Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] з вимогами стягнути з відповідача борг за договором позики та сплачений позивачем судовий збір. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 10 000 гривень та сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 640 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] з 10 жовтня 2016 року працював водієм на підприємстві ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС», де позивач є директором даного підприємства. В січні 2017 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити йому кошти. 02 січня 2017 року [PERSON] під розписку позичив в позивача 10 000 гривень, які зобов'язався повернути по першій вимозі. В квітні 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути йому борг в строк до 25 травня 2017 року. Однак по закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. На прохання про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється. 25 квітня 2017 року позивачем був надісланий на адресу відповідача лист, з проханням повернути кошти, які йому належать. Відповідь до теперішнього часу не отримав. У зв'язку з тим, то відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного судового провадження. В призначене судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про закінчення терміну зберігання. Відзив та заперечень на позов не подано. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст. 6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. Судом встановлено, що в січні 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] з проханням позичити йому кошти. 02 січня 2017 року [PERSON] під розписку позичив у позивача 10 000 гривень, які зобов'язався повернути по першій вимозі. В квітні 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути борг в строк до 25 травня 2017 року. Однак по закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернув, ухиляється від її повернення. 25 квітня 2017 року позивачем був надісланий на адресу відповідача лист, з проханням повернути кошти, які йому належать. Відповідь до теперішнього часу не отримав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до розписки Відповідач отримав від Позивача 10000 (десять тисяч) гривень та зобов'язався повернути вказану суму на першу вимогу. Станом на теперішній час Відповідачем сума позики не повернута. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання за укладеним договором позики належним чином не виконує, наявна заборгованість, відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved