Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

у січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 31.10.2007 року № 753 у розмірі 233 889 грн. 51 коп.; судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 508 грн. 35 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 753, відповідно до якого банк надав відповідачу на умовах визначених у цьому ж договорі грошові кошти в сумі 380 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних, на строк до 31 жовтня 2027 року. 23 січня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та гр. [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до названого кредитного договору, якою сторони домовились про розстрочення погашення платежів за січень-червень 2009 року. Однак, незважаючи на зобов'язання і неодноразові попередження банку, відповідач ухиляється від погашення кредиту. Заборгованість по кредитному договору складає 233 889 грн. 51 коп. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та гр. [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 753, відповідно до якого банк надав останньому на умовах визначених у договорі грошові кошти в сумі 380 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних, на строк до 31 жовтня 2027 року, на придбання жилого будинку та земельної ділянки за договором купівлі продажу від 31 жовтня 2007 року, розташованих за адресою [ADDRESS] (а.с. 8-9). 23 січня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та гр. [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 753 від 31.10.2007 року, якою сторони домовились про розстрочення погашення платежів за січень-червень 2009 року (а.с. 10). 6 червня 2013 року на адресу [PERSON]. було направлено лист - вимогу про сплату заборгованості по кредиту. Проте, відповідачем не було вчинено жодних дій, які свідчили б про намір сплати прострочену заборгованість у добровільному порядку (а.с. 15). Проте відповідач порушив свої договірні зобов'язання за договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 1 листопада 2016 року становить 233 889 грн. 51 коп. і складається із: -загальна сума не простроченого кредиту - 214 648 грн. 00 коп.; -загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом - 11 391 грн. 72 коп.; -загальна сума заборгованості прострочених відсотків за користування кредитом - 5 274 грн. 26 коп.; -загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 1 104 грн. 93 коп.; -загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом - 1 012 грн. 06 коп.; -сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по кредиту - 285 грн. 36 коп.; -суми 3% річних від прострочених сум по відсоткам - 8 грн. 85 коп.; -суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по кредиту - 164 грн. 33 коп. (а.с.5-7). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 508 грн. 35 коп.

Outcome: approved