Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У серпні 2016 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті [PERSON], який помер 16 червня 2016 року у м.Горлівка. В обґрунтування заяви, заявник вказала на те, що вона є донькою [PERSON], який помер 16 червня 2016 року у м.Горлівка. Після смерті [PERSON] нею було отримано довідку про причину смерті №38 від 16 червня 2016 року та свідоцтво про смерть від 22 червня 2016 року. Однак, зазначений документ не відповідає вимогам законодавства України, оскільки його було видано на тимчасово окупованій території України. Враховуючи вищевикладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті, тому, вона вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. У судове засідання заявник не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Красногвардійського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав громадян. Згідно з положеннями п.2 ч.1\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч.2\~ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1\~ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно ч.2\~ст.257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЖ №258261 виданого 02.04.1954 року (арк.с.10). Так, як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО №442256 від 06 листопада 1973 року [PERSON], [INFO] після укладання шлюбу присвоєно прізвище «Луцко» (арк.с.11). Відповідно до довідки про причину смерті №38 від 16.06.2016 року, складеної за формою №106/у та виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги м.Горлівка, [PERSON], помер 16 червня 2016 року у віці 90 років внаслідок атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією (арк.с.14). Зокрема, Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Так, 22 червня 2016 року Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану було видане свідоцтво про смерть [PERSON], померлого 16 червня 2016 року у м.Горлівка Донецької області, про що складений відповідний актовий запис №820, але вказане свідоцтво не внесене в реєстр України, оскільки територія м. Горлівка Донецької області на теперішній час непідконтрольна Україні,\~де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (арк.с.13). З наданої заявнику відмови в.о. начальника Красногвардійського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №94/15-25 від 21.07.2016 року вбачається, що оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, їй відмовлено у державній реєстрації смерті (арк.с.12). Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Однак, місто Горлівка Донецької області, згідно\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за №1085-р\~входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з тим, що смерть [PERSON] настала на території міста Горлівка Донецької області, на території якої нині жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 16 червня 2016 року в м.Горлівка Донецької області, допустивши по справі негайне виконання рішення суду в порядку ч.4\~ст.257-1 ЦПК України. Зазначений факт встановлено з метою отримання заявником свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved