Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , у сумі 10327,99 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] є онукою позивача та донькою відповідача. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину. Позивачем понесено витрати на лікування, придбання одягу, взуття, канцтоварів, дрібної побутової техніки, поповнення карткового рахунку, ремонт телефону, на загальну суму 20655,98 грн. Тому позивач вважає, що з відповідача слід стягнути половину понесених позивачем витрат на утримання [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, зверталася до суду з заявою в якій просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні, без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В подальшому позивач звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, в зв`язку з запровадженням на території карантинних заходів. Між тим, зважаючи на тривалий розгляд справи, виходячи з основних засад цивільного судочинства, визначених п.10 ч.3 ст. 2 ЦПК України, суд розглянув справу, на підставі доказів, поданих протягом підготовчого судового засідання. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час слухання справи була повідомлена належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] і її матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] 19 вересня 2006 року, що підтверджується копією рішення у цивільній справі №183/6586/13-ц (а.с.6). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісяця, до досягнення нею повноліття (а.с.6). На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем надано фіскальні чеки, квитанції на придбання медичних препаратів (а.с.7), товарні чеки на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів (а.с.8,9,13), товарний чек на ремонт телефону та квитанцію про переказ коштів на корковий рахунок (а.с.10), копії квитків на проїзд у громадському транспорті (а.с.11,14), товарні чеки на придбання взуття (а.с.12), побутової техніки фен, електричний чайник (а.с.12). За змістом ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини посилалася на те, що дитина потребує витрат, таких як витрати на одяг, взуття, медичні препарати, канцелярські товари, дрібну побутову техніку, проїзд у громадському транспорті. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Таким чином, позивачем, якою заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, повинно бути доведено наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особливих обставин, що спричинили чи могли спричинити додаткові витрати на дитину. Необхідність придбання медичних препаратів дитині не підтверджено відповідним медичним висновком, довідкою лікаря, випискою з історії хвороби тощо. Також суд не погоджується з доводами позивача щодо витрат на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, квитків на проїзд, оскільки ці витрати не відносяться до додаткових у розумінні вимог статті 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами, а є витратами, які покриваються за рахунок сплати аліментів. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на ту обставину, що у разі недостатності аліментів на забезпечення потреб дитини, вона не позбавлена можливості звернутися у встановленому законом порядку з позовом про збільшення розміру аліментів. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, та суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed