Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вище зазначеним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Відповідач був зареєстрований за вказаною адресою як її чоловік, але після трьох років спільного життя, останній у 2010 році забрав свої особисті речі і виїхав з квартири у невідомому напрямку та більше не повертався. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання квартири в належному стані змушена нести позивач. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. [PERSON] двічі в судові засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 04.04.2001 р. та реєстраційним написом Київського міського бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 7022 від 06.05.2001р.(а.с.8). 01.09.2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Виконкомом Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, актовий запис № 6(а.с. 18). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2013 року (а.с.4). Відповідно до довідки форми № 3 від 18.01.2014 р. № 152, виданої ЄРРЦ філія № 814 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 08.10.1999 року [PERSON], з 15.05.2009 року - чоловік [PERSON] - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до акту від 19.03.2014 р., затвердженого начальником філії № 814 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» [PERSON] не проживає у спірній квартирі з грудня 2010 року (а.с.19). Судом не встановлено фактів перешкоджання позивачем відповідачу в користуванні житлом. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання члені своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що хоча відповідач, вже не є членом сім'ї власника квартири [ADDRESS], на даний час за ним зберігається сервітут на користування цим житлом. Але не зважаючи на встановлену судом обставину про те що з 2010 року [PERSON] не проживає в ній, що ускладнює здійснення [PERSON] повноважень користування квартирою, оскільки вона вимушена сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, у суду є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, що позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 383, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved