Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 січня 2013 року на підставі наказу № 166-к її було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду начальника юридичного відділу. 17 січня 2014 року її було звільнено з підприємства у зв'язку зі скороченням штату, про що підприємством було видано відповідний наказ № 05-к від 17.01.2014р.. На день її звільнення з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2013 року по день звільнення, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду із заявами про видачу судових наказів. Крім того, у 2014 році внаслідок невиконання ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» судових наказів та обов'язку по виплаті заборгованості по заробітній платі за січень 2013 року в розмірі 428,71 грн. та заборгованості за тимчасову непрацездатність в розмірі 1453,50 грн., вона була вимушена звернутися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення зазначених сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.01.2014р. по 12.11.2014р. в розмірі 31606,92 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014р. стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 1882,21 грн. та середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні в розмірі 31606,92 грн. без урахування податків та обов'язкових платежів. Рішення суду від 01 грудня 2014 року набрало законної сили 12 грудня 2014 року, але станом на січень 2015 року відповідачем не виконано. Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 13 листопада 2014 року по 29 січня 2015 року, тобто за 87 робочих днів, в сумі 8464,30 грн. (187,72 грн. (середній заробіток за робочий день) х 87 робочих днів). На підставі викладеного, просить суд стягнути з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на її користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 13 листопада 2014 року по 29 січня 2015 року в розмірі 8464 гривень 30 копійок. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, додавши уточнену позовну заяву в якій остаточно просила суд стягнути з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на її користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 13 листопада 2014 року по 04 березня 2015 року в розмірі 12176 гривень 96 копійок. Крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в разі повторної неявки у судове засідання представника відповідача просить розглянути справу у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, ухваливши рішення з урахуванням письмових заперечень. З письмових заперечень представника відповідача вбачається, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» визнає позов частково, а саме в сумі 10776,85 грн. В іншій частині позов не визнає, оскільки вважає, що позивачем невірно розрахована сума заборгованості в частині вирахування податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахуванням виплати. При розрахунку суми позивачем застосовано процентну ставку податку з доходів фізичних осіб в розмірі 17%, що є невірним, оскільки при нарахуванні виплати більше ніж 10 мінімальних заробітних плат застосовується податкова ставка в розмірі 20%. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позовні вимоги позивача в сумі 10776,85 грн., в іншій частині відмовити. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви позивача та відповідача, письмові заперечення представника відповідача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 02 січня 2013 року на підставі наказу № 166-к [PERSON] було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду начальника юридичного відділу. (а.с. 9) 17 січня 2014 року [PERSON] було звільнено з підприємства у зв'язку зі скороченням штату, про що підприємством було видано відповідний наказ № 05-к від 17.01.2014р. (а.с. 10) Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та зробити з ним розрахунки в строки визначені законодавством. На день звільнення [PERSON] з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2013 року по день звільнення, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду із заявами про видачу судових наказів. (а.с. 13-21) Крім того, у 2014 році внаслідок невиконання ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» судових наказів та обов'язку по виплаті заборгованості по заробітній платі за січень 2013 року в розмірі 428,71 грн. та заборгованості за тимчасову непрацездатність в розмірі 1453,50 грн., [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення зазначених сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.01.2014р. по 12.11.2014р. в розмірі 31606,92 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014р. стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 1882,21 грн. та середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні в розмірі 31606,92 грн. без урахування податків та обов'язкових платежів. (а.с. 22-23) Рішення суду від 01 грудня 2014 року набрало законної сили 12 грудня 2014 року, але станом на січень 2015 року відповідачем не виконано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовими наказами та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року встановлено, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» не здійснило повного розрахунку з звільненим працівником - [PERSON] Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від неї заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 13.11.2014 р. по 04.03.2015р. за розрахунком позивача становить: (187,72 грн. (середній заробіток за робочий день) х 78 робочих днів) = 14642,16 грн. Розмір податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати становить: 12180,00 грн. х 15% = 1827,00 грн.; 14642,16 грн. - 12180,00 грн. (2462,16грн.) х 17% = 418,57 грн., а тому загальна сума податку доходів фізичних осіб становить 2245,57 грн. Розмір військового збору, який утримується з нарахованої виплати становить: 219,63 грн. (14642,16 грн. х 1,5%). Враховуючи зазначеній розрахунки суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні становить 12176,96 грн. без урахування податків та обов'язкових платежів. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» про стягнення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2015 року становить 1218,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Так, базою для обчислення єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються до Закону України «Про оплату праці», та суми винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні єдиного внеску та інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, передбаченого Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2014р. № 5. Згідно п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, виплата відноситься до інших виплат, що не належить до фонду оплати праці. Таким чином, виплата не є базою для утримання Єдиного соціального внеску Враховуючи положення ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, виплата є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст. 18 Податкового кодексу України, особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Нарахування та утримання податку здійснюється за ставками 15% та 17% з дотриманням вимог абзаців 1 та 2 статті 167.1 Податкового кодексу України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на невірність розрахунку позивача є неспроможними, оскільки спростовуються наведеними нормами Податкового кодексу України.

Outcome: approved