Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог щодо предмету спору відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області про визнання особи втратившою право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалась на те, вона разом з сім'єю проживає у житловому будинку [ADDRESS] з 1970 року. Вказана квартира належить їй та чоловіку на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 11.02.2008р., виданого відділом приватизації Старокостянтинівської міськради. Невідомо яким чином у її квартирі зареєстрована гр.[PERSON] Більше десяти років відповідач не проживає разом з ними, оскільки має особисте постійне місце проживання. Всі обов'язки, що випливають із договору найму житлового приміщення виконує сім'я [PERSON] і вони являються власниками, вказаної приватної квартири, однак несуть зайві витрати на оплату комунальних послуг по тій причині, що відповідач не проживає [ADDRESS], відповідач фактично з серпня 2007 року житловим приміщенням у їх квартирі не користується, комунальних послуг не сплачує, а значить і втратила право на користуванням житловим приміщенням. Самостійно здійснити зміну її - відповідача місця реєстрації позивач не може без участі відповідача, тому відповідно до ст.107 Житлового кодексу України слід визнати відповідача втратившою право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечила проти його задоволення та пояснила, що вона є власником [ADDRESS] з 1997 року на підставі договору дарування і з того часу постійно проживає у вказаній квартирі та сплачує комунальні послуги. Представник третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області в судове засідання не з'явивсь, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, інвентарні справи 1548, 6750,1546 Старокостянтинівської БТІ ОР, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Однак ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не обґрунтував та не довів суду наявність обставин, які б давали підстави для визнання [PERSON] втратившою право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Посилання позивача на ті обставини, що вона разом з чоловіком на праві приватної власності є власниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого 11.02.2008р. відділом приватизації Старокостянтинівської міськради а також, те, що у даній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] та остання більше десяти років не проживає разом з ними, оскільки має особисте постійне місце проживання і не сплачує комунальні послуги, а отже у відповідності до ст.107 Житлового кодексу України втратила право на користуванням, вказаним житловим приміщенням, як на обґрунтування позовних вимог, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником [ADDRESS] Хмельницької області на підставі договору дарування від 23 квітня 1997 року, посвідченого держнотаріусом Старокостянтинівської дерджнотконтори Лавутою Т.О. за р/№2-1256, зареєстрованого у Старокостянтинівському БТІ ОР 23.04.1997р. за №3868, відповідно до якого [PERSON] прийняла у дар однокімнатну квартиру загальною площею 24,5 кв.м., житловою - 17,4 кв.м. (а.с.18) і саме з 25 червня 1997 року місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою, що підтверджується відповідним записом на арк.11 у її паспорті НА 364096, виданому 26.06.1997р. (а.с.26 Інвентарної справи 1548 Старокостянтинівської БТІ ОР [ADDRESS]). Натомість, як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Старокостянтинівського БТІ ОР №20552325 від 13.10.2008р. позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по ? частки [ADDRESS] Хмельницької області на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 11.02.2008р. відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради (а.с.5). Відповідно до даних технічного паспорту, наданого позивачем, [ADDRESS] Хмельницької області від 17.01.2008р., дана квартира є трьох кімнатною та має 50,2 м.кв. житлової площі (а.с.4-5 Інвентарної справи 6750 Старокостянтинівської БТІ ОР [ADDRESS]). Як вбачається з запису на арк.11 у паспорті [PERSON] [NUMBER], виданому 17.08.1996р. 26.06.1997р. місце проживання останньої зареєстроване з 19.10.1985 року у квартирі [ADDRESS] та там же міститься запис про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 19.10.1985р. у [ADDRESS] (а.с.4). В матеріалах Інвентарної справи 6750 Старокостянтинівської БТІ ОР без нумерації аркушу, міститься фотокопія рішення №25 п.5 від 28.01.2000 року виконкому Старокостянтинівської міської ради «Про анулювання старої і встановлення нової нумерації квартир», відповідно до якого у будинку [ADDRESS] виявлено ряд квартир, що не відповідають послідовності розміщення, у зв'язку з чим і було змінено нумерацію квартир у вказаному будинку. Однак за запит суду архівним відділом виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради за №37/01-16 11.04.2018р. повідомлено, що рішення №25 п.5 від 28.01.2000 року у протоколі засідання виконкому Старокостянтинівської міської ради від 28.01.2000р. - відсутнє (а.с.41). З вищенаведеного вбачається, що позивач [PERSON] проживає у трьохкімнатній квартирі, а відповідач [PERSON] проживає у однокімнатній квартирі, тобто вони проживають у різних кватирах, адреса яких є тотожною - [ADDRESS], що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнається відповідачем, однак дане не є підставою у відповідності з ст.107 Житлового кодексу України для задоволенні позову та визнання відповідача втратившою право на користування житловим приміщенням - [ADDRESS] Хмельницької області. Крім того, слід зазначити, що за змістом ч.1 ст.317, ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а відповідач є власником, вищевказаної квартири з 1997 року та відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні в тому числі і в праві користування житлом. За таких обставин позові вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed