Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, у якому просила стягнути із [PERSON], [INFO], на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 01 грудня 2013 року. В обґрунтування вимог зазначається про те, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З підстав стягнення аліментів позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, у позовній заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. 06 березня 2019 року позивач подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Враховуючи наведене, за згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], 29 серпня [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає з матірю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів № 304 від 02 серпня 2018 року та консультативного висновку № 37305 від 13 квітня 2018 року, у [PERSON], 29 серпня 2009 року наявна інвалідність з 2012 року, загальна тривалість перебування на інвалідності становить 6 років. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтею 141\~Сімейного Кодексу\~України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною другою статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 01 грудня 2013 року, при цьому посилається на те, що нею вживалися заходи щодо їх отримання, а саме відповідачу надсилалися листи-вимоги про необхідність виконання батьківських обовязків по сплаті аліментів, що підтверджуєтеся описами та квитанціями. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правилами статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. З матеріалів справи безспірно не встановлено, що відповідач отримав листи-вимоги про сплату аліментів та докази того, що він ухилявся від виконання батьківських обовязків щодо утримання неповнолітньої дитини. Тому суд не може взяти до уваги дані докази, як підтвердження того, що позивачем вживалися всі необхідні заходи для отримання аліментів від відповідача за минулий час, починаючи з 01 грудня 2013 року. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на викладене, аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем до суду позову, а саме із 08 січня 2019 року. Дослідивши матеріали справи та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку. Даний розмір аліментів буде розумним та справедливим, відповідатиме принципу рівності батьків в участі по утриманню дитини. При визначенні розміру аліментів, судом враховано матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів, необхідність поліпшення стану здоровя дитини, потреби на її розвиток та утримання відповідно до віку. Доказів, які б спростовували вимоги позивача щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки доходу відповідач до суду не надав, правом подати відзив також не скористався. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial