Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , 2005 року народження. Подружнє життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітня дитина залишились проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі 930 грн. Також зазначила, що крім аліментів відповідач зобов`язаний нести додаткові витрати на утримання дитини. Так, дитина регулярно відвідує заняття: з 01 вересня 2015 року з англійської мови та за період з березня 2018 року травень 2019 року нею сплачено 10\~800 грн. (щомісячно 900 грн.); з жовтня 2018 року заняття на комп`ютерних курсах та станом на 07 серпня 2019 року нею сплачено 6300 грн. Крім того, за медичним показниками дитині були встановлені брекет система, за що нею було сплачено 9000 грн. Тому відповідач крім аліментів має сплатити додаткові витрати в розмірі 13050 грн.. Вказала, що відповідач, як батько, має надавати матеріальну допомогу. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати в розмірі 13050 грн.. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що дитина повністю перебуває на її утриманні. Всі витрати на дитину є необхідними, пов`язані як зі здоров`ям, так і розвитком дитини, яка в подальшому планує навчатись у вищому навчальному закладі. Брекет система є необхідна для дитини за медичними показниками. Дані витрати вона не погоджувала з відповідачем, оскільки останній завжди проти таких витрат. Просила суд задоволити позовні вимоги. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Суду пояснив, що він не проти встановлення брекет системи, відвідуванням дитиною комп`ютерних курсів, але він не може нести матеріальні додаткові витрати. Щодо відвідування дитиною курсів англійської мови заперечував, оскільки вважає за необхідне мати рекомендації вчителів щодо можливостей дитини її вивчати, так як дитина не перший рік відвідує такі курси, але він не бачить результатів. При вирішенні спору просив врахувати, що його середньомісячний заробіток складає 10000 грн., має на утриманні малолітню дитину, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тяжкохвору матір, має сплачувати комунальні витрати. Оскільки він має скрутне матеріальне становище, тому просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , 2005 року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 930 грн. З пояснень сторін вбачається, що аліменти відповідач сплачує. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як додаткові витрати, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб позивач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до роз`яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмовки про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна). Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. З довідки ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] відвідує зайняття з англійської мови з вересня 2015 року і по даний час, заняття двічі на тиждень з вересня по травень, оплату в розмірі 900 грн. на місяць здійснює мати Лізи [PERSON] Всього за період з березня 2018 року по травень 2019 року [PERSON] за навчання доньки сплатила 10\~800 грн. З довідки ПП Б.С. Петрушина вбачається, що [PERSON] , починаючи з жовтня 2018 року навчається на комп`ютерних курсах, навчальна програма розрахована на 24 навчальні місяці, вартість навчання за місяць 700 грн. Платником за навчання є [PERSON] , станом на 07 серпня 2019 року було сплачено 6300 грн. З пояснень сторін також встановлено, що [PERSON] була встановлена брекет система, за що [PERSON] сплатила 9000 грн., що підтверджено товарним чеком від 20 липня 2019 року (лікуар-стоматолог Ренат Хешматі, «Дентополіс»). Загальна сума витрат, які заявила [PERSON] , становить 26\~100 грн. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] не заперечував сам факт відвідування дитиною додаткових занять з англійської мови, комп`ютерні курси, встановлення брекет системи, сплатою позивачкою коштів в розмірі 26100 грн. Пояснення відповідача ґрунтувались на його скрутному матеріальному становищі. Щодо відвідування дитиною курсів англійської мови. Так, позивачем на власний розсуд було обрано вчителя вивчення іноземної мови без попереднього погодження з відповідачем, вивчення англійської мови сьогодення є звичайним, без наявності у дитини особливостей для його розвитку, та є необхідним для подальшої комунікації дитини в суспільстві. При цьому, позивач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів наявності у дитини відповідних особливих здібностей і талантів, які потребують додаткового розвитку. Натомість щодо відвідування дитиною комп`ютерних курсів, позивачка пояснила, що в подальшому дитина планує вступати до ВУЗ на факультет, пов`язані з комп`ютерними технологіями; брекет-система необхідна дитині для правильного виправлення прикусу. Тому дані витрати направлені на розвиток здібностей дитини, пов`язані з медичними показаннями, та є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. При вирішенні частини витрат, які необхідно стягнути з відповідача, суд бере до уваги розмір його заробітної плати, наявність другої малолітньої дитини. Пояснення відповідача, що його дружина не працює (сам по собі факт наявності іншої маленької дитини, не може автоматично підтверджувати неможливість дружини працювати та мати додатковий дохід), відсутній інший дохід сімї, наявність на утриманні тяжко хворої матері, витрати які він несе, суд до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Тому до стягнення з відповідача підлягають додаткові витрати в розмірі у 5000 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved