Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

у січні 2017 позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» суму боргу 5475 (п'ять тисяч чотириста сімдесят п'ять гривень) 84 коп.; суму штрафу у розмірі 1200 (тисячу двісті гривень) 00 коп.; збитки від інфляції у розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять гривень) 39 коп. та 3% річних у розмірі 465 (чотириста шістдесят п'ять гривень) 44 коп., а загалом у розмірі 11333 (одинадцять тисяч триста тридцять три гривні) 69 коп. та судовий збір 1380 (тисячу триста вісімдесят гривень) 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим що, 02.11.2013 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем «[PERSON]» укладено договір купівлі-продажу № 014915, відповідно до умов якого ФОП «[PERSON]» продала, а відповідач придбав та зобов'язувався оплатити товар. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався оплатити загальну суму за товар у розмірі 10950 грн 00 коп. з яких: 1817 грн 70 коп. відповідач мав сплатити до моменту отримання товару, а 9132 грн 30 коп. повинен був сплатити на умовах відтермінування платежу, однак, свої зобов'язання відповідач за договором не виконав, несплачена сума боргу становить 11333 грн 69 коп. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 21.08.2013 та додаткової угоди від 02.11.0213, укладених між позивачем та ФОП «[PERSON]», позивач набув права вимоги за договором купівлі-продажу від 02.11.2013, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної суми боргу, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних витрат. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 37-45). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02.11.2013 між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» укладено договір купівлі-продажу №014915 на продаж вікон та дверей, відповідно до п. 1 основного договору відповідач придбав та зобов'язався оплатити металопластикові вікна та двері на умовах визначених розділом 4.1 основного договору загальну суму 10950 грн 00 коп., з яких: 1817 грн 70 коп. мав сплатити до моменту отримання товару та 9132 грн 30 коп. на умовах відтермінування платежу (а.с. 19, 20). Згідно змісту п. 8.6 Договору, продавець повідомив покупця про відступлення права вимоги за цим Договором на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно Генерального договору відступлення права вимоги №СФ2021895 від 21.08.2013 та додаткової угоди до нього, внаслідок чого оплату решти суми заборгованості покупець повинен здійснювати на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно із графіком платежів. 21.08.2013 між ФОП «[PERSON]» та позивачем укладено генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2021895 згідно якого ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника за який позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача у розмірі 9132 грн 30 коп. (а.с. 23, 24). 02.11.2013 року між ТОВ «Сучасний факторинг» та ФОП «[PERSON]» укладено додатковий договір №014915 до генерального договору відступлення права вимоги від 3121.08.2013 згідно вимог якого до ТОВ «Сучасний факторинг», як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором купівлі-продажу 02.11.2013 (а.с. 26). Згідно вказаного договору позивач надав відповідачу сплатити суму боргу у розмірі 9132 грн 30 коп. 5-ма окремими платежами по 1826 грн 46 коп. у період з 07.12.2013 по 07.04.2014 включно (а.с. 25). Відповідач в порушення графіку платежів, оплатив лише два платежі несвоєчасно та не в повному обсязі 28.11.2013 у розмірі 1826 грн 46 коп. та 07.02.2014 у розмірі 1830 грн 00 коп. Так, залишок за основним боргом за договором становить 5475 грн 84 коп. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Після настання строку, визначеного умовами договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та у подальшому виконувати їх відмовляється, а тому позивачу завдана шкода в зв'язку з неможливістю одержання замовленого твору та використання його для власних потреб, що є істотним порушенням договору зі сторони автора і наслідком цього має бути розірвання договору. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи, що за умовами п. 4 Договору, відповідач у термін до 07.04.2014 був зобов'язаний виплатити залишок заборгованості за договором у розмірі 1826 грн 46 коп., однак станом на час подання позову до суду свої зобов'язання по виплаті коштів, виконав лише частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості по договору у розмірі 5475 грн 84 коп. Крім того, звертаючись до суду з вимогами про стягнення штрафу в сумі 1200 грн., позивач посилається на умову п. 4 укладеного між сторонами, згідно якого сторони домовились, що сторона, яка допустила порушення зобов'язань та умов Договору або неналежним чином виконала зобов'язання за цим Договором сплачує іншій стороні штраф в сумі 100 грн. за пропуск кожного платежу. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 3 цієї статті установлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Оскільки відповідачем не доведено обставин, які давали б підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, підстав для застосування ст. 617 ЦК України не убачається. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що на підставі п. 4 Договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 1200 грн. Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат та трьох процентів річних, наведеним у позовній заяві та складеним за період з 07.01.2014 по 01.12.2016 та надходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 2812 грн 39 коп. та трьох процентів річних у розмірі 465 грн 44 коп. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, які не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до солідарного стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1380 (тисячу триста вісімдесят гривень) 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved