Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в кому просить визнати недійсним та скасувати виконавчий напис № 22737 від 23.11.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253 947,36 грн., а також визнати визнати дії АТ КБ «Приват банк» з приводу стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн. за виконавчим провадженням № 55746044 за виконавчим написом № 22737 від 23.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Швець P.O. протиправними. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 08.02.2018 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Примак К.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 55746044 за виконавчим написом № 22737 від 23.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Швець P.O. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 253947,36 грн. Як випливає з листа Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області «Про розгляд звернення від 29.03.2018 року» № 8048 від 18.04.2018 року, стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» здійснюється за не сплачену в строк за кредитним договором № КЗН1AW00135619 від 30 березня 2007 року заборгованість. Строк за який проводиться стягнення 3819 днів, а саме: з 30.03.07 року по 12.09.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає - 253 947,36 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.03.2007 року було відмовлено. 25.04.2013 року Києво-Святошинський районний суд Київської області своєю Ухвалою провадження по справі № 369/1176/14 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення закрив, на підставі того, що 04.04.2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області вже було ухвалене рішення у справі про звернення стягнення на майно між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2014 року зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» видати [PERSON] розписку (довідку) про одержання виконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № КЗН1AW00135619 від 30.03.2007 року в повному обсязі, а також стягнуто 1000 грн. моральної шкоди. Однак, не зважаючи на прийняті судові рішення, які є обов`язкові до виконання, відповідач умисно продовжив зловживати своїми процесуальними правами - відкрив виконавче провадження за неіснуючим боргом на підставі виконавчого напису нотаріуса, наклав арешт на все майно боржника, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів. Позивач вважає вищевказаний виконавчий напис незаконним та таким, що порушує права позивача. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 13 серпня 2019 та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу місця реєстрації відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed