Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

у січні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 30.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 223385825, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 48 070,00 доларів США строком на 240 місяців - до 30.05.2028 року зі сплатою 14,25 % річних. Із березня 2009 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Так, станом на 25.06.2013 року заборгованість відповідача складає 101 528,16 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 811 514,59 грн, з яких: 54260,11 доларів США, що еквівалентно 433 701,06 грн - заборгованість за кредитом; 16 328,81 доларів США, що еквівалентно 130 516,18 грн - заборгованість за відсотками; 30 939,24 доларів США, що еквівалентно 247 297,35 грн - пеня. 27.06.2013 року відповідачу було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте відповідачем дана вимога виконана не була. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 223385825 від 30.05.2008 року в сумі 101 528,16 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 811 514,59 грн, з яких: 54 260,11 доларів США, що еквівалентно 433 701,06 грн - заборгованість за кредитом; 16 328,81 доларів США, що еквівалентно 130 516,18 грн - заборгованість за відсотками; 30 939,24 доларів США, що еквівалентно 247 297,35 грн - пеня та витрати по сплаті судового збору. 16.05.2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій зазначив, що за час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача збільшилась, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №223385825 від 30.05.2008 року, яка станом на 15.05.2014 року становить 140 667,78 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 1 640 605,93 грн, з яких: 54 260,11 доларів США, що еквівалентно 632 834,74 грн - заборгованість за кредитом; 23 192,36 доларів США, що еквівалентно 270 492,10 грн - заборгованість за відсотками; 63 215,31 доларів США, що еквівалентно 737 279,09 грн - пеня та судовий збір в сумі 3654 грн. У судовому засіданні представник позивача Цюнько Т.П., що діє за довіреністю №257/14 від 21.05.2014 року підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила суд їх задовольнити Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав 54 260,11 доларів США, що еквівалентно 632 834,74 грн - заборгованість за кредитом, щодо відсотків та пені зазначив, що хоча позивач і мав право їх нараховувати, проте, коштів на їх сплату у нього немає. Відповідач також подав заяву, у якій просив суд зменшити розмір пені, нарахований позивачем, оскільки, на його думку, заявлений розмір пені значно перевищує розмір збитків позивача. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. 30 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується Статутом (а.с.34-35) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 223385825 (а.с.11-20), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 48 070,00 доларів США строком на 240 місяців - до 30.05.2028 року зі сплатою 14,25 % річних для придбання нерухомості - квартири на первинному ринку, за адресою: [ADDRESS], в розмірі 47 348,95 доларів США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 721,05 доларів США (п. п. 1.1.2, 1.1.6, 1.1.7, 1.2.1 кредитного договору). Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки майнових прав на об'єкт будівництва - квартиру за адресою: [ADDRESS] ( п.1.1.3.1 кредитного договору). Як вбачається із заяви на видачу готівки № ОRСZ53601, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, оскільки видав відповідачу готівку в сумі 48 348,95 доларів США грн, що еквівалентно 229 737,11 грн, що також визнав у судовому засіданні відповідач (а.с.10). У той же час, відповідно до п. 2.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за договором, використовувати кредит за цільовим призначенням, повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання, передбачені договором. Відповідно до п. 1.3.2, 1.3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язався до 30 числа кожного календарного місяця сплачувати щомісячний ануїтетний платіж в розмірі 606,51 доларів США, протягом строку кредиту. Відповідач [PERSON] допустив порушення вимог зобов'язань за кредитним договором, оскільки не виконує узяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, які виникають із договору кредиту, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позичальник за ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до розрахунку позивача, проведеного на підставі кредитного договору №223385825 від 30.05.2008 року, заборгованість відповідача станом на 15.05.2014 року становить 140 667,78 доларів США, що еквівалентно 1 640 605,93 грн, з яких: 54 260,11 доларів США, що еквівалентно 632 834,74 грн - заборгованість за кредитом; 23 192,36 доларів США, що еквівалентно 270 492,10 грн - заборгованість за відсотками; 63 215,31 доларів США, що еквівалентно 737 279,09 грн - пеня (а.с.78-80). Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим допустив заборгованість за кредитом, то право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Окрім того, відповідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 16.2. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань згідно кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового виконання грошових зобов'язань. За прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня, після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно (п. 16.3. кредитного договору. Із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача, зокрема, 63215,31 доларів США пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту даної статті вбачається, що зменшення неустойки можливе за рішенням суду, зокрема, якщо її розмір значно перевищує збитки, й наявність заяви (клопотання) відповідача про її зменшення даною нормою закону не вимагається. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Враховуючи обставини справи, норми цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що розмір пені, заявлений позивачем є не тільки порушенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а й порушенням загальних засад цивільного законодавства щодо принципу справедливості та розумності. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Аналогічну позицію Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловив в ухвалах від 09.04.2014 року та від 28.05.2014 року. Обставинами, які мають істотне значення та є підставою для зменшення розміру неустойки у даному випадку суд вважає те, що: до цього часу будинок для придбання квартири у якому, відповідач брав кредит так і не збудований, що він підтвердив у судовому засіданні відповідач та вбачається із повідомлення у газеті «Вісті» № 37 від 10.10.2013 року, відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, проте підприємницької діяльності він не веде та доходів не одержує, що вбачається із його декларації за 2013 рік, поданої органу податкової служби, також, відповідач має на утриманні малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.65-69). Окрім того, у зв'язку з погіршенням матеріального становища, 24.05.2011 року відповідач звертався до Київської регіональної дирекції АТ Райффайзен Банк Аваль» із заявою, у якій повідомляв про своє скрутне матеріальне становище, про те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, він безробітний, майна у нього ніякого немає, будинок, у якому він мав придбати квартиру не будується і знаходиться на стадії фундаменту. Однак, ця заява відповідача залишена банком без будь-якого реагування (а.с.70,71). Добросовісність відповідача підтверджується також тим, що із одержаних у кредит 48 070 дол. США, відповідач сплатив позивачу 20 982,42 дол. США, тобто майже половину суми кредиту, проте уся ця сума пішла на погашення пені та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача (а.с.78-80). Позивач просить стягнути з відповідача 63 215,31 дол. США заборгованості по пені, тоді як розмір заборгованості відповідача за кредитом становить 54 260,11 дол. США, а за відсотками 23 192,36 дол. США, а отже сума пені перевищує суму збитків позивача. Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Отже, з огляду на зазначені вище істотні обставини, з метою дотримання принципу справедливості, розумності, добросовісності, суд вважає, що у даному випадку розмір пені, нарахований відповідачу, значно перевищує збитки, позивача, а тому є підстави для зменшення розміру пені до 31 192,36 дол. США. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3654 грн (а.с.1). Тому,

Outcome: partial