Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , разом із нею в [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний, останні є батьками [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживав разом із позивачем. 27 грудня 2017 року постановою суду позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо спричинення тілесних ушкоджень сину. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 16 січня 2018 року прийнято рішення про визначення місця проживання сина разом із відповідачем в [ADDRESS] . Фактично син проживає за вказаною адресою разом із бабусею, відповідач з ними не проживає. Син навчається у 3 класі Припутнівської ЗОШ, вона його постійно відвідує, при цьому відповідач жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавиться його успішністю. Ічнянською РДА позивачу визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином-кожної суботи з 09-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання дитини із урахуванням стану його здоров`я. Позивач має постійне місце проживання та роботи і може забезпечити належний духовний, фізичний розвиток сина. Просить позов задовольнити. У відзиві на позовну заяву від 07 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] позов не визнає з посиланням на те, що проживання сина сторін [PERSON] разом із батьком відповідає найкращим інтересам дитини. У повідомленні від 19 вересня 2019 року в.о. голови Ічнянської РДА В.Рябчун просить розглянути справу за відсутності. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року за результатами підготовчого засідання до участі у справі залучено орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ічнянської міської ради, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що офіційно працевлаштованана на консервному заводі, сплачує аліменти на сина, який проживає в с.Припутні і навчається у 5 класі Припутнівської ЗОШ, часто спілкується із сином. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Гордієць В.С., яка зазначила, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо сина. Син добре відноситься до матері. Відповідач маніпулює сином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що утримує та виховує сина за місцем свого проживання в с.Припутні, син ходить до школи, він працює без укладення трудового договору. Позивач приїздила до школи до сина один раз на місяць, остання не цікавиться здоров`ям сина. Малолітній [PERSON] , [INFO] , який станом на час розгляду справи досяг десятирічного віку, в судовому засіданні в присутності психолога Ніжинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] , пояснив, що хоче проживати разом із батьком. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Єрофєєва Л.Г. в судовому засіданні пояснила, що на момент відібрання [PERSON] останній виявив бажання проживати разом із батьком, на даний момент місце проживання дитини підлягає визначенню із врахуванням висновку органу опіки та піклування Ічнянської міської ради, була свідком розмови позивача щодо дитини на підвищених тонах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач сама виховувала сина, відповідач використовує сина по господарству в с.Припутні, вказані обставини відомі їй зі слів родичів. Згідно повідомлення від 12 травня 2010 року міський голова Ічнянської міської ради Андріанова О.Ю. просить розглянути справу за відсутності. Клопотання сторін про призначення судових експертиз відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , який станом на час розгляду справи досяг десятирічного віку, є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 травня 2014 року, сторони разом не проживають. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 340 грн.. Судом встановлено, що [PERSON] 27 грудня 2017 року близько 07-00 год. за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинила психологічний тиск та завдала фізичного болю своєму малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , чим завдала психологічної та фізичної шкоди здоров`ю останнього. Відповідно до копії витягу із рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради №7 від 18 січня 2018 року малолітньому [PERSON] визначене постійне місце проживання разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до копії розпорядження Ічнянської РДА №114 від 16 травня 2018 року позивачу [PERSON] визначені способи участі у вихованні сина [PERSON] -кожної суботи з 09-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання дитини та з урахуванням його стану здоров`я. Зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] в [ADDRESS] . Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до характеристики Припутнівського старостинського округу від 04 жовтня 2019 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] , має позитивні характеристики. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04 жовтня 2019 року [PERSON] проживає у буд . [ADDRESS] , де створені належні умови. Згідно характеристики Припутніської ЗОШ від 02 жовтня 2019 року [PERSON] навчається у даній школі, його батько та бабуся постійно цікавляться його навчанням та поведінкою. Згідно копії довідки Припутнівської ЗОШ від 22 лютого 2018 року [PERSON] навчається у 3 класі даної школи. Відповідно до довідки даного навчального закладу від 24 травня 2019 року позивач [PERSON] з 23 січня 2018 року постійно відвідувала сина у школі, спілкувалась із вчителями, цікавилась його поведінкою та навчанням. Позивач [PERSON] відповідно до характеристики ТОВ «НКЗ» від 23 січня 2018 року працює у даному ТОВ, має позитивні характеристики. Згідно копії договору оренди квартири (житлового приміщення) №1 від «…1 березня 20… (виправлення)…» предметом договору є квартира [ADDRESS] , який раніше мав статус гуртожитку, що є загальновідомим фактом, умови проживання задовільні, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 10 липня 2019 року. Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 170 грн.. Судом встановлено, що [PERSON] 01 вересня 2019 року близько 19-00 год. в [ADDRESS] , вчинив насильство стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого вдарив лозиною по обличчю, внаслідок чого могла бути завдана шкода його фізичному та психічному здоров`ю. Станом на час розгляду справи позивач та відповідач характеризуються позитивно, останні притягувались до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо свого сина [PERSON] , який, із врахуванням домашнього насильства зі сторони позивача, із січня 2018 року постійно проживає разом із відповідачем в [ADDRESS] , навчається з даного часу у Припутнівській ЗОШ, між сторонами наявні неприязні стосунки. Висновком органу опіки та піклування Ніжинською міської ради від 03 жовтня 2019 року підтверджується доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Висновком органу опіки та піклування Ічнянської міської ради від 23 січня 2020 року підтверджується доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] .. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Докази по справі свідчать, що малолітній [PERSON] , який має десятирічний вік, тривалий час проживає разом із батьком-відповідачем [PERSON] в с.Припутні, де створені належні умови для його проживання та навчання, тривалий час навчається у Припутнівській ЗОШ-з третього класу, має друзів та сталі стосунки із вчителями, під час розгляду справи надав більшої прихильності батьку і виявив бажання з ним проживати, що із врахуванням інтересів дитини, які при вирішенні спору є першочерговими, є підставою для висновку, що саме проживання з батьком відповідатиме інтересам [PERSON] , у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. При вирішенні справи судом враховується також слідуюче. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року і не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього кодексу. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині 1 ст.3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Outcome: dismissed