Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У серпні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про зобов'язання відповідача укласти з ним додаткову угоду до кредитного договору (щодо змін умов кредитування), відповідно до змісту та умов, акцептованих позивачем, у встановлений судом строк. А також, стягнення з відповідача судового збору у розмірі 243,60грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26.10.2007р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №014/1975/74/06010 для придбання квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого позивач отримав від відповідача кредит в розмірі 128000,00 доларів США. Позивач вказує, що за умовами кредитного договору позивач зобов'язався щомісячно повертати тіло кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 10,5% річних та для забезпечення виконання умов кредитного договору передати квартиру в іпотеку. Зазначає, що ним сумлінно виконувались обов'язки за кредитним договором, вчасно сплачувались проценти за кредит, достроково погашалося тіло кредиту, заборгованість була відсутня. Також вказує, що 06.06.2014р. відповідач звернувся до нього з пропозицією щодо зміни умов кредитування із переведенням валюти кредиту у гривню, на що ним, зважаючи на нестабільну економічну та політичну ситуацію в країні, а також через те, що його було звільнено з роботи в квітні 2014р., на адресу відповідача була направлена заява від 13.06.2014р. з проханням розглянути можливість зміни умов кредитування із переведенням валюти кредиту у гривню по курсу 6,99 грн. за дол. США та встановлення відсоткової ставки 18% річних. Зазначив, що на вищевказану заяву 24.06.2014р. ним була отримана відповідь від відповідача про невідповідність запропонованих ним умов програмі реструктуризації та умовам чинного кредитного договору, проте, було запропоновано розглянути варіант укладення додаткової угоди до кредитного договору про зміну валюти кредиту із переведенням на гривню по курсу 7,99 грн. за дол. США на дату конвертації та підписати відповідні зміни до іпотечного договору. Вказує, що зазначена пропозиція була відразу ним прийнята та він прибув до установи відповідача для оформлення відповідної заяви та надання усіх необхідних документів для її розгляду. Однак, як стверджує позивач, відповідач свої обов'язки по укладенню додаткової угоди до кредитного договору не виконав, в зв'язку із чим 29.07.2014р. він вдруге звернувся до відповідача з листом про укладення додаткової угоди до кредитного договору про зміну валюти кредиту із переведенням на гривню по курсу 7,99 грн. за дол. США. Проте, листом від 01.08.2014р. відповідач повідомив його про невідповідність його пропозиції умовам кредитного договору та діючим програмам. Будь-яких інших повідомлень від відповідача на його адресу не надходило, в зв'язку із чим позивач вважає, що відповідачем порушено положення ст.ст.638, 640, 641 ЦК України, а також положення Закону «Про захист прав споживачів» в частині порушення його права, як споживача, на свободу вибору продукції, принципу рівності сторін договору, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. При цьому пояснив, що, дійсно, в травні 2014р. в банку була запроваджена програма конвертації заборгованості клієнтів у сумі не більшій залишку заборгованості за поточним боргом на дату підписання додаткової угоди після сплати клієнтом частини поточної заборгованості у відповідності з програмою конвертації по курсу 7,99 грн. за 1 дол. США. та підтвердив про повідомлення позивача про можливу конвертацію його кредитної заборгованості у гривню на умовах цієї програми, однак, позивач у своїй заяві від 13.06.2014р. просив перевести його заборгованість у гривню за курсом 6,99грн. за дол. США, а не на умовах, що були встановлені програмою, а саме за курсом 7,99грн. за дол. США, в зв'язку із чим, 24.06.2014р. банком була надана відповідь про неможливість задоволення прохання клієнта про конвертацію його кредиту у гривню за курсом 6,99грн. за дол. США та повторно повідомлено про загальноприйнятні умови такої програми. Після цього, 26.06.2014р. позивач подав до банку заяву на реструктуризацію/конвертацію заборгованості, в якій він просив розглянути питання щодо конвертації його кредиту в сумі 29142,62 дол. США за курсом 7,99грн. за дол. США, після розгляду якої, 01.08.2014р. банк повідомив позичальника про неможливість проведення таких змін умов кредитних зобов'язань. Отже, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та зауважив, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Також представник відповідача зазначив про безпідставність посилань позивача на порушення відповідачем умов Закону «Про захист прав споживачів», оскільки при вступі у кредитні зобов'язання позивач був повідомлений про усі умови договору, порядок внесення змін до нього та подальшого обслуговування кредиту, в зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.10.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (далі-відповідач/банк) та [PERSON] (далі-позивач/позичальник) був укладений кредитний договір з фізичною особою №014/1975/74/06010 (далі-кредитний договір) відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 128000,00 доларів США зі сплатою 10,5% річних на строк до 25.10.2027р. для придбання квартири [ADDRESS] (а.с.11-16). 06.06.2014р. позивач отримав електронною поштою інформацію від відповідача про можливість конвертації його кредиту у гривню за курсом 7,99грн. за дол. США (а.с.17-26). 13.06.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про конвертацію його кредитних зобов'язань у гривню за курсом 6,99грн. за дол. США зі сплатою 18% річних(а.с.27). Проте, відповідач своїм листом від 24.06.2014р. повідомив позивача про неможливість задоволення його заяви про конвертацію кредиту у гривню за курсом 6,99грн. за дол. США та повторно повідомив про загальноприйнятні умови такої програми та встановлений нею курс конвертації 7,99грн. за дол. США(а.с.36). 26.06.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про реструктуризацію/конвертацію заборгованості, в якій просив розглянути питання щодо конвертації його кредиту в сумі 29142,62 дол. США за курсом 7,99грн. за дол. США (а.с.53-57). В подальшому, позивач звертався до відповідача із письмовими заявами від 21.07.2014р.(а.с.58-59) та 29.07.2014р. (а.с.60) про повідомлення його про результати розгляду його заяви від 26.06.2014р. Так, 01.08.2014р. банк повідомив позичальника про неможливість проведення конвертації його кредиту за курсом 7,99грн. за дол. США на вказаний ним строк, оскільки така пропозиція позичальника не відповідає умовам кредитного договору та діючим програмам реструктуризації (а.с.61). Однак, 08.08.2014р. позивач направив відповідачу заяву з вимогою про дотримання банком своїх зобов'язань та укладення додаткової угоди про проведення конвертації його кредиту за курсом 7,99грн. за дол. США (а.с.62-63). Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень ст.ст.638, 640, 641 ЦК України, а також положення Закону «Про захист прав споживачів» в частині порушення його права, як споживача, на свободу вибору продукції, принципу рівності сторін договору. Проте, суд не погоджується з таким твердженням позивача виходячи з наступного. Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з умов кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору. Також, відповідно до положень кредитного договору усі зміни та доповнення до договору вносяться за взаємною згодою сторін на підставі відповідних додаткових угод. Крім цього, твердження позивача про те, що його заява від 26.06.2014р. про реструктуризацію/конвертацію заборгованості, в якій він просив розглянути питання щодо конвертації його кредиту в сумі 29142,62 дол. США за курсом 7,99грн. за дол. США була акцептом на оферту відповідача про зміну умов кредитування не беруться судом до уваги, оскільки зазначена заява була надіслана у відповідь на лист відповідача від 24.06.2014р. про неможливість задоволення заяви позивача від 13.06.2014р. про конвертацію кредиту у гривню за курсом 6,99грн. за дол. США та містила лише повідомлення про наявність інших умов програми реструктуризації та встановлений нею курс конвертації 7,99грн. за дол. США. Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях відповідача щодо не укладення додаткової угоди до кредитного договору по конвертації кредитної заборгованості позивача у гривню, порушення вимог ст.ст.638, 640, 641 ЦК України на вбачається. Крім того, твердження позивача про те, що в діях відповідача є ознаки порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» в частині порушення прав позивача, як споживача, на свободу вибору продукції, принципу рівності сторін договору, судом не береться до уваги, оскільки, як вже було встановлено судом, сторони договору досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed