Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що крім неї в квартирі зареєстрованого ще три особи, в тому числі відповідач по справі [PERSON] - колишній чоловік. Відповідач в квартирі з 2012 року не проживає, перешкод йому у користуванні квартирою ніхто не чинить, факт його реєстрації порушує права позивача, змушує нести зайві витрати на утримання житла та комунальні платежі. Відповідач не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Окрім цього, у 2016 році відповідач подарував належну йому ј частину квартири [PERSON] . В зв`язку з чим позивач просить визнати [PERSON] особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 09.09.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала, щодо ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання, із клопотаннями та заявами до суду не звертався, відзив не подавав. З урахуванням положень ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач, разом із ще двома особами, були співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про права власності на житло від 09.02.2009, виданого Відділом приватизації майна Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням №51439 від 09.02.2009, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 14 квітня 2009 року, записано у реєстрову книгу за № 6161 (а. с. 10-11). В даній квартирі відповідно до довідки та до відомостей реєстру територіальної громади м. Києва, крім інших зареєстрований також відповідач по справі [PERSON] . Як зазначає позивач відповідач фактично з липня 2012 року в квартирі не проживає, що також підтверджується заявою сусідів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 18-19). Відповідно до Рішення Дарницького районного суду від 11.11.2013 року у справі №753/1481/13-ц шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.07.1977, Джуринською сільською радою Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №21 розірвано (а.с. 12-13). Відповідно до договору дарування ј частини квартири, укладеного 02.11.2016, посвідченого Леончук І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №2101, [PERSON] передає безоплатно у власність [PERSON] ј частину квартири під [ADDRESS] (а. с. 14-17), внаслідок чого право власності відповідача на частину зазначеної квартири - припинилось. Відповідач був зареєстрований в квартирі, як член сім`ї власника, а тому на підставі ст. 405 ЦК України така особа має право проживати у помешканні, та втрачає це право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 3 ст. 405 ЦК України). Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Отже суду доведено, що відповідач більше року не мешкає в квартирі, право власності на належна йому частина житла була подарована іншій особі, фактично звільнив дане житло, за комунальні послуги не сплачує, в даному приміщенні відсутні його особисті речі, перешкод у користування квартирою йому позивач не чинив. За таких обставин реєстрація відповідача в квартирі, співвлаасником якої є позивач, перешкоджає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм житлом, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Враховуючи зазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved