Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В подальшому позовні вимоги було уточнено та позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача в її інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], де треті особи [PERSON] управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпропетровську рада про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані вони, відповідачка по справі [PERSON] та її син [PERSON]. З 2008 року відповідачка та її син [PERSON] в квартирі не проживають, особистих речей не мають, ніяких домовленостей з ними, як власниками, з приводу свого проживання або реєстрації, не укладали. Оскільки реєстрація відповідачки та її сина [PERSON] перешкоджає позивачам в користуванні та розпорядженні своєю власністю, вони вимушені нести додаткові витрати, просили суд усунути перешкоди в користуванні позивачам квартирою, визнавши відповідача та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити позивачам у його задоволенні, посилаючись на те, що вона дійсно з 2008 року зареєстрована в [INFO], але ані вона, ані син [PERSON] ніколи не проживали у цій квартирі. Разом з тим, зняття їх з реєстрації є порушенням їх прав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] просив вирішити питання відповідно до норм чинного законодавства, оскільки як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] лише зареєстрований в спірній квартирі, ніколи в ній не проживав, проживає за адресою - вул. Артеківська, 14/72 у м. Дніпропетровську. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачці [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] належить на праві власності частина квартири за адресою: вул. Артеківська, 21/16 у м.Дніпропетровську, а тому інтереси дитини в даному випадку не порушуються. Третя особа [PERSON] управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направила, надавши заяву щодо розгляду справи у відсутності їх представника, просили винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 10 квітня 1998 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON]. В спірній квартирі з 2008 року зареєстрована відповідач [PERSON], а в подальшому і син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, підтверджується письмовими доказами, показами свідків, допитаних в судовому засіданні, та визнається сторонами, що [PERSON] та [PERSON] лише зареєстровані в [INFO], з моменту реєстрації в квартирі не проживали та не проживають, власних речей в ній не мають. Реєстрація відповідача та неповнолітнього сина в спірній квартирі перешкоджає позивачам розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим вони звернулися до суду. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважуючи на норми Закону щодо права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ту обставину, що відповідач з дитиною користуються іншим житлом, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved