Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 05 травня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 63294 у розмірі 125 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 05.05.2009. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 63294 від 05 травня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 63294-З, який посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі під № 1554. Відповідно до умов зазначеного договору відповідачка передала в іпотеку 51/100 частину домоволодіння, яке складається з: в житловому будинку А-1 приміщення 2-2,2-3,2-4,2-5, прибудови А3-1, А4-1, душу Б, сараю Г, уборної З, навісу О, споруд №1,6,7,12,13, ? №2,9,І, житловою площею 51,4 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності. 24 грудня 2007 року у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 17.01.2008 за заявою позивача постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 28 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 172 561,96 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача Тарапатов Д.С. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, підтримавши надані суду письмові заперечення та зазначивши, про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 травня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 63294 про надання кредиту в розмірі 125 000,00 грн. строком до 05.05.2009 під 23% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 63294 від 05 травня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 63294-З, який посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі під № 1554, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку 51/100 частину домоволодіння [ADDRESS] що належить [PERSON] на праві власності. 24 грудня 2007 року у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 17.01.2008 постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що в наслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, остання допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а відтак за нею станом на 28 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 172 561,96 грн., яка складається з наступного: 100 194,46 грн. - заборгованість по основній сумі боргу; 72 367,50 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Укладеним між сторонами кредитним договором домовленості щодо збільшення позовної давності не встановлено. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено строком до 05 травня 2009 року, останню оплату по кредиту [PERSON] було здійснено 15.02.2010. Дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості та визнані сторонами. За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до кредитного договору строк його дії скінчився 05 травня 2009 року, останній платіж було здійснено 15 лютого 2010 році, а тому суд приходить до висновку проте, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеними вимогами, про що заявлено стороною у спорі, а відтак у задоволенні позову ПАТ «АКБ «Новий» слід відмовити. Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постановах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року та №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, що в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed