Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2009 року розірвано шлюб між сторонами по справі, укладений 23.04.2005 року. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2009 року по іншій справі, яке набрало законної сили 23.11.2009 року[ADDRESS] в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі була виділена у користування позивачу у справі та за нею визнано право власності на квартиру. З 2009 року позивач не проживає із відповідачем однією сімєю, відповідач з даної квартири виїхав і з того часу в ній не проживає витрат на її утримання не несе, комунальними послугами не користується і не оплачує їх. Фактично у квартирі проживає лише позивач та її сини. Проте, з часу поділу майна і до моменту звернення до суду з позовом у квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач [PERSON], відповідач [PERSON], сини сторін по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач у справі зареєстрований в квартирі з 2006 року, але з 2009 року в квартирі не проживає, тобто понад один рік без поважних причин . Посилаючись на те, що внаслідок реєстрації відповідача у квартирі № 36 в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі створюються перешкоди позивачу у здійсненні права власності, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, пояснила, що її колишній чоловік не проживає та не оплачує комунальні послуги приблизно 10 місяців. Проте, до квартири періодично зявлявся, у більшості випадків у нетверезому стані. Остаточно покинув квартиру та забрав свої речі у листопаді 2016 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив вирішити спір на розсуд суду, зазначивши, що він у квартирі проживав до листопада 2016 року. Іноді до цього часу проживав в іншому місці, але постійно повертався до спільно набутої подружжям квартири, оскільки там проживають його діти. Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив, заперечень та пояснень по суті позову суду не надавалося. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін по справі, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 23.04.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2009 року. Під час перебування сторін у справі у зареєстровано шлюбі ними було набуто у власність квартиру № 36 в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі, право власності на яку за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2009 року визнано за позивачем у справі [PERSON] Відповідач у справі [PERSON] зареєстрований у квартирі № 36 в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі з 06.05.2006 року, що підтверджується відміткою у його паспорті по теперішній час. Відповідно до вимог статті 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З урахуванням викладених вище обставин суд встановив, що відповідач у справі був зареєстрований у спірній квартирі як член сім'ї власника цієї квартири, а припинення між сторонами у справі шлюбних відносин не позбавляє [PERSON] права користування житлом, у якому він зареєстрований Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 36 в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі позивач посилалася на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2009 року, тобто більше року Проте, у судовому засіданні [PERSON] визнала, що [PERSON] періодично повертався у квартиру, де ночував, в ній знаходилися його речі. Остаточно виїхав із квартири та забрав свої речі відповідач лише у листопаді 2016 року. Аналогічні пояснення у судовому засіданні надав і відповідач. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки при судовому розгляді справи встановлено, що відповідач у квартирі № 36 в будинку № 30 по бул. Гвардійському в м. Запоріжжі не проживає лише з листопада 2016 року, тобто менше ніж один рік, а тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України відсутні. Та обставина, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позов він визнає і не заперечує проти зняття його з місця реєстрації, не може бути підставою для прийняття судом до уваги заяви відповідача про визнання позову, оскільки визнання відповідачем позову суперечить положенням ст. 405 ЦК України.

Outcome: dismissed