Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON],\~третя особа\~-\~Добропільська міська\~рада Донецької\~області, про визнання [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], та зобовязання органу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є власником квартири 68 буд. 3 у м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області. У даній квартирі зареєстрований син власниці квартири, який не проживає за вказаною адресою вже понад 3 роки, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. Місцезнаходження відповідача на даний час позивачу не відоме. Вона має намір продати вказану квартиру. Просила задовольнити позов. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що відповідач є її сином та на даний час проживає в Польщі, точної адреси проживання їй не відомо. У Польщі він знаходиться на заробітках. У квартирі 68 будинку 3 в м-ні Молодіжний вона проживає разом з чоловіком. Зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився,\~ про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у його відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Представник третьої особи Добропільської міської ради в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України,\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрована за даною адресою з 27 лютого 2003 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за даною адресою з 01 листопада 2011 року (а.с. 10) Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO], дійсно доводиться позивачу сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 691373, виданим повторно 07 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області. (а.с.11) Згідно акту від 01 серпня 2018 року, складеного комісією ОСББ «Атлант», відповідач [PERSON], за адресою [ADDRESS], не проживає з 03 вересня 2014 року (а.с. 9). Зазначено, що відповідач знаходиться у м. Нижній Новгород Російської Федерації. Судом встановлено, що 23 січня 2003 року позивач одноосібно придбала у власність квартиру 68 будинку 3, розташованого в м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 335. (а.с.7) Однак, як вбачається з довідки приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], внесеної до вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири, 1/3 частина квартири 68 в будинку 3 в м-ні Молодіжний м. Добропілля Донецької області, що належала [PERSON], подарована [PERSON] за договором дарування, посвідченим 13 серпня 2010 року та внесеним до реєстру за номером 2816. (а.с.7) Цей факт також підтверджується відомостями, внесеними до технічного паспорта на квартиру № 68 будинку 3 в м-ні Молодіжний, у якому зазначено, що [PERSON] належить 2/3 ідеальні частки квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2003 року реєстровий № 335, [PERSON] належить 1/3 ідеальна частка квартири на підставі договору дарування від 13 серпня 2010 року реєстровий № 2816. (а.с.8) Статтею 717\~ЦК України\~передбачено,\~що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. (ч.1, 4 ст. 722 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири 68 в будинку 3 в мікрорайоні Молодіжний м. Добропілля Донецької області. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 317\~ ЦК\~України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 369 ЦК України,\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частиною 1 ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. З 11 вересня 1997 року в Україні набула чинності Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. У ст. 1 першого протоколу до цієї Конвенції, зокрема, записано: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Відповідно до статті 9 ЖК УРСР,\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки\~статтею 317 ЦК України\~\~ визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, задоволення вимог позивачки про визнання відповідача\~\~[PERSON]\~\~таким, що втратив право користування житловим приміщенням, призведуть до\~\~порушення норм матеріального права, фактично позбавивши власника права користування належним йому майном. Що ж стосується посилання позивача на норми ст. 405 ЦК України, то суд вважає, що воно є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є членами сім'ї. А позивач не є одноосібним власником спірної квартири, а є лише співвласником квартира 68 будинку 3 у м-ні Молодіжний м. Добропілля, як і відповідач [PERSON], який наділений тими ж правами власності, що і позивач. Тому відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою як член сім'ї власника, оскільки сам є співвласником даної квартири. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що відповідач по справі є співвласником спірної квартири і має на свій розсуд користуватись належним йому на праві власності житлом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи, що позовна вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідача є похідною вимоги про позбавлення права користування житлом, у задоволенні якої відмовлено, тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed