Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що 27.09.2011року між позивачем та відповідачем був фактично укладений договір позики відповідно до якого ним було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 39965,00 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, предметом якої є використання бренда « [INFO]» на автомобільній кав'ярні на автомобілі « Фіат Добло», а також на всіх товарах, що пов'язані з даним брендом. Однак отримавши грошові коти відповідач від виконання домовленостей по належному оформленню угоди про використання знаків для товарів та послуг ухилився, жодних послуг, а саме: надання кофейного обладнання з гарантією, орендування автомобіля, навчання персоналу, надання брендової уніформи для персоналу, надання брендових стаканів, надання готового купажу кави « [INFO]». Через деякий час позивачу стало відомо, що бренд «[INFO]» відповідачу не належить, йому належить бренд під назвою « [INFO]», окрім того позивачем даний бренд не використовувався, оскільки він не мав на це правових підстав. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення, яким 45 703 гривень, з них 39965 грн. - сума основного боргу, 5738,00грн.- відсотки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав збільшення позовних вимог відповідно до яких просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 70 326,87гриень, яка складається з суми заборгованості 58760,00грн. та сума процентів складає 11566,87гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 169ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. 21.11.2013р. відповідачем було надано зустрічний позов відповідно до якого він просив суд постановити рішення яким заборонити [PERSON] здійснювати без дозволу [PERSON] використання знаку для товарів і послуг України. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 438 600 гривень в якості компенсації за збитки, спричинені незаконним використання знаку для товарів і послуг. Та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є єдиним власником свідоцтва України № [NUMBER] від 25.02.2009ро. на знак для товарів і послуг « [INFO]», який зареєстровано для широкого переліку послуг 35-го та 43-го класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. Знак було зареєстровано 25.02.2009р. на [PERSON] на підставі заявки від 06.12.2007р., а 27.12.2010р. рішенням Державного департаменту інтелектуальної власності України був зареєстрований факт передачі всіх прав на знак [PERSON]Позивач, як власник свідоцтва на Знак, не надавав нікому дозволу на використання даної торгівельної марки, таким чином відповідач за зустрічним позовом порушуючи законні права інтелектуальної власності позивача не отримавши його дозволу, тривалий час використовував знак для діяльності пересувних кав'ярень та отримував від цього дохід. В судовому засіданні пр.-к відповідача за первинним позовом проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 27.09.2011року між позивачем та відповідачем був фактично укладений договір позики відповідно до якого ним було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 39965,00 гривень, що підтверджується відповідною розпискою, предметом якої є використання бренда « [INFO]» на автомобільній кав'ярні на автомобілі « Фіат Добло», а також на всіх товарах, що пов'язані з даним брендом( а. с. 4). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Однак отримавши грошові коти відповідач від виконання домовленостей по належному оформленню угоди про використання знаків для товарів та послуг ухилився, жодних послуг, а саме: надання кофейного обладнання з гарантією, орендування автомобіля, навчання персоналу, надання брендової уніформи для персоналу, надання брендових стаканів, надання готового купажу кави « [INFO]». Через деякий час позивачу стало відомо, що бренд «[INFO]» [PERSON] не належить, йому належить бренд під назвою « [INFO]», окрім того [PERSON] даний бренд не використовувався, оскільки він не мав на це правових підстав. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст..536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавством. Відповідно до ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентної ставки, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої х вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд дійшов до висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, оскільки факт інснуючого боргу [PERSON] перед [PERSON], жодними доказами спростований не був. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved