Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18688 грн. 62 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 січня 2013 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови договору. Станом на 30 квітня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 18688 гривень 62 копійки, у тому числі: 284 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом, 13822 гривні 37 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3216 гривень - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 866 гривень 12 копійок - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошення в редакцію газети «Урядовий Кур'єр». За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін в порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 18 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією анкети-заяви відповідача (а.с.5), довідки про умови кредитування (а.с.6) та витягу з умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-30). Зобовязання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг: 284 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом, 13822 гривні 37 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3216 гривень - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 866 гривень 12 копійок - штраф (процентна складова), що в сумі становить 18688 гривень 62 копійки, та підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобовязання за вказаним договором належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому сума, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками підлягає стягненню за рішенням суду. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: approved