Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області суду з вимогою про стягнення з відповідача Державної казначейської служби України інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.01.2019, за його позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Служби безпеки України в Рівненській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, на його користь стягнуто 908 310 грн. 10 коп. Отримавши виконавчий лист, позивач 03.07.2019 у встановленому порядку звернувся до Управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про виконання цього судового рішення. Однак, листом за № 5-11-11/13492 від 07.08.2019 Державна казначейська Служба України повідомила, що встановленого обсягу коштів недостатньо для погашення заборгованості за виконавчим листом по справі № 569/12383/17 у поточному році. Станом на день звернення до суду з позовом, будь-які кошти на виконання рішення суду у справі № 569/12383/17 позивачу не надходили. Тому позивач вважає, що боржник прострочив зобов`язання то на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вимушена звернутися до суду щодо нарахування інфляційних витрат в сумі 11 718, 46 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 32 251 грн., що разом становить 43 969, 46 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.08.2020 справу передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду (а.с. 9-10). Ухвалою суду від 29.09.2020 у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 29.09.2020 та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача (а.с. 18). 05.11.2020 від представника відповідача Олешка О.М. надійшов відзив на позов з письмовими доказами, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, оскільки чинне законодавство України встановлює правило за яким, виконання рішень судів, по яким боржником є орган державної влади, виконується в порядку черговості та в межах відповідного бюджетного фінансування. Разом з тим, пунктами 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, не встановлюють строку перерахування боржнику коштів державного бюджету, відтак у цьому випадку не може нараховуватися компенсація за порушення встановленого строку перерахування коштів, право на яку оспорює позивач. Тому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 20 - 53). 12.11.2020 позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач посилається на накази Державної казначейської служби України та листи Міністерства фінансів України, проте в порушення вимог п. 4 ст. 178 ЦПК України відповідач одночасно з надісланням відзиву не надіслав жодного з доданих до відзиву документів (а.с. 56). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.01.2019, задоволено позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Служби безпеки України в Рівненській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та стягнуто на користь позивача 908 310 грн. 10 коп. На виконання заначеного рішення Рівненським міським судом Рівненської області 02.07.2019 видано виконавчий лист (а.с. 5). У передбаченому законом порядку [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виконання судового рішення. Відповідач листом за № 5-11-11/13492 від 07.08.2019 повідомив, що встановленого обсягу коштів недостатньо для погашення заборгованості за виконавчим листом по справі № 569/12383/17 у поточному році (а.с. 6). Рішення звернуто до виконання і відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» мало бути виконано протягом трьох місяців з дня набуття чинності рішення суду. Разом з тим, кошти позивачу не було перераховано. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким органом, є Державна казначейська служба України. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено відповідальність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за несвоєчасне виконання рішення. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», яким встановлюється механізм, особливості виконання рішень про стягнення коштів з вказаних органів. Оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.01.2019 про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з Державної казначейської служби моральну шкоду, Державне казначейство України є державним органом та стягнення суми за рішенням суду здійснюється за рахунок коштів з державного бюджету і виконання судового рішення покладено на Державну казначейську службу України, то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та відшкодування позивачу шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету 3% річних у розмірі 32 251 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 11 718, 46 грн., що разом складає 43 969, 46 грн., які розраховані за період з дня набрання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.01.2019 законної сили, тобто з 13.06.2019 по 18.08.2020 (день звернення до суду з позовом). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується державою. На підставі викладеного та

Outcome: approved