Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У січні 2015 року представник ПАТ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», найменування якого було змінено на ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL-301/617/2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15\~813,00 доларів США на умовах, визначених договором. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за даним кредитним договором 05 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-301/374/2007. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року відступив товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № СL-301/617/2007 від 05 жовтня 2007 року. У звязку з не належним виконанням відповідачами взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором та договором поруки утворилась заборгованість у розмірі еквівалентному 761\~615,01 грн., яку представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, а також стягнути на користь позивача з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937,88 грн. (а. с. 2-3). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників позивача та одного з відповідачів, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні даного позову з таких підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», найменування якого було змінено на ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL-301/617/2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15\~813,00 доларів США на умовах, визначених договором (а. с. 5-8). Також судом було встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вказаним кредитним договором 05 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-301/374/2007 (а. с. 11). Представником позивача була надана суду копія договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, відповідно до якої ПАТ «ОТП Банк» відступив товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором №СL-301/617/2007 від 05 жовтня 2007 року, а також копія акту приймання-передачі кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, при цьому оригіналів вказаних документі суду надано не було, хоча ухвалою суду від 10 вересня 2015 року позивача зобовязано їх надати. Представник позивача пояснив суду, що оригінали документів зберігаються у головному офісі в м.Києві та не можуть бути надані суд з субєктивних причин. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючі докази, досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано суду для огляду у судовому засіданні оригіналів документів на підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №СL-301/617/2007 від 05 жовтня 2007 року, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову як у недоведеному. Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення, відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed