Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У січні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 25.01.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який не розірвано. В шлюбі в них народилася діти, син - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем в орендованій квартирі. Позивач вказує, що молодшому сину вона оформлює інвалідність. Відповідач не приймає участі у утриманні синів, не бере участь у їхньому вихованні, тому позивач просить стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно до повноліття дітей, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, з 21 січня 2016 року. Позивач надала до суду заяву, в якій просить провести заочний розгляд справи без участі відповідача за наданими доказами. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вивчивши заяву позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 25.01.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який не розірвано. В шлюбі в них народилася діти, син - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем в орендованій квартирі. Позивач вказує, що молодшому сину вона оформлює інвалідність. З свідоцтва про народження дітей (а.с. 7,8) вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], Звертаючись до суду з позовом, позивачка , посилалась на такі обставини, що позивач та відповідач проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою в орендованій квартирі, молодшому сину позивач оформлює інвалідність. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дітей несе заявниця самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. З огляду на викладене, позивачка просила задовольнити позовні вимоги, якими стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 з усіх видів доходів відповідача, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітніх дітей, що перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно до повноліття дітей, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, з 21 січня 2016 року, що буде достатнім для їх матеріального забезпечення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 275 гривні 60 копійок.

Outcome: approved