Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У січні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія» (далі - ДП «СКБ «Молнія») посилаючись на те, що 11.01.2010р. міністром Міністерства промислової політики України було видано наказ №2-Д щодо укладення контракту з [PERSON] та 11.01.2010р. останнього на підставі контракту №3к-2 (далі - Контракт) було призначено на посаду директора Казенного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія» (далі - КП «СКБ «Молнія») на термін з 11.01.2010р. по 10.01.2015р. Відповідно до ч.б п.17 Контракту, позивачу нараховувалась премія в розмірі 100 % нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, у тому числі за: виконання плану науково-дослідних, проектних, конструкторсько-технологічних робіт (послуг) - 30% до посадового окладу; повне та своєчасне сплачення обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних платежів та інших фондів, поточної заробітної плати - 70% до посадового окладу. Крім того умовами Контракту були передбачені випадки у яких премія керівникові підприємства не нараховувалась, в тому числі у разі наявності заборгованості із заробітної плати працівникам. Позивач зазначав, що згідно наказу генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» (далі - ДК «Укроборонпром») №76-к від 31.05.2013р. Контракт №3к-2 від 11.01.2010р., укладений між [PERSON] з 31.05.2013р. було припинено відповідно до п. «б» пункту 27 цього наказу та [PERSON] з 31.05.2013р. було звільнено за власним бажанням з посади директора КП «СКБ «Молнія», у зв'язку з виходом на пенсію. 14 січня 2014р. позивачу було надано лист ДП «СКБ «Молнія», яким його повідомили про Аудиторську перевірку підприємства. За результатами Аудиторського звіту про результати фінансового аудиту діяльності ДП «СКБ «Молнія» з 01.10.2011р. по 31.10.2013р. №17-18 від 30.12.2013р. наведеними в абзаці 8 аркушу 20, в порушення п.17 Контракту від 11.01.2010р. №3к-2 директору [PERSON] нараховувалась премія 100 відсотків при наявності заборгованості із заробітної плати працівників та збитковості діяльності підприємства (2013р.), що призвело до зайвого нарахування премії, яку не виплачено, та як наслідок, до збільшення кредиторської заборгованості по заробітній платі на загальну суму 80,2 тис. гривень. Також завищено кредиторську заборгованість по розрахункам з фондами на загальну суму 29,6 тис. гривень. На підставі Аудиторської перевірки [PERSON] було запропоновано у добровільному порядку, протягом 15 днів від дня отримання пропозиції, повернути зайво нараховані суми заробітної плати у розмірі 80,2 тис. гривень. Із вищевказаною пропозицією позивач не погоджується, оскільки вважає, що заробітна плата на підприємстві не виплачувалась своєчасно не з його вини, а з підстав відсутності державного контракту з органами управління у 2009, 2010, 2011р. Вважаючи нараховану йому премію законною посилаючись на незаконність наказів ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. та №76-К від 31.05.2013р. позивач просив суд винести рішення, яким визнати правомірними нарахування КП «СКБ «Молнія» йому премії у розмірі 100%до посадового окладу у розмірі 4098,00грн. за період з 01.01.2012р. по 31.05.2013р., на загальну суму 87960,00грн.; визнати недійсним наказ ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. «Про зменшення (скасування) надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи керівників підприємств-учасників Концерну», в частині встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у зменшеному розмірі - 25% посадового окладу [PERSON], як директору КП «СКБ «Молнія», так як він підписаний не уповноваженою особою та підлягає скасуванню; зобов'язати ДП «СКБ «Молнія» провести нарахування та виплату [PERSON] надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у повному розмірі 100% за період з 06.08.2012р. по 31.05.2013р.; визнати недійсним наказ ДК «Укроборонпром» №76-К від 31.05.2013р. «Про звільнення [PERSON]; зобов'язати ДП «СКБ «Молнія» провести нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати відповідно до умов Контракту №3к-2 від 11.01.2010р. за період з 01.06.2013р. по дату прийняття судового рішення. Ухвалою суду від 03.03.2014р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Державний концерн «Укроборонпром» (а.с.157). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача: виконуючий обов'язки директора ДП «СКБ «Молнія» у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав до суду письмові заперечення на позов, якими просив суд відмовити в задоволені позову (а.с.45-48, 158). Представник третьої особи ДК «Укроборонпром», діюча за довіреністю від 29.03.2013р., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала до суду письмові пояснення на позов, якими просила суд відмовити в задоволені позову [PERSON] в повному обсязі (а.с.72-81,154). Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю, Законом України «Про оплату праці», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно із ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своє праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При вирішенні спорів про виплату премій, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Матеріалами справи встановлено, що Державне підприємство «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія» як правонаступник всіх права та обов'язками Казенного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Концерну, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.52-57, 58-59). Наказом Міністра Міністерства промислової політики України від 11.01.2010р. №2-Д було наказано укласти з [PERSON], директором КП «СКБ «Молнія» контракт на новий термін (а.с.6). 11 січня 2010р. між Міністерством промислової політики України в особі Міністра Новицького В.С. та [PERSON] було укладено контракт №3к-2, терміном з 11.01.2010р. по 10.01.2015р., відповідно до умов якого останній наймається (призначається) на посаду директора КП «СКБ «Молнія» (а.с.35-38). Відповідно до ч.б п.17 Контракту, позивачу нараховувалась премія в розмірі 100 % нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, у тому числі за: виконання плану науково-дослідних, проектних, конструкторсько-технологічних робіт (послуг) - 30% до посадового окладу; повне та своєчасне сплачення обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних платежів та інших фондів, поточної заробітної плати - 70% до посадового окладу. Крім того умовами Контракту були передбачені випадки у яких премія керівникові підприємства не нараховувалась, в тому числі у разі наявності заборгованості із заробітної плати працівникам. Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету міністрів України №1221 від 29.12.2010р. «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» було затверджено статут ДК «Укроборонпром» (а.с.89-117). Відповідно до п.3 Статуту ДК «Укроборонпром» учасниками Концерну є державні підприємства, зазначені у додатку до Статуту, у тому числі ДП «СКБ «Молнія» (а.с.109). Тобто, ДП «СКБ «Молнія» було передано до складу Концерну зі сфери управління Міністерства промислової політики України в управління ДК «Укроборонпром». Міністерство промислової політики України було центральним органом виконавчої влади, яке, від імені держави, здійснювало управління ДП «СКБ «Молнія». Відповідно Міністерство промислової політики України, як суб'єкт, який уособлював державу у відносинах з ДП «СКБ «Молнія», уклало Контракт з [PERSON] Після передання ДП «СКБ «Молнія» в управління Концерну, саме останній є суб'єктом, який від імені держави здійснює управління ДП «СКБ «Молнія» та представляє державу у всіх трудових правовідносинах, які виникли до створення Концерну та продовжують існувати після його створення. В ході розгляду справи було встановлено, що позивачу, як директору підприємства, який не вживає достатніх заходів для погашення заборгованості із заробітної плати та протягом 2012р. та допустив її зростання, відповідно до наказу №126-К від 06.08.2012р. була встановлена надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи у зменшеному розмірі - 25% посадового окладу (а.с.82-83). Із наказом про призначення премії у зменшеному розмірі - 25% [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його поясненнями наданими у судовому засіданні. Суд вважає, що вищевказаний наказ Генерального директору ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. був винесений уповноваженою особою та на законних підставах, оскільки з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що під час його перебування на посаді директора ДП «СКБ «Молнія» дійсно існувала заборгованість із заробітної плати працівникам, а тому, на думку суду, призначення [PERSON] премії у розмірі 100% від посадового окладу суперечило б умовам контракту №3к-2 від 11.01.2010р. укладеним між ним та відповідачем. Зважаючи на зазначене, вимоги позивача про зобов'язання ДП «СКБ «Моліня» провести нарахування та виплату [PERSON] надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 100% відповідно до умов Контракту №3к-2 від 11.020210р. за період з 06.08.2012р. по 31.05.2013р. задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про визнання недійсним наказу Генерального директору ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. з підстав підписання його не уповноваженою особою, та не шляхом укладення додаткової угоди, то дані вимоги є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Відповідно до пунктів 36 та 37 пункту 51 Статуту Концерну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. №993 Генеральний директор Концерну вирішує питання добору, підготовки та підвищення кваліфікації кадрів, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Концерну, застосовує до них заходи заохочення та дисциплінарного стягнення, затверджує розмір і форми оплати праці працівників Концерну відповідно до законодавства. Тобто, наказ Генерального директору ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. не є зміною чи доповненням до Контракту №3к-2 від 11.01.2010р., а є його передбаченим Статутом правом на встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у зменшеному розмірі. Суд вважає, що не погоджуючись із наказом Генерального директора ДК «Укроборонпром» №126-К від 06.08.2012р. про встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у зменшеному розмірі - 25% посадового окладу, позивач мав можливість оскаржити вищевказаний наказ у встановлений законом строк, але цього не зробив. Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород, інших заохочувальних, компенсаційних, гарантійних виплат установлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород, інших заохочувальних, компенсаційних, гарантійних виплат установлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Пунктами 7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд при вирішенні спорів із цих питань має з'ясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи були при цьому додержані норми та гарантії, передбачені законодавством, генеральною і галузевою (регіональною) угодами. У разі їх недодержання застосовується, відповідно, норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено тільки в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. При цьому відповідно до ст.98 КЗпП оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральною, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань і позабюджетних доходів. Розглядаючи вимоги [PERSON] про визнання недійсним наказу ДК «Укроборонпром» №76-К від 31.05.2013р. з підстав підписання його не уповноваженою особою, не узгодженою з Кабінетом Міністрів України, суд приходить до висновку, що дані вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. В ході розгляду справи було встановлено, що 17.05.2013р. [PERSON] звернувся до Генеральний директор концерну ДК «Укроборонпром» із заявою про звільнення за власним бажанням у зв'язку із досягненням пенсійного віку та у зв'язку із виходом на пенсію згідно зі ст. 38,39 КЗпП України з 31.05.2013р. 31 травня 2013р. [PERSON] було звільнено з посади директора КП «СКБ «Молнія», за заявою про звільнення з роботи за бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.40). Вищевказаний наказ було підписано Генеральним директором ДК «Укроборонпром» - С.Громовим. 16 червня 2011р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі». Судом встановлено, що починаючи з 17.11.2011р. ДК «Укроборонпром» є органом уповноважений власником (державою) у трудових відносинах із позивачем. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», у процесі управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн: призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти та здійснює контроль за їх виконанням. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підписуючи наказ №76-К від 31.05.2013р. Генеральний директор концерну ДК «Укроборонпром» діяв в межах своїх повноважень наданих йому Законом та Статутом підприємства. Крім того, суд вважає, що не погоджуючись із наказом про звільнення позивач мав діяти в межах ч.1 ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З пояснень ДК «Укроборонпром» вбачається, що днем видачі відповідачем трудової книжки позивачу є 31.05.2013р., а днем звернення позивача із вимогою про вирішення трудового спору у справі про звільнення, згідно з уточненою позовною заявою - 12.02.2014р., тобто строк звернення до суду із вимогами про визнання наказу про звільнення недійсним є пропущеним. Суд вважає, що оскільки вимоги про зобов'язання ДП «СКБ «Молнія» провести нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати відповідно до умов Контракту №3к-2 від 11.01.2010р. за період з 01.06.2013р. по дату прийняття судового рішення, є пов'язаними із вимогами про визнання наказу про звільнення недійсним, а в цій частині позову суд відмовляє, то і вимоги про зобов'язання ДП «СКБ «Молнія» провести нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання правомірним нарахування КП «СКБ «Молнія» позивачу премії у розмірі 100% до посадового окладу у розмірі 4098,00грн. за період з 01.10.2012р. по 31.05.2013р., що складає загальну суму 81960,00грн., то суд вважає, що дані вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст.16 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт оскарження відповідачем, або будь-якою іншою особою, нарахованої позивачу премії. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити та обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, з яких поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Встановивши, що строк для звернення з позовом до суду пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав при доведеності позову. В інших випадках суд відмовляє в позові за його недоведеністю. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про правомірність нарахування премії, визнання недійсним наказу про зменшення надбавки за інтенсивність праці, зобов'язання провести нарахування та виплату надбавки за інтенсивність праці, визнання недійсним наказу про звільнення, зобов'язання провести нарахування та виплату заробітної плати задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судом встановлено, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовій збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 15, 16 ЦК України, ст. 97, 98, 231, 233, 234 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 21, 22, 32 Закону України «Про оплату праці», ст.5 Закону України «Про судовий збір» ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed