Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про\~встановлення факту його поранення при виконанні обов`язку військової служби 17.06.2014 року поблизу смт. Новоайдар Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. На обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що від встановлення факту збройної агресії Російської Федерації залежить отримання ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту та обумовлює виникнення права на отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червоного Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, т.п.). [PERSON] має на меті визначення свого статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року. Заявник стверджував, що з березня 2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади, при цьому вказував на офіційні повідомлення Ради національної безпеки і оборони України (далі РНБО України). Також зазначав, що зазнав поранень, які пов`язані із захистом Батьківщини. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судове засідання [PERSON] не прибув. В заяві просив проводити розгляд справи без його присутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представники заявника [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. Представники інших заінтересованих осіб в судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Міністерства соціальної політики надійшов лист, в якому просили провести розгляд справи без участі їх представника. Заяв, клопотань, заперечень від інших осіб до суду не надійшло. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників заявника, суд прийшов до наступного. Заявник [PERSON] з 16.09.2005 року проходив військову службу за контрактом у в/ч [NUMBER] у Збройних Силах України. В період з 10.05.2014 року по 18.06.2014 року безпосередньо брав участі у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей України у складі військової частини польова пошта [NUMBER] (а.с. 108). 17.06.2014 року під час виконання бойового завдання поблизу смт. Новоайдар [PERSON] отримав вогнепальні сліпі осколкові поранення м`яких тканим зовнішньої поверхні правого стегна та внутрішньої поверхні лівої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металевих уламків). Вказане документально підтверджується довідками командира військової частини [NUMBER] , виписними епікризами від 01.07.2014 року, від 23.06.2014 року, Указом Президента України про відзначення державними нагородами, а саме: орденом за мужність ІІІ ступеня [PERSON] від 26.07.2014 року, виписним епікризом від 05.08.2014 року, витягом з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії від 08.08.2014 року, виписним епікризом від 22.08.2014 року, від 12.09.2014 року, витягом з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії\~ від 07.12.2015 року, де чітко зафіксовано, що поранення заявник отримав у зв`язку з захистом Батьківщини (а.с. 108-134). Відповідно до\~статті 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити\~загублений\~або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки\~такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту збройної агресії Російської Федерації проти України заявник посилався на те, що від встановлення цього факту залежить виникнення його прав як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнаціонального конфлікту. Конституцією України\~встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (частини перша, друга, третя статті 17). Згідно з пунктом 9 частини першої\~статті 85 Конституції України\~до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема,\~оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України. Верховна Рада України, діючи як представницький орган Українського народу, який є єдиним джерелом влади в Україні та має виключне право визначати і змінювати конституційний лад України, 15 квітня 2014 року прийняла Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» (далі - Закон\~№ 1207-VII) згідно якого встановила, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та\~законів України\~і встановила, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ст. 1 Закону\~зі змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 2 вказаного Закону,\~цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Цим законом дано визначення «тимчасово окупована територія» це\~сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;\~внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;\~повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Встановлено правовий режим цієї території та визначено способи захисту прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території Україна і зазначено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (ч.1 ст. 5 Закону № 1207-VII). Крім того, 14 серпня 2014 року Верховна Рада України, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, констатуючи, що пріоритетами національних інтересів України є, зокрема, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами світу в інтересах України, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод, прийняла Закон «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII). У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає\~міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення). Також, Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року \~№ 337-УІІІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які,\~в тому\~числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом. Крім того, Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року \~№ 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від \~02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, суд приходить до висновку, що право особи перебувати під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною, є абсолютним та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності, у зв`язку із чим наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав. Аналогічного висновку дійшов і ВССУ у рішенні № 761/94537/15-ц від 16.08.2017 року. Зважаючи на положення чинного процесуального законодавства України, зокрема ст. 256 ЦПК України, а також враховуючи, що обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а характер, обставини та місце поранення [PERSON] зафіксовано у встановленому законом порядку, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви. Зважаючи на вищевикладене та

Outcome: dismissed