Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 44147,12 грн. основного боргу, 7154,25 грн. процентів за користування чужими коштами, 878,10 грн. 3% річних, 19866,20 грн. інфляційних нарахувань, а загалом 72045,67 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав 2000 доларів США строком до 30.11.2014 року. Станом на 30.07.2015 року позика відповідачем не повернута, тому сума боргу складає 44147,12 грн. відповідно до курсу валют НБУ встановленого станом на 30.07.2015 року. Оскільки відповідач порушив умови виконання зобовязання, з останнього слід стягнути 7154,25 грн. процентів за користування чужими коштами, 878,10 грн. 3% річних та 19866,20 грн. інфляційних втрат. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку ч.4 ст.74 ЦПК України, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд, на підставі статей 224, 225 ЦПК України, провів заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З наявної у матеріалах справи розписки відповідача від 10.11.2014 року (а.с. 5) та повідомлених позивачем у позовній заяві даних судом установлено, що між сторонами у справі 10.11.2014 укладено договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачеві 2000 доларів США, а останній зобовязався повернути позивачеві цю суму позики до 30.11.2014 року, проте свого зобовязання за договором не виконав. Відповідно до статті 1046 ЦК України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з абзацом першим частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин невиконання відповідачем свого зобовязання за договором позики є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 44147,12 грн., що еквівалентні 2000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.07.2015 року. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз цієї статті свідчить, що за загальним правилом договір позики є процентним. У виданій відповідачем позивачеві розписці не зазначено, що позика є безпроцентною, у звязку з чим слід вважати, що договір позики є процентним. Оскільки будь-якої домовленості між сторонами у справі щодо порядку одержання позивачем процентів немає, за позивачем зберігається право на одержання від відповідача процентів щомісяця до дня повернення позики. При цьому судом ураховано таке. З 13.11.2014 року облікова ставка 14,00% (Постанова НБУ від 12.11.2014 року № 719), з 06.02.2015 року 19,5% (постанова НБУ від 04.02.2015 року № 81), з 04.03.2015 року 30,00% (постанова НБУ від 02.03.2015 року № 154). Обчислюючи розмір процентів від суми позики, у межах заявлених вимог, суд виходить з такого розрахунку: 14,00% х 44147,12 грн. х 67 днів / (365 днів х 100 %) = 1134,52 грн. за період з 01.12.2014 року по 05.02.2015 року; 199,5% х 44147,12 грн. х 26 днів / (365 днів х 100 %) = 613,22 грн. за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року; 30,00 % х 44147,12 грн. х 149 днів / (365 днів х 100 %) = 5406,51 грн. за період з 04.03.2015 року по 30.07.2015 року. Таким чином, загальна сума процентів за користування чужими коштами за період з 01.12.2014 року по 30.07.2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7154,25 грн. (1134,52 грн. + 613,22 грн. + 5406,51 грн.). Відповідно до першого речення частини 1 статті 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних від простроченої суми, яка складає 44147,12 грн. за період з 01.12.2014 року по 30.07.2015 року становить 878,10 грн. (44147,12 грн. х 242 дні х (3% / 365 днів) / 100 %). Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 52179,47 грн., з яких: 44147,12 грн. сума основного боргу, 7154,25 грн. проценти за користування чужими коштами, 878,10 грн. 3% річних від простроченої суми. У частині стягнення з відповідача індексу інфляції у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Грошовою одиницею України є гривня (ст.99 Конституції України). Відповідно доЗакону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється у національній валюті спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується у періодичних офіційних виданнях. Цей показник характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Таким чином, за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України гривні. Разом з тим, індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Судові витрати та витрати, повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачапідлягають розподілу між сторонами, виходячи з наступного. Відповідно до положення речення другого частини 1 статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п.п. 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено 720,47 грн. судового збору. Ураховуючи часткове задоволення позову, сума сплаченого позивачем судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 521,76 грн. (52179,47 х 100% / 72045,67 = 72,42% від сплаченого позивачем судового збору, 72,42 % х 720,47 / 100 % = 521,76 грн.). Виклик відповідача у судові засідання здійснювався через оголошення в пресі, оплату за таке проводив позивач, що підтверджується квитанціями № 244 від 21.09.2015 року та № 0.0.456293343.1 від 03.11.2015 року. Загальна сума, яку позивач сплатив за поміщення в газеті «Урядовий курєр» оголошення про виклик відповідача у судові засідання становить 840,00 грн. Ураховуючи, що позов задовольняється частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 603,32 грн. витрат, повязаних із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (52179,47 х 100 % / 72045,67 = 72,42 %; 840,00 х 72,42 % / 100% = 603,32).

Outcome: partial