 21 лютого 2015 року договору доручення № ПД-0000008 та вимог закону відповідач ФОП [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за цим договором доручення не виконав, у визначений договором строк до 28 серпня 2015 року зазначені у договорі будівельні матеріали на будівельний майданчик позивача він не доставив. 01 березня та 18 квітня 2018 року позивач [PERSON] направляв на адресу відповідача ФОП [PERSON] претензії щодо повернення йому грошових коштів у зв`язку із невиконанням Повіреним договору доручення, проте ці претензії відповідачем залишилися без виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором доручення за період з вересня 2015 року по червень 2018 року, враховуючи встановлений індекс інфляції, ФОП [PERSON] зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] розраховані позивачем інфляційні втрати в розмірі 52452 грн. 40 коп. та три проценти річних від простроченої суми за період з 29 серпня 2015 року по 30 липня 2018 року (1066 днів) у розмірі 13093 грн. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що ФОП [PERSON] своїх зобов`язань за договором доручення № ПД-0000008 від 21 лютого 2015 року не виконав, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2149 грн. 83 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved