Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33408 грн. 49 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 липня 2014 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 33408 гривень 49 копійок, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що відповідачка [PERSON] дійсно отримала кредитну картку із лімітом в 15000 гривень, користувалася вказаною кредитною карткою, однак не могла вчасно погасити кредит у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Також пояснила, що вона будучи дочкою [PERSON] періодично сплачувала кошти за даним кредитом за відповідачку, однак банк зараховував дані кошти на погашення відсотків за кредитом, а не на погашення тіла кредиту. Вважає, що вона сплатила більшу частину боргу, а тому борг в сумі 33408 грн. 49 коп. не визнає. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 30 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с.8). Сторони, приєднавшись до договору, визначилися з усіма істотними умовами договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8-24). При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого установлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Проте відповідач умов договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 06.06.2017 року в розмірі 33408 гривень 49 копійок, що складається з: 8970 гривень 58 копійки - заборгованість за кредитом, 12341 гривня 67 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 10029 гривень 17 копійок - заборгованість по пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина),1567 гривень 07 копійок - штраф (процентна складова) (а.с.6-7). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконала зобов'язання за вказаним договором належним чином, чим порушила зазначені норми закону та умови договору, а тому сума, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками підлягає стягненню за рішенням суду. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: approved