Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У серпні 2015 [PERSON] (далі позивач) звернувся у Шаргородський районний суд Вінницької області з позовом до Фермерського господарства «Грендач» (далі відповідач) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Зазначив, що на підставі державного акта на право власності на землю він є власником земельної ділянки, площею 1,2026 га, розташованої на території Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525387600010050037. У липні 2015 року відповідач дізнався, що його земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 10.03.2008 використовує відповідач. Посилаючись на те, що наміру передавати в оренду земельну ділянку він не мав та не підписував договір оренди землі від 10.03.2008, укладений від його імені з відповідачем, просить визнати зазначений договір оренди землі недійсним та скасувати його державну реєстрацію. У попереднє судове засідання позивач не зявився, проте від представника позивача адвоката [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він підтримує позовні вимоги у повному обсязі, справу просить розглянути у попередньому судовому засіданні з ухваленням рішення (а.с. 34). Представник відповідача у попереднє судове засідання не зявився, проте до суду надійшла заява від голови ФГ «Грендач» - [PERSON], у якій він просить справу розглянути у попередньому судовому засіданні у відсутності представника відповідача та визнає позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі від 10.03.2008, укладеного від імені позивача з відповідачем та скасування державної реєстрації цього договору (а.с. 36). Представник третьої особи у попереднє судове засідання не зявився, проте, до суду надійшла заява, у якій представник Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області - [PERSON] просить справу розглянути у її відсутності (а.с. 38). Частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено можливість ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні у разі, зокрема визнання позову відповідачем, яке проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Отже, оскільки відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити у цій справі рішення у попередньому судовому засіданні, у порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Позивач є власником земельної ділянки, площею 1,2026 га, розташованої на території Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525387600010050037, що підтверджується державним актом на право власності на землю Серія ВН № 131513, виданим 23.06.2003 Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області (а.с. 8). 10 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,2026 га, розташовану на території Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» Шаргородського району 31 березня 2008 року за № 040887600059 (а.с. 6, 7). Позивач стверджує, що наміру передавати в оренду земельну ділянку він не мав та не підписував договір оренди землі від 10.03.2008, у звязку із чим просить визнати недійсним договір оренди землі і скасувати його державну реєстрацію. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із укладенням договору оренди землі які регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Законом України «Про оренду землі» (далі - ЗУ «Про оренду землі»), в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору. Так, згідно із ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі»). Згідно зі статтями 202, 204 та ч. 1 ст. 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У пункті 21 постанови № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Пленум Верховного Суду України розяснив, що при вирішенні спорів щодо порядку користування землею насамперед має враховуватись воля сторін (власника та користувача) договору. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Водночас, частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснив судам, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» судам розяснено, що за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача голова ФГ «Грендач» - [PERSON] у заяві від 8.10.2015 визнав позов. Отже, оскільки представник відповідача, без будь-яких умов, визнав позов і це визнання не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд вважає, що слід ухвалити рішення про задоволення позову [PERSON] до ФГ «Грендач», визнавши недійсним договір оренди землі від 10.03.2008 та скасувавши його державну реєстрацію. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Отже, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн (а.с. 1, 16) та витрати за правову допомогу в сумі 1000 грн (а.с. 35) відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Тому,

Outcome: approved