Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], і [PERSON] до ПАТ «Макіївський коксохімічний завод», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - [PERSON] «Про визнання права власності на нерухоме майно», на обґрунтування якої зазначено, що 15.02.2006 року [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] набули право спільної часткової власності на нерухоме майно у виді одноквартирного будинку, розташованого за адресою: 86106, [ADDRESS], - по 1/3 частки на кожного. Зазначене право власності вони отримали шляхом приватизації та оформили свідоцтвом про право власності на житло. На теперішній час в них є намір подарувати цей будинок неповнолітньому [PERSON], однак два роки тому вони втратили правовстановлюючі документи. З метою їх відновлення 10.12.2013 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло, яке видавалось саме цією юридичною особою, але отримала відмову у зв'язку із тим, що орган, який видавав ці документи, вже давно не працює. У 2013 році вони звернулись до Комунальної установи «Макіївський міський архів Макіївської міської ради» задля отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло, однак ним було повідомлено, що вони надають тільки інформацію стосовно набуття права власності на житло, а облік реєстрації здійснює інша служба. 12.12.2013 року вони звернулись до реєстраційної служби України Макіївського міського управління юстиції з проханням надати їм дублікат правовстановлюючого документа, але й там отримали відмову. Крім того, з метою захисту свого права власності, вони звертались до органів внутрішніх справ, проте у порушенні кримінальної справи їм також було відмовлено, оскільки відсутня подія злочину. Таким чином, для оформлення договору дарування як угоди про відчуження нерухомого майна вони не мають можливості надати оригінали правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та неможливістю їх фізичного відновлення. Існуючий порядок надання оригіналів цих документів під час оформлення договору відчуження встановлений вимогами про порядок нотаріального посвідчення угод та є обов'язковим для здійснення нотаріального посвідчення факту відчуження нерухомого майна із його подальшою державною реєстрацією як підстави переходу права власності з одного власника до іншого. Відсутність правовстановлюючих документів обмежує їх право власності, так як позбавляє можливості розпоряджатися об'єктом права власності на власний розсуд. Вважають, що на їх прохання видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: 86106, [ADDRESS], - ними отримана відмова відповідача, а їх право власності є таким, що не має належного правового підтвердження від посягань третіх осіб, в наслідок чого вимагає судового захисту. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - [PERSON] зареєстрована за цією спірною адресою, й, у зв'язку із тим, що разом із правовстановлюючими документами втрачено і будинкову книгу, що створює перешкоди для зняття її з реєстрації, цей спір впливає на її права та обов'язки. Просили визнати їх право спільної часткової власності на нерухоме майно у виді одноквартирного будинку, розташованого за адресою: 86106, [ADDRESS] - по 1/3 частки на кожного /а. с. 2 - 4/. Позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, однак скористались правом, наданим їй частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за довіреністю [PERSON] /а. с. 26 / Представник за нотаріально посвідченою довіреністю позивача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], - [PERSON], до суду також не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала судові заяву, зареєстровану за вхідним № 4564/14-вх від 04.03.2014 року, з проханням справу розглянути за її відсутності з урахуванням того, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити /а. с. 26, 41/. Позивач [PERSON] до суду двічі не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщалась своєчасно та належним чином згідно приписів статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомляла, заяви про відкладення розгляду справи або її розгляд за її відсутності не надавала, тому з урахуванням приписів частини 1 статті 169 цього кодифікованого закону України підстав для відкладання судового розгляду справи не має. Представник відповідача ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, з яких вбачається, що позов вони визнають у повному обсязі та просять справу розглянути за їх відсутністю, зазначаючи, що на підставі заяви квартиронаймача [PERSON] та членів її родини [PERSON] і [PERSON] від 10.01.2006 року про приватизацію квартири [ADDRESS] із поштовим індексом 86106, - вона на підставі Наказу Комісії з приватизації ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» № 19 від 12.01.2006 року передана у їх спільну сумісну власність. Видати дублікат свідоцтва про право власності на цю квартиру не можуть, оскільки в них не має на це відповідних повноважень, а Комісії з приватизації, що діяла у 2006 році, припинила своє існування /а. с. 42 - 43/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла, заяви про відкладення розгляду справи або її розгляд за її відсутності не надавала, тому з урахуванням приписів частини 1 статті 169 цього кодифікованого закону України підстав для відкладання судового розгляду справи не має. Частина 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача [PERSON] - [PERSON] свідчать її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання особами, які приймають участь у справі за обставинами справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивачі посилались як на підставу своїх вимог та відповідач, при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 02.01.2002 року Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 02.01.2002 року зроблено відповідний запис за № 1. Його матір'ю зазначено [PERSON] /а. с. 10/. Відповідно до наказу комісії по приватизації ВАТ «Макіївський коксохімзавод» № 19 від 12.01.2006 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність квартиру № 1, яка розташована за адресою: 86106, [ADDRESS], - та оформлено свідоцтво про право власності на житло /а. с. 14/. З копії свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2006 року, виданого ВАТ «Макіївський коксохімічний завод», убачається, що квартира, яка розташована за адресою: 86106, [ADDRESS], - належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а. с. 17/. 10.12.2013 року [PERSON] звернулась до ВАТ «Макіївський коксохімічний завод» із заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] (поштовий індекс 86106) /а. с. 15/. З відповіді ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» № 07 - 579 від 13.12.2013 року убачається, що у ПАТ «Макіївський коксохімічний завод» відсутні повноваження по видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло, оскільки комісія з приватизації припинила своє існування /а. с. 16/. 02.11.2013 року [PERSON] звернулась до начальника Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою, що містить прохання посприяти у поверненні домової (будинкової) книги та права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: 86106, [ADDRESS] /а. с. 20/. Згідно відповіді начальника Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області Мирошниченка О. О. № 1-14/5288 від 11.11.2013 року, вбачається, що звернення [PERSON] зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про скоєння кримінальних правопорушень та інших подій Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області під № 7484 від 02.11.2013 року, за яким співробітниками районного відділу проведена перевірка. При перевірці фактів, зазначених у зверненні, ознак кримінального правопорушення не виявлено /а. с. 11/. 10.12.2013 року [PERSON] звернулась до КП «Макіївський міський архів» Макіївської міської ради із заявою про надання інформації щодо власників нерухомого майна, розташованого за адресою: 86106, [ADDRESS] /а. с. 21/. З листа директора КУ «Макіївський міський архів» Струковської О. В. № 04-205 від 16.12.2013 року убачається, що [PERSON] повідомлено про те, що згідно архівних даних, право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: 86106, [ADDRESS], - станом на 31.12.2012 року зареєстроване по 1/3 частці квартири за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2006 року, виданого ЗАТ «Макіївський коксохімічний завод» /а. с. 12/. Згідно повідомлення начальника реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Южалкіна І. С. № 632/04.5-10 від 12.12.2013 року щодо видачі дублікату правовстановлюючого документу на нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON], вбачається, що відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції розпочав свою діяльність з 01.01.2013 року та не є правонаступником КП «БТІ міста Макіївки», а тому не має можливості видати дублікат правовстановлюючого документа /а. с. 13/. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.02.2014 року, наданої державним реєстратором Кусмаровою К. Б. /бланк серії ІУ № 016203/, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], - належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року /в редакціях чинних на дату виникнення спірних правовідносин/. Так, з огляду на положення частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно до положень частини другої цієї ж статті однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків зазначено договори /правочини/ та інші юридичні факти. Як убачається з положень частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ /майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд /частина 1 статті 319 Цивільного кодексу України/. Норми права, які містяться у частині першій статті 328 зазначеного вище кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У свою чергу, положеннями частини першої статті 345 того ж кодифікованого матеріального закону України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом /частина друга статті 345 Цивільного кодексу України/. Як убачається з положень статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацією державного житлового фонду визнається відчуження квартир /будинків/, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень /підвалів, сараїв і таке інше/ державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до положень частини другої статті 8 зазначеного Закону України передача займаних квартир /будинків/ здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі /будинку/, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири /будинку/. Передача квартир /будинків/ у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру /будинок/, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення /частина п'ята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»/. Відповідно до положень частини першої та четвертої стаття 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У свою чергу, положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачена обов'язковість державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. При цьому, положення статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у якості однією з підстав для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, передбачають свідоцтво про право власності на будівлю /частину будівлі/, споруду. Враховуючи наведені положення чинного законодавства України та досліджені докази суд приходить до висновку про виникнення у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] з дотриманням підстав і порядку, встановлених законом. Крім того, під час вирішення спірних правовідносин суд приймає до уваги положення статей 355 і 357 Цивільного кодексу України, що визначають режим належності майна двом або більше особам /співвласникам/ на праві спільної часткової власності, розмір яких вважається рівним, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Більш того суд враховує і положення статті 41 Конституції України, а також пункту 2 частини першої статті 3 та статті 321 Цивільного кодексу України, відповідно до яких ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У разі оспорювання або не визнання іншою особою права власності, а також втрати документа, який засвідчує право власності, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності /частина перша статті 392 Цивільного кодексу України/. Таким чином, виходячи з наведених норм права та досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачі, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагають компенсації (відшкодування) понесених ними і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved