Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Позовні вимоги мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24.03.1999 року. У вказаній квартирі постійно зареєстрований він та його дружина [PERSON] . Без його дозволу у квартиру вселився їх син [PERSON] , який веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, ніде не працює, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання у квартирі. Просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою від 18.02.2020 року за даним позовом відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному порядку, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 23.04.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з похилим віком, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] неодноразово у призначені судові засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що у матеріалах справи є докази. Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі документів, які знаходяться у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24.03.1999 року (а.с.9). Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Крім того, в ст.150,156 ЖК України зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований. Згідно паспорту, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . До членів сім`ї власника квартири, відповідач не належить, вселився до квартири власника житла самовільно та без згоди власника, що відповідачем [PERSON] не спростовано жодними доказами. Крім того, відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не надав суду відзив на подану позовну заяву. З`ясувавши обставини даної справи та оцінивши надані суду докази, проаналізувавши вищевказані вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність, обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] , оскільки судом встановлено та знайшло своє належне підтвердження, що позивач будучи одноособовим власником вказаної квартири та маючи гарантоване право вільно і на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим житлом, на даний час обмежений в здійсненні такого права. Суд враховує, що відповідач доводи позивача щодо наявності перешкод в користуванні спірною квартирою, не спростував. Отже, на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, суд вважає необхідним захистити порушене право власності позивача і усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача із вказаної квартири. На підставі вказаного, позов [PERSON] необхідно задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved