Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення місця проживання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від шлюбу з [PERSON] у них є донька [PERSON], [INFO]. Рішення Словянського міськрайонного суду від 21.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась мешкати з відповідачем. Остання чинити перешкоду позивачу у спілкуванні з донькою, у звязку з чим позивач звернувся до виконавчого комітету Словянської міської ради та йому було визначено час спілкування з дитиною. Не зважаючи на це відповідач і далі чинила [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.08.2013 року [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні дитини та була надана можливість спілкування з донькою. Позивач вважає, що мати дитини психічно неврівноважена, бє дитину, завдає собі тілесні ушкодження у присутності доньки. Крім того не виконує рішення суду від 28.08.2013 року. У звязку з наведеним, просить суд постановити рішення, яким визначити місцем мешкання його доньки [PERSON], [INFO] його [PERSON], [INFO] місце мешкання. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив позовні вимоги, навів доводи аналогічні доводам викладеним у позовні заяві та просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №4154 від 07.12.2011 року (а.с.14) та договору про надання юридичних послуг від 03.12.2016 року (а.с.15) в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що вона виконає рішення суду про визначення способі участі у вихованні, але дитина боїться батька, не бажає його бачити, оскільки у нього агресивне відношення до дитини. Вона займається вихованням дитини, відвідує школу, піклується про стан її здоровя. Дитина відвідує позашкільні заняття, кружки мозаїки, фігурне катання. У лютому 17 року вона працевлаштувалася, забезпечена квартирою. Представник відповідача адвокат [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №977 від 26.05.1997 року (а.с.14) та витягу з договору на представництво інтересів в суді від 19.01.2017 року (а.с.44) в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської Ради [PERSON], що діє на підставі довіреності №29/01-190 від 26.01.2017 року (а.с.60), у позові просив відмовити. Суд, вислухавши позивача та відповідача, їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серія І-НО №683313, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Словянського міськрайонного суду від 21.09.2011 року (а.с.5), шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дитина [PERSON], залишилась проживати разом з матірю. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.08.2013 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] (а.с.8-9). Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, надав наступні докази, а саме: заяву адресовану начальнику служби у справах дітей від 03.07.2013 року про заборону [PERSON] систематично надавати доньки Васілісі продукцію гербалайф (а.с.20), лист КЛПУ Обласна психіатрична лікарня м. Словянська, з якого вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 13.07.2015 року по теперішній час з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. (а.с.50) Відповідачем [PERSON] в підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог, надано наступні докази, а саме: листи Служби у справах дітей від 06.12.2016 року (а.с.37) та Словянського ВП від 14.12.2016 року, адресовані [PERSON] стосовно проведення перевірок та бесід профілактичного характеру з [PERSON] про недопущення протиправних дій відносно неї та дитини (а.с.38), договір дарування квартири від 16.08.2004 року (а.с.39) та довідку КП БТІ від 27.08.2004 року про право власності [PERSON] на квартиру (а.с.41), довідка Волноваського районного госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро №04/17 від 09.02.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно працює на зазначеному підприємстві з 01.02.2017 року по теперішній час (а.с.80), довідка КЗ Центру дитячої та юнацької творчості м. Словянська №8 від 25.01.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] Васіліса дійсно навчається в школі раннього естетичного розвитку Мозаїка з 01.09.2015 року по теперішній час (а.с.78), довідка ДЮСШ ХК Донбас від 23.01.2017 року №6/7 (а.с.79), з якої вбачається, що [PERSON] Васіліса, [INFO], дійсно відвідує навчально-тренувальні заняття у школі, у відділенні фігурного катання. Свідок [PERSON], що є батьком позивача в судовому засіданні зазначив, що йому відомо про те, що рішенням Слов»янського міськрайонного суду було визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої [PERSON] Рішення це виконувалось батьками. Влітку 2016 року позивач з дитиною поїхали на море відпочивати, але це не сподобалося відповідачці и вона стала налаштовувати дитину проти батька. Він був очевидцем того, як відповідачка себе неадекватно поводила, вдарила позивача по лицю. 12.11.2016 року позивач з ним поїхали провідати дитину, але відповідачка викликали поліцію дитину притримувала рукою, щоб вона не йшла до батька. Свідок [PERSON], в судовому засіданні зазначила, що 12.11.2016 року вона рабом з позивачем, його батьком (як свідки) пішли забрати дитину від відповідачки. Двері [PERSON] спочатку не відкрила, через двері казала, що вони йшли додому. Коли вони вийшли з під»їзду приїхали працівники поліції. Вони всі разом піднялися до дверей відповідачки для розмови. Поліцейські запропонували забрати дитину та іти гуляти, але дитина не пішла до батька, оскільки мати перегородила дорогу та не пускала дитину. Дитина сказала батьку: «Уходи», але було таке враження, що з чиєїсь підказки. Зі слів позивача їй відомо, що мати вже декілька місяців не дає батьку бачитися з донькою. Він бажає займатися вихованням дитини, гратися з нею, спілкуватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він з позивачем два рази 16 та 19.11.2016 року приїздили до відповідачки побачити дитину, але нікого не було. При цьому проводили відеофіксацію на телефон свідка. Йому також відомо, що мати не дає можливості спілкуватися з дитиною. До літа 2016 року у них були добрі стосунки, дитина добре відносилася до батька, а потім донька перестала хотіти бачити батька. Свідок [PERSON], практичний психолог школи № 15, в судовому засіданні показала, що [PERSON] навчається у першому класі з 2016 року. У вересні вона проходила консультацію у неї, розповідала про свою родину, про відпочинок на морі. Одного разу, дату вона не пам»ятає класний керівник привела до неї дитину до неї та повідомила, що приходив батько, дитина злякалася, стала плакати. В процесі бесіди у дитини тремтіли руки і був тремер рук, коли починали говорити про батька. На її запит, дівчинка лише сказала, що батько ображає мати. Вона проводила діагностику за допомогою графічного тесту, який показав, що дівчинка помістила батька та його родину в схематичний будинок чорного кольору (інший був красного кольору). До класного будинку вона помістила своїх друзів та близьких. Мати вона не помістила не в один будинок, що свідчить про те, що мати займає нейтральне місто в житті дитини. В наступному батько знову приходив до школи у квітні 2017 року і у дитини знову виникла істерика. Свідок [PERSON], класний керівник [PERSON] в судовому засіданні показав, що до школи приходили мати та батьки матері. Батько приходив 1 раз в жовтні. Коли його побачила дитина, вона заплакала. Вона не стала турбувати дитину, а відвела її до психолога. В другий раз приходив батько у квітні 2017 року і знову дівчинка плакала, казала, що боїться батька, що він забере її. Як тільки він зробив шаг до неї, вона знову заплакала і класний керівник попросила позивача піти. На класних зборах присутня мати, на свято також приходила мати. Коли дитина не з»являється до школи, то повідомлення поступають від матері про причини неявки. Аналізуючи вищевикладені письмові докази та пояснення свідків, суд приходить до висновку, що між батьком та дитиною існує відчуженість, дитина боїться його, поява батька викликає у неї негативні емоції у вигляді страху та сліз, тобто відсутня особиста прихильність до батька, що негативно впливає на розвиток дитини її психологічний стан та поведінку. Крім того, суд звернув увагу на те, що батько не відвідує школу, не цікавиться навчанням дівчинки. В той же час, суд дійшов до висновку, що відповідач, як мати, добре ставиться до своєї дитини, цікавиться її успіхами, дбає про її розвиток Суд, також враховує стать дитини, малолітній вік та висновок органу опіки та піклування Словянської міської ради про встановлення місця проживання дитини №29/01-664 від 04.04.2017 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Словянської міської ради, вважає, що дитині [PERSON], [INFO], недоцільно визначати місце проживання разом із батьком [PERSON] (а.с.105). Суд, приймає до уваги зазначений висновок, оскільки як вбачається з наданого Висновку, вимоги п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, комісією були виконані належним чином, а саме проведено працівниками комісії обстеження житлово-побутових умов по місцю проживання як матері, так і батька, проведено бесіду з обома батьками, відвідане їх за місцем проживання, складено акти за формою згідно з додатком 9 до Порядку (а.с.106-107) проведено бесіду з донькою [PERSON] з приводу її прихильності до матері чи батька. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Принцип 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Отже, при вирішення спорів про визначення місця проживання малолітніх дітей органи опіки і піклування та суди повинні встановлювати виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 14 грудня 2016 року № 6-2445цс16, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. У звязку з викладеним, аналізуючи обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи, не встановлення судом будь яких виняткових обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України та визначених у принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, які б давали підстави дійти висновку для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed