Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку по [ADDRESS] , належний позивачу на праві власності. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2020 року. При оформленні договору купівлі-продажу від 17.03.2020 року [PERSON] зобов`язалася протягом місяця знятися з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знялася. На теперішній час при оформленні документів для отриманні субсидії в нього виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном. Відповідач не є членом його родини, місце перебування [PERSON] йому не відомо, тому він не може вирішити питання зняття її з реєстрації з належного його житлового будинку в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просив визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку по [ADDRESS] , належний позивачу на праві власності, належний йому на праві власності. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.08.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с.39 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. ( а.с.27) Представник третьої особи - Прибилов О.О., який діяв на підставі довіреності № 26 від 14.01.2020 року в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення ( а.с. 28-29), в яких не заперечував, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та надав клопотання про розгляд справи у його відсутність ( а.с.38) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 176, є власником житлового будинку, що розташований за адреою: [ADDRESS] .( а.с. 5-6) Зазначений договір у встановленому порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №204456016 від 17.03.2020 року ( а.с.7) Згідно домової книги наявної в матеріалах справи [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 05.05.2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10) Відповідно до довідки № 1031 виданої начальником відділу адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та їх виконавчого комітету від 06.08.2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10) З акту про обстеження щодо встановлення фактичного та спільного місця проживання (не проживання) від 06.08.2020 року, судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку [ADDRESS] встановлено, що на даний час за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживає, її місце проживання на даний час невідомо. ( а.с.13) Факт відсутності [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] , підтверджується письмовими заявами сусідів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає з 2015 року, її місце проживання їм невідомо. ( а.с.14-20), Суд визнає покази свідка достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає з 2015 року. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] співвласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному будинку не проживає і не користується ним з 2015 року. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] відсутня з 2015 року, втратила право на проживання жилим приміщенням будинку, за вказаною адресою, так як не використовує будинком для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування житловим будинком відповідач втратила з 2015 року, що встановлено судом під час судового розгляду. Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в житловому будинку з боку позивача суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належному житловому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідач [PERSON] з реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як вона втратила право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.ст. 316,317,389,391,405 ЦК України, та

Outcome: approved