Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком розташованим за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок під номером [ADDRESS] . Відповідач є колишньою невісткою позивача та зареєстрована у зазначеному будинку разом з сином, а онуком позивача, [PERSON] , [INFO] , але за адресою реєстрації фактично не проживають з 2016 року. Відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів, а їх реєстрація в належному позивачу будинку порушує її право та створює перешкоди у володінні та користуванні майном. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підставі договору дарування будинку, посвідченого державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори Клименко О.О. 10 квітня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 974 [PERSON] на праві приватної власності належить будинок під номером [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки Самотоївського старостинського округу Краснопільської селищної ради № 926 від 26.07.2019 [PERSON] , 1986 року народження та [PERSON] , 2007 року народження, зареєстровані у вищезазначеному будинку (а.с.18). Відповідач та її син [PERSON] не проживають у вказаному домоволодінні з 2016 року, що підтверджується актом обстеження житлово- побутових умов від 26 липня 2019 року, складеним уповноваженою особою Краснопільської селищної ради Цибулько Л.О. (а.с.19) Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з положеннями частини третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням не порушує прав малолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим в будинку малолітній [PERSON] не набув за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно помешкання, і відповідно, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, з огляду на те, що відповідачка з малолітнім сином продовжують бути зареєстрованими у будинку, але фактично в ньому не проживають більше двох років, тобто понад встановлені законодавством терміни, тим самим порушують права позивача на власний розсуд розпоряджатися належним житлом . Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved