Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]Ф. про визнання відмови неправомірною, визнання права на приватизацію, визнання погодженими межі земельної ділянки та акту приймання передачі-межових знаків. У позові вказує, що рішенням від 09 квітня 2015 року Ленінська районна рада у м. Полтаві надала йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 338 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Красноградське шосе, 18-А у м. Полтаві. Відповідач є його сусідом та безпідставно відмовляється підписувати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Зважаючи на викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але його інтереси в судовому засіданні представляв представник за дорученням [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача [PERSON] комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, та, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач є власником будинку по вул. Красноградське шосе, 18-А в м. Полтаві, а відповідач є його сусідом та проживає [INFO]. Рішенням Ленінської районної ради в м. Полтаві від 09 квітня 2015 року надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 338 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Красноградське шосе, 18-А в м. Полтаві із складу земель житлової та громадської забудови міста. Зважаючи на те, що право громадян на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, передбачена ч. 1 ст. 118 ЗК України, а позивач є користувачем земельної ділянки по вул. Красноградське шосе, 18-А в м. Полтава, рішенням Ленінської районної ради в м. Полтаві йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на приватизацію зазначеної земельної ділянки задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання відмови відповідача у підписанні акту приймання-передачі межових знаків неправомірною, визнання погодженими межі земельної ділянки та акту приймання передачі-межових знаків, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Зважаючи на те, що чинним законодавством на землекористувача не покладено обовязку погоджувати межі земельної ділянки суміжним землекористувачам, тобто погодження меж земельної ділянки є правом землекористувача , а виходячи з положень ст. 14 ЦК України він не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього, підстав для визнання відмови відповідача у погодженні меж земельної ділянки позивачу неправомірною у суду не має. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частина 2, 3 статті 152 ЗК України передбачають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів. У позовній заяві позивач [PERSON], стверджуючи про неможливість здійснювати приватизацію земельної ділянки через відмову суміжного землекористувача [PERSON] погодити межі земельної ділянки, обрав спосіб захисту своїх цивільних прав шляхом визнання відмови відповідача неправомірною, визнання погодженими межі земельної ділянки та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання. Разом з тим, нормами ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України не передбачено можливість захисту порушеного цивільного права в такий спосіб. Беручи до уваги викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про визнання відмови відповідача у підписанні акту приймання-передачі межових знаків неправомірною, визнання погодженими межі земельної ділянки та акту приймання передачі-межових знаків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed