Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовій збір у розмірі 320 грн. 00 коп. Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити вказане рішення в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в сумі 500 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 192 СК України, не врахував, що відповідач в лютому 2017 року втратив роботу та до теперішнього часу не має доходу, проживає з матір'ю, яка знаходиться у скрутному становищі та потребує його допомоги, щомісячно сплачує орендну плату за житло, має непогашений кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, офіційно не працює, має мінливий дохід, тому здатний сплачувати аліменти у розмірі 1500 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено і не заперечується відповідачем та підтверджено наявними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 грудня 2012 року, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд застосував вказані норми СК України, виходив з потреб дитини, скрутного матеріального становища позивача , стану здоров'я відповідача і присудив аліменти на утримання дитини - 1500,00 грн. щомісячно. Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та залишив поза увагою приписи ч. 4 ст. 60 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявивши вимоги про стягнення аліментів на малолітню дочку в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, позивач в обгрунтування вказаних вимог посилалась на відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача та перебування її у скрутному матеріальному становищі. Проте, як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду будь-яких доказів про доходи відповідача вона не надала. За таких обставин висновок суду про те, що відповідач, будучи здоровою та працездатною людиною, може сплачувати аліменти в щомісячному розмірі 1500,00 грн. грунтується на припущеннях, що суперечить приписам ч.4 ст.60 ЦПК України. Неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення: зменшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнутих з відповідача на користь позивача. При цьому судова колегія враховує також, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що на його утриманні знаходиться матір до апеляційної скарги не надав, обставин, які б були підставою для визначення розміру аліментів в сумі 500,00 грн. не довів і такі обставини по справі не встановлено. У разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст . 192 СК України кожна зі сторін не позбавлена права на звернення до суду з відповідними позовами про збільшення або зменшення розміру аліментів. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Прожитковий мінімум на дитину до 6 років на одну особу на місяць з 1 травня 2017 року складає 1777 грн. (1/2 частина = 888 грн. 50 коп.). Судова колегія виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості , вважає, що батьки зобов'язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя. Згідно ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства вцілому. Оскільки діючим законодавством покладений обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей на батьків, то обов'язок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках. Обов'язок утримувати батьків покладено на повнолітніх дітей, тому задовольнити апеляційні вимоги відповідача знизивши розмір аліментів до 500 грн. з метою покращення його матеріального становища за рахунок інтересів малолітньої дитини, судова колегія не вважає за можливе. Враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, судова колегія вважає за можливе відступити від рівності часток і стягнути на користь матері аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial