Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У серпні 2015 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення з [PERSON] інфляційної складової та трьох відсотків річних за невиконане грошове зобовязання - борг за отриманий товар по видатковим накладним від 15.03.12р. на суму 1950,40 грн.; від 30.03.12р. на суму 2325 грн.; від 04.04.12р. на суму 1037 грн., а всього на суму - 5312,40 грн. Ця сума боргу була стягнута заочним рішенням Бердичівського міськрайсуду від 09.10.2012 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2013. Рішення суду не виконане, борг не повернуто. За період з 29.05.2013 по 27.07.2015 інфляційні нарахування складають 4049,11 грн., та за цей же період 3% річних - 344,94 грн. Заочне рішення від 08.12.2015, яким позов було задоволено частково, скасовано ухвалою суду від 24.02.2016. Позивачка у судове засідання не зявилася. Представник позивачки [PERSON] до суду спрямував клопотання, з проханням справу розглянути за відсутності позивачки, позов підтримав частково ( а.с. 94-95). Згідно пояснень вказав, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] після одруження. Діяльність як фізична особа підприємець не припиняла. Заперечує проти позиції відповідача щодо відсутності невиконаного грошового зобовязання, оскільки борг відповідача за поставлений товар нам не сплачений. Також заперечив проти зменшення інфляційної складової та трьох відсотків річних, скільки ці суми не є неустойкою і не можуть бути зменшені. Відповідач позов не визнав. У судовому засіданні 21.03.2016 пояснював, що не погоджується з боргом, оскільки він не підписував тих накладних, а під час розгляду справи не мав коштів на проведення експертизи. Тому, з нього стягнуто борг за товар, який він фактично отримував для іншої особи. З урахуванням майнового стану просив звільнити його від інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. У судовому засіданні 11.04.2016 відповідач додатково пояснив, що у позові слід відмовити з тих підстав, що ФОП [PERSON] не мала права звертатися з таким позовом, оскільки ще у 2014 році змінила своє прізвище у звязку з одруженням. Просить його звільнити від інфляційних та трьох відсотків річних та розстрочити виконання рішення суду про стягнення з нього боргу за поставлений товар у розмірі близько пяти тисяч гривень, оскільки він має на утриманні двоє дітей та не працює, його фінансовий стан скрутний. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 09.10.2012, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 травня 2013 року, з відповідача стягнуто борг за отримані продовольчі товари по видатковим накладним від 15.03.12р. № РН-0001144 на суму 1950,40 грн.; від 30.03.12р. № РН-0001378 на суму 2325 грн.; від 04.04.12р. № РН-0001480 на суму 1037 грн., всього на суму 5312,40 грн. (а.с. 4-6). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті) (постанова ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12). Обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар є зобов'язальними правовідносинами, які належать до грошових. Згідно з частини першої статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК. Вказане узгоджується з правовими позиціями ВСУ, зокрема викладеною у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015, справа № 6-1206цс15. З доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що сума боргу - 5312,40 грн. станом на 27 липня 2015 року відповідачем не погашена ( а.с. 45- 52, 55). Вказану обставину відповідач підтвердив у судовому засіданні. Таким чином, відповідач має невиконане грошове зобовязання перед позивачем. Доказів на підтвердження іншого суду не надано. Розмір 3% річних від невиконаного грошового зобовязання за період з 29.05.2013 по 27.07.2015 складає 344,94 грн. ( 5312,4*3/100/365*790), де 5312,4 сума невиконаного грошового зобовязання, 790 кількість днів прострочення. За період з 29.05.2013р. по 27.07.2015 інфляційна складова позивачем нарахована у сумі 4049,11 грн. Іншого розрахунку позивачем суду не надано. Згідно письмових пояснень представника позивача (а.с.95), інфляційна складова становить 3955.49 грн. Дійсно, за період з 29.05.2013 по 27.07.2015 сукупний індекс інфляції складає 1.745. А тому, інфляційна складова цей же період становить 3955.49 грн. (5312.4*1.745 - 5312,4). Тому, саме у такому розмірі підлягає стягненню інфляційна складова. Твердження відповідача про відсутність права позивачки звертатися з таким позовом до суду не ґрунтується на доказах. З наявних у справі витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва про сплату єдиного податку, свідоцтва про шлюб, Витягу з реєстру платників єдиного податку, картки платника податку( а.с. 81-84, 96-100) вбачається, що фізична особа підприємець [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] не припиняла своєї діяльності, лише у звязку з одруженням змінила прізвище на [PERSON]. Вказані анкетні дані уточнені в ході розгляду справи. Щодо прохання відповідача про зменшення розміру чи звільнення його від сплати інфляційної складової та трьох відсотків річних, суд зазначає таке. За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11). Ні положеннями статті 625 ЦК України, ні іншими нормами ЦК України не передбачено права суду на зменшення чи звільнення боржника від сплати інфляційної складової та трьох відсотків річних, виходячи з матеріального стану боржника. Тому, суд відхиляє прохання відповідача про зменшення чи звільнення від сплати цих сум. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивачки 238,4 грн. витрат по сплаті судового збору (4300,43 *243,6: 4394,1).

Outcome: partial