Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.12.2007 року між сторонами була затверджена мирова угода згідно якої вона мала перенести огорожу земельної ділянки за вищевказаною адресою в бік проїзду загального користування таким чином, щоб ширина проїзду була 3,30 м. В квітні 2013 року вона найняла працівника з метою виконання укладеної мирової угоди, останній зняв стару огорожу, залив бетонний фундамент під нову огорожу довжиною 7 м. та шириною 50 см. і встановив бетонні стовпи. 15.04.2013 року відповідач незаконно та самовільно зруйнував бетонний фундамент нової огорожі, демонтував металеві стовпи. Просила стягнути з відповідача на її користь вартість будівельних матеріалів витрачених на спорудження фундаменту огорожі 330 грн., а також кошти сплачені нею працівнику за вказані будівельні роботи в сумі 700 грн. Також просила стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечував факту укладення між сторонами мирової угоди, однак зазначив, що позивачка неправильно тлумачить її зміст. Визнав, що в квітні 2013 року демонтував встановлений позивачкою фундамент огорожі та металеві стовпи, однак вважає, що діяв правомірно, оскільки звуження проїзду загального користування порушує його права та права інших мешканців проїзду. Також зазначив, що позивачкою не доведено вартості будівельних матеріалів та робіт належними доказами, зазначені у позові суми є завищеними. Просив у задоволенні позов відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, суд приходить до наступного. Позивачка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2003 року є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Її право власності зареєстроване в ХДБТІ, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме мано №1043516 від 21.07.2003 року. Як вбачається з ухвали Скадовського районного суду Херсонської області від 12.12.2007 року з виправленням описки ухвалою цього ж суду від 24.01.2008 року, між [PERSON] та [PERSON] була укладена і затверджена судом мирова угода за якою [PERSON] зобов'язується добровільно перенести огорожу земельної ділянки домоволодіння з боку проїзду загального користування таким чином, щоб ширина проїзду була 3,30 м. З копії заяви [PERSON] на адресу архітектора м. Скадовська від 04.03.202013 року вбачається, що остання зверталася до останнього з приводу перевстановлення забору і їй було повідомлено, що в даному випадку ордер на виконання земельних робіт не видається. З копії товарного чеку б/н від 10.03.2013 року вбачається, що позивачка придбала 6 мішків цементу на суму 180 грн. 10.04.2013 року позивачка також уклала договір на виконання будівельних робіт з [PERSON] згідно якого останній зобов'язався залити фундамент для забору (8-9 м.) та встановити стовпи. Згідно відмітки у договорі роботи зазначену у ньому були виконані і позивачка сплатила [PERSON] за роботи 700 грн. Факт встановлення та демонтажу забору та стовпців відповідачем визнавався в зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім того це підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 18.05.2013 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, на яку посилалася позивачка в обґрунтування позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 4 вказаної статті шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами суду не надано належних та допустимих доказів того, чи правомірними були дії позивачки і відповідача. При цьому суд зауважує, що в ухвалі суду про затвердження мирової угоди від 12.12.2007 року відсутня адреса за якою позивачка мала здійснити перенесення огорожі. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що огорожа позивачкою була перенесена таким чином, щоб ширина проїзду складала 3,30 м. і це відповідає мировій угоді сторін. Суд позбавлений можливості перевірити вказані відомості, оскільки ухвала суду виконувалася позивачкою самостійно, без залучення співробітників ВДВС чи інших органів, проведення відповідних вимірювань. Листування сторін з цього приводу долучене судом до матеріалів справи містить суперечливі відомості. Так, з листів виконкому Скадовської міської ради №06-11-19 від 26.02.2014 року на адресу [PERSON] вбачається, що рішенні судів є обов'язковими до виконання. З листа Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області вих. №55/2981 від 06.03.2013 року на адресу [PERSON] вбачається, що позивачка почала робити розмітку для будівництва паркану, однак після роз'яснення їй правил будівництва вона припинила будівельні роботи до погодження проекту в Скадовській міській раді. З листа Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області вих. №55/6121 від 15.04.2013 року на адресу [PERSON] вбачається, що 13.04.2013 року близько 18.00 год. позивачка перенесла огорожу в бік проїзду на 0,5 м. чим звузила ширину проїзду. Позивачка повідомила, що здійснювала будівництво огорожі подвір'я, огорожа виступила на територію проїзду. [PERSON] вказала, що територію проїзду займати не хотіла. З листів виконкому Скадовської міської ради вих. №2-28-41 від 11.03.2013 року, вих. №03-02-2049 від 29.10.2013 року, вих. №03-02-411 від 22.04.2014 року на адресу [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідно ДБН 3360-92** внутрішньо квартальні проїзди повинні бути шириною не менш ніж 3,5 м. Зважаючи на різноманітну конфігурацію парканів зазначеного проїзду, наявність у ньому опор електричних передач вважають, що перенесення паркану буде мати негативний вплив на подальшу життєдіяльність тих, хто ним користується та проживає поруч. В зв'язку з цим позивачці рекомендовано отримати додаткове рішення суду яке буде більш детально з'ясовувати вказані питання. Вказано на необхідність припинити будівельні роботи та демонтувати встановлену основу паркану. Також вказано на різне трактування ухвали суду про затвердження мирової угоди. Аналогічна позиція викладена і у листі Скадовського РВ УДС України з надзвичайних ситуацій вих. №77/43/1380 від 04.11.2013 року адресованому [PERSON] Крім того, позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено розміру завданої їй матеріальної шкоди. Так, суду надані докази лише того, що позивачка придбала цемент на суму 180 грн. і були виконані роботи вартістю 700 грн. Вартість піску не підтверджена. Крім того, не підтверджено обсягів будівельних матеріалів які були використані на будівництво основи паркану. З цього приводу позивачкою також суду надані суперечливі відомості. Так у позові зазначено, що будувалася основа паркану довжиною 7 м. шириною 50 см. В протоколі огляду місця події від 16.04.2013 року зазначено, що під час огляду виявлено траншею довжиною 9 м. шириною 25 см. В договорі на виконання будівельних робіт зазначено будівництво фундаменту для забору довжиною 8-9 м. Вказане позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість розміру матеріальної шкоди визначеного позивачкою при заявлені позову. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги недоведені і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed