Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У січні 2016 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки від 08.11.2004 № [NUMBER] в розмірі 2484,57 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 786,28 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 1698,29 грн. Позов мотивований тим, що 08.11.2004 між ВАТ АКБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки № [NUMBER], відповідно умов якого банк відкриває клієнту картковий рахунок для обліку операцій з банківською платіжною карткою, а також позичковий рахунок для проведення розрахунків по овердрафту. Відповідач скористався своїм позичковим рахунком, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, разом з тим не виконує договірні зобов'язання в частині повернення таких коштів та нарахованих процентів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.11.2004 між ВАТ АКБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки № [NUMBER]. Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває клієнту картковий рахунок (в подальшому - картрахунок) № [NUMBER] у національній валюті України, для обліку операцій з банківською платіжною карткою ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», а також позичковий рахунок для проведення розрахунків по овердрафту, здійснює видачу клієнту та виконує розрахунково - касове обслуговування клієнта ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» за дебетовою схемою. Згідно з п. 2.1.2 договору дебетова схема - платіжна схема, що передбачає розрахунки за операції з платіжною карткою в межах власних коштів клієнта, які обслуговуються на картрахунку. Відповідно до п.2.5.3 договору під недозволеним овердрафтом в цьому договорі сторони розуміють проведення держателем операцій по картрахунку з перевищення витратного ліміту допущене клієнтом. Пунктом 2.5.5 договору встановлено, що відсотки за користування недозволеним овердрафтом нараховуються у валюті недозволеного овердрафту за фактичний строк використання кредитних коштів, виходячи із щоденного підсумкового залишку заборгованості на позичковому рахунку. Відсотки нараховуються виходячи з п. 7 даного договору, починаючи з дня зазначеної заборгованості, застосовуючи метод «Факт/факт». День повернення заборгованості по недозволеному овердрафту не враховується в період, за який нараховуються відсотки. За користування неповернутим в строк недозволеним овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, визначеному у тарифах договору, а саме 22% річних (п.3.5 Тарифів), застосовуючи при цьому метод нарахування процентів, визначений в цьому пункті договору. Згідно з п. 3.4.10 договору за користування неповерненою в строк сумою недозволеного овердрафту та/або відсотків за користування недозволеним овердрафтом сплачувати проценти у розмірі, визначеному у тарифах даного договору, а саме 22% річних (п.3.5 Тарифів), Відповідно до п. 6.10 договору цей договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами і діє до закриття карткового рахунку та виконання сторонами всіх належних за договором зобов'язань. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 у справі № 6-1188цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається з розрахунку вимог банку заборгованість відповідача за овердрафтом перед позивачем у загальному розмірі 786,28 грн. складалась за період з 24.11.2004 по 13.08.2007, проте з даним позовом банк звернувся до суду лише 05.01.2016, тобто з пропуском трирічного строку встановленого ст. 257 ЦК України. При цьому відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, питання про його поновлення не порушується перед судом та відповідачем в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України заявлено про їх застосування, то суд приходить до висновку про необхідність застосування процесуальних наслідків пропущення строку позовної давності у формі відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed