Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу її прізвище змінити на дошлюбне, стягнути з відповідача судові витрат по справі. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 травня 2014 року. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість. Крім того, у них з відповідачем різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, що і призвело до розпаду сімї. Більше трьох місяців вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, а тому наполягає на його розірванні. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний, вважає що причиною розпаду сім»ї є відсутність взаєморозуміння між ними та не бажання позивачки визнати і проаналізувати свої помилки щодо будування сімейних взаємовідносин, те що вона не рахується із його думкою. Наданий судом строк для примирення бажаних результатів не дав, а тому він вважає, що сім»ю зберегти неможливо. Не заперечує, щоб діти були залишені на проживання з позивачкою, оскільки це буде в інтересах дітей. Він бажає з ними спілкуватися та приймати участь у їх вихованні. Вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дочок: Антоніну та Анну, [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 7, 8). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, небажання почути один одного та дійти до компромісу щодо визначення взаємних сімейних прав та обов»язків подружжя призвело до того, що сторони спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить змінити її прізвище на дошлюбне, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення. Оскільки неповнолітні дочки сторін проживають з матірю, спір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, то суд вважає за необхідне дітей залишити проживати з позивачкою. Відповідно до п.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подачу до суду позовної заяви в розмірі 640 гривень, що підлягає стягненню з відповідача у звязку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved