Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17748 гривень 33 копійки та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] 02 липня 2013 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, передбаченими договором, чим порушив умови договору. Станом на 28 травня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17748 гривень 33 копійки, у тому числі: 468 гривень 69 копійок заборгованість за кредитом, 12858 гривень 36 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3099 гривень заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 821 гривня 35 копійок штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача направив суду заяви про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач направив суду письмову заяву, в якій просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні позову, справу розглянути у його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 02 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви відповідача (а. с. 5) та копією Умов та правил надання банківських послуг та правил користування карткою (а. с. 7-30). Зобовязання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг: 468 гривень 69 копійок заборгованість за кредитом, 12858 гривень 36 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3099 гривень заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 821 гривня 35 копійок штраф (процентна складова), що в сумі становить 17748 гривень 33 копійки, та підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 3, 4). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобовязання за вказаним договором належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому суму, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками та неустойку слід стягнути з нього за рішенням суду. Відповідно до ст. 549 ЦК України, за порушення зобовязань боржник зобовязаний сплатити кредиторові неустойку (тобто штраф або пеню). П. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що це є обставиною, що має істотне значення, для зменшення розміру неустойки та вважає що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial