Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 29 вересня 2011 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року відповідно до якої винним за вказане правопорушення визнано відповідача. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №202.10.2047765 від 15 грудня 2010 року, відповідно до якого автомобіль ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, був застрахований від ризику автоаварії. На умовах договору страхування позивачем було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 724 грн. 77 коп. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов'язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 724 грн. 77 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 715 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2013 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 11 вересня 2013 року за заявою [PERSON] заочне рішення суду від 04 лютого 2013 року було скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 03 грудня 2013 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, оскільки відповідачем було сплачено шкода особисто [PERSON], про що свідчить написана розписка. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає. Дійсно йому [PERSON] виплатив 12000 грн., однак цих коштів не вистачило на ремонт автомобіля, а тому він звернувся до страхової компанії і отримав страхове відшкодування. В судове засідання 24 лютого 2014 року представник позивача не з'явився. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, третю особу, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2011 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], про що складена довідка ДАІ. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року відповідно до якої винним за вказане правопорушення визнано відповідача. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сила, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, застраховано у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування», на підставі договору страхування наземного транспорту № 202.10.2047765 від 15 грудня 2010 року укладеного з [PERSON]. Згідно умов договору страхування, звіту авто товарознавчого дослідження № 17-10-11 від 26 жовтня 2011 року позивач здійснив виплату страхових відшкодувань страхувальнику на загальну суму 19 724,77 грн. Пунктом 4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'ясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Як встановлено в судовому засіданні після ДТП, яка мала місце 29 вересня 2011 року, [PERSON] сплатив [PERSON] на відшкодування шкоди 12000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с.71). В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що дійсно 29 вересня 2011 року сталася ДПТ, [PERSON] сплатив йому 12000 грн., однак цих коштів не вистачило на ремонт автомобіля, а тому він звернувся до страхової компанії. При цьому він не повідомляв страхову компанію про отримання від [PERSON] 12000 грн. На теперішній час машина відремонтована, вартість відновлюваного ремонту він не пом'ятає, однак коштів страхової компанії та [PERSON] разом вистачило. В розписці невірно зазначено дату ДТП та на момент написання розписки у нього був інший паспорт, який він втратив. На підставі викладено, суд приходить до висновку про те, що до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми в розмірі 19 724 грн. 77 коп., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача, але з урахуванням сплачених 12000 грн. з відповідача підлягає стягненню 7724,77 грн. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 214,60 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 715 грн. 00 коп.

Outcome: partial