Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

У серпні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просили суд припинити права власності останнього на ? частку однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 6,50 кв. м. і житловою 3,25 кв.м., вартістю 13 263,25 грн., одночасно передавши вказану частку спільної квартири [PERSON] із зміною часток права власності позивачів на цю квартиру, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування позовних зазначено про те, що 14.01.1992 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклади шлюб. У подружжя [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року народилась дочка [PERSON] 22.11.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вдруге укладено шлюб. 19.10.2011 р. рішенням Голосіївського районного суду м.Києва шлюб між сторонами розірвано. 28.02.2000 року позивачі та відповідач стали співвласниками в рівних долях однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 26,0 кв.м. і житловою 13,0 кв.м. на підставф Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району, відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду», згідно розпорядження (наказу) № 23718 від 20.02.2000 р., право спільної часткової власності позивачів і відповідача зареєстрована в Київському міському БТІ у реєстровій книзі за № 2905 від 20.03.2000 р. Згідно звіту про незалежну оцінку жилої квартири [ADDRESS] від 18.08.217 р. провідної ТОВ «Асоціація незалежних експертів України», що має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за № 199/16 від 02.03.2016 р., виданого Фондом держмайна України, ринкова вартість спірної квартири складає 530 530, 00 грн. Відповідач і позивачі є співвласниками однокімнатної квартири [ADDRESS], площею 26,0 кв.м., житлової 13,0 кв.м., тобто кожний із сторін спору є володільцем ? частки спірної квартири, площею 6,50 кв.м. (26,0/4=6,50) вартість 13 263,25 грн. (530 530/4=13 263,25), житлової 3,25 (13,0/4=3,25), що свідчить про те, що частка відповідача в цій квартирі є незначною, яка не може бути виділена в натурі без втрати цільового призначення цієї квартири, оскільки вона є неподільною, а спільне володіння і користування квартирою є неможливим, у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача та відносинами, які склалися у сторін спору після розлучення та позбавлення його батьківства, тому припинення права власності відповідача на вказану частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників. В рахунок компенсації вартості частки житлової площі на яку може бути припинено право власності відповідача, позивачі просять компенсувати ї коштами за рахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дітей в розмірі 203 147,65 грн., станом на 31.07.2017 р. Крім того, відповідач не проживає в спірній квартирі з 2010 р., рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26.11.2013 р. про позбавлення батьківських прав встановлено лану обставину., а тому дана обставина не підлягає доказуванню, в зв'язку з чим останній втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, відповідно до умов ст. 71 ЖК України, В судове засіданні представник позивачів не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, 14.01.1992 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районногн7о управління юстиції у м.Києві зроблено відповідний актовий запис № 409. [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 08.04.2008 року ( а.с. 11). 30.11.1999 року народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва (а.с11). Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (а.с 7). 22.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 22.11.2008 р. (а.с 8). Згідно свідоцтва про право на власність на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стали співвласниками однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 17). 19.10.2011 р. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], 22 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві розірвано (а.с. 9-10). Згідно звіту про незалежну оцінку жилої квартири [ADDRESS] від 18.08.217 р. провідної ТОВ «Асоціація незалежних експертів України», що має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за № 199/16 від 02.03.2016 р., виданого Фондом держмайна України, ринкова вартість спірної квартири складає 530 530, 00 грн. (а.с. 20). Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена у натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Так, спірна квартира є однокімнатною квартирою, загальною площею 26,0 кв.м, житловою площею 13,00 кв.м, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 18). Згідно з вимогами ст. 183 ЦК України та виходячи з доказів у справі, квартира за адресою: [ADDRESS] є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, частка відповідача у спірній квартирі становить ? , і ця частка по відношенню до частки позивачів є невеликою і не може бути виділена в натурі. В рахунок компенсації вартості частки житлової площі на яку може бути припинено право власності відповідача, позивачі просять компенсувати ї коштами за рахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дітей в розмірі 203 147,65 грн., станом на 31.07.2017 р. Крім того, відповідач не надав суду заперечень проти позову та не спростував встановлені факти. Крім того, судом достовірно встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2010 року, що підтверджується заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26.11.2013 року (а.с. 23-24). За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вимоги ґрунтуються на приписах закону, обставини справи підтверджені відповідними засобами доказування. Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved