Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0754 га, розташовану по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого брата [PERSON], який помер [INFO], а також визнати за нею право власності в цілому на зазначену земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.1998 р., виданого державним нотаріусом Першої ДДНК Сидорович В.А., вона та її брат [PERSON] прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], в рівних частках по ? кожний, а саме житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований по [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого ? частини домоволодіння по [ADDRESS] успадкувала позивач, про що 02.10.2009 р. державним нотаріусом Першої ДДНК Парусніковою І.О. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згодом у 2013 р. під час оформлення права власності на спірну земельну ділянку позивач дізналась, що 05.09.2001 р. було видано [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.05.1999 р. № 978, відповідно до якого позивачу та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0754 га для обслуговування домоволодіння розташованого по [ADDRESS]. Проте, оскільки у позивача відсутній оригінал правовставлюючого документа, що має це підтверджувати, а орган який був уповноважений на видачу вказаних державних актів, станом на сьогодні не компетентний видавати будь-які документи, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала, на його задоволенні наполягала (а.с. 40). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 43). Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.1998 р., виданого державним нотаріусом Першої ДДНК Сидоревич В.А. та зареєстрованого за реєстровим № 6-5905, позивач [PERSON] та її брат [PERSON] успадкували після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], домоволодіння по [ADDRESS] по ? частині кожному (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9), після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння по [ADDRESS], яку успадкувала позивач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2009 р., виданого державним нотаріусом Першої ДДНК Парусніковою І.О. та зареєстрованого за реєстровим № 9-1618 (а.с. 11), що підтверджується копією спадкової справи № 473/09, наявної у матеріалах справи (а.с. 15-39). Також встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 05 вересня 2001 р., серія ІІ-ДП № 123785, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.1999 р. № 978, на спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,0754 га, для обслуговування домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 7, 8). 19.08.2013 р. позивач звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], яка складається зі спірної земельної ділянки, проте отримала відмову, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів (а.с. 41). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення ідеальних часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду до кількох осіб право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі, споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі, споруди. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за законом [PERSON], вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та вже є власником ? частини спірної земельної ділянки, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону проти якої ухвалено рішення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved