Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2001 року. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У січні 2016 року вони припинили шлюбні стосунки через різні погляди на подружнє життя. Спілкування з відповідачем перетворилось на з'ясування стосунків, що в свою чергу призвело до повної відсутності взаєморозуміння між ними. З огляду на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.19). У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судові засідання на 20.12.2017 р., 20.03.2018 р. та 23.04.2018 р., однак конверти повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання. (а.с. 14, 24, 25). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Василівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, про що 25 липня 2001 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 3. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинили у січні 2016 року, після чого сторони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати по справі.

Outcome: approved