Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: -в рахунок погашення заборгованості ПП «Промгазкомплект» перед [PERSON] за Договорами позики від 10.08.2016 року та від 20.10.2017 року, яка становить 1317149 грн. 31 коп. (1300000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 11700 грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 5449 грн. 31 коп. - 3 % річних), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: частину будівлі літ. АЕ-2, загальною площею 2898,8 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (Дніпропетровськ), вулиця Белелюбського академіка (Краснозаводська), будинок 14, ринкова вартість якої станом на 09.08.2016 року, відповідно до довідки про балансову вартість, становить 1989151, 17 грн., яке належить ПП «Промгазкомплект» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON]О 04.08.2016 року, реєстраційний номер № 2935; -визнати за [PERSON] право власності на частину будівлі літ. АЕ-2, загальною площею 2898,8 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (Дніпропетровськ), вулиця Белелюбського академіка (Краснозаводська), будинок 14; -стягнути з ПП «Промгазкомплект» на користь [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 10.08.2016 року між ПП «Промгазкомплект» та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 1000000 грн. на строк до 31.12.2016 року. 20.10.2017 року позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу у позику 300000 грн., зі строком повернення не пізніше 14.11.2017 року. Виконання зобовязань за обома договорами позики забезпечені іпотечним договором від 10.08.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зі змінами, які були внесені 10.11.2017 року. Умови договорів відповідач не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яка становить 1317149 грн. 31 коп., яка складається з: 1300000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 11700 грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 5449 грн. 31 коп. - 3 % річних, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2016 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Промгазкомплект» (далі ПП «Промгазкомплект») був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 1000000 грн., які відповідач зобовязувався повернути у строк до 31.12.2016 року (арк.с.54). Відповідно до договору позики грошових коштів від 20 жовтня 2017 року [PERSON] передала ПП «Промгазкомплект» грошові кошти у розмірі 300000 грн., а позичальник зобовязувався повернути зазначену суму позики у строк до 14 листопада 2017 року (арк.с.59-60). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за договором позики між сторонами - [PERSON] та ПП «Промгазкомплект» було укладено іпотечний договір від 10 серпня 2016 року, відповідно до якого в забезпечення зобовязання, що виникло у ПП «Промгазкомплект» на підставі договору позики, укладеного з іпотекодержателем 10 серпня 2016 року на суму 1000000 грн. передається належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно: частина будівлі літ. АЕ-2, загальною площею 2898,8 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (Дніпропетровськ), вулиця Белелюбського академіка (Краснозаводська), будинок 14 (арк.с.55-57). Відповідно до договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору в забезпечення виконання зобовязань за договором позики, посвідченого 10 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] пункт 1.1. Іпотечного договору, посвідченого 10 серпня 2016 року викласти в наступній редакції: «1.1. Цим договором забезпечується виконання зобовязання, що виникло у ПП «Промгазкомплект» на підставі договору позики, укладеного з іпотекодержателем 10 серпня 2016 року на суму 1000000 грн., з обумовленими в основному договорі 1 строком повернення боргу до 31 грудня 2016 року, та зобовязання, що виникло у ПП «Промгазкомплект» на підставі договору позики, укладеного з іпотеко держателем 20 жовтня 2017 року на суму 300000 грн. з обумовленим в основному договорі 2 строком повернення боргу до 14 листопада 2017 року (арк.с.62). Згідно Витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження частина будівлі літ. АЕ-2, загальною площею 2898,8 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (Дніпропетровськ), вулиця Белелюбського академіка (Краснозаводська), будинок 14, обтяжена за договором іпотеки, яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо виконання позичальником його зобовязань за договором позики від 10 серпня 2016 року (арк.с.58, 63). Відповідно до листа ПП «Промгазкомплект» на вимогу [PERSON] щодо сплати боргу у сумі 1300000 грн., станом на 24.11.2017 року погасити існуючу заборгованість ПП «Промгазкомплект», змоги не має (арк.с.64,65,66). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У звязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовязань по поверненню коштів за договорами позиви від 10 серпня 2016 року та 20 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 1300000 грн., про необхідність погашення якої [PERSON] повідомляла ПП «Промгазкомплект» вимогою від 15 листопада 2017 року (арк.с.64). Встановлено, що станом на 04 січня 2017 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі: \~1317149 грн. 31 коп., яка складається з: 1300000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 11700 грн. 00 коп. - інфляційних втрат, 5449 грн. 31 коп. - 3 % річних, яка не погашена. Відповідно до п.п.4.1.4 іпотечного договору від 10 серпня 2016 року, передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим або за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу. Згідно п.п.5.2. іпотечного договору від 10 серпня 2016 року зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; для отримання якого іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості відповідного позичальника за відповідним основним зобовязанням. Відповідно до п.п.5.3. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання відповідного основного зобовязання, у порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (арк.с.56). Відповідно до чинного законодавства, умов договору позики і договору іпотеки, [PERSON] не обмежена у правах щодо захисту своїх прав в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1, 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому, згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, на підставі аналізу положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України суд приходить до висновку, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначене викладено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 14.09.2016 року по справі № 6-1219цс16. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11.12.2013 року по справі 6-124цс13, від 26.10.2016 року по справі № 6-1625цс16 та від 22.03.2017 року по справі №6-2967цс16. Така ж позиція міститься у п. 39 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, а саме, що застосування способу звернення стягнення шляхом визнання права власності можливо лише за умови, що такий спосіб передбачено іпотечним договором. Отже, можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у випадках, передбачених ст.ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, можливо, але з дотриманням способу захисту порушеного права, та обовязково за умови, що такий спосіб передбачено іпотечним договором.\~ Як вбачається із матеріалів справи, позичальник дійсно не виконував умов кредитного договору, у звязку із чим утворилася заборгованість. Позивач звернулась до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 4.1.4 договору іпотеки передбачено загальне право звернути стягнення на предмет іпотеки (арк.с.56). Отже, як вбачається із умов Іпотечного договору від 10 серпня 2016 року, такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності, договором не передбачено. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем умови договору не виконуються, грошові кошти за договором позики не повернено, у звязку з чим, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем. Однак, умовами іпотечного договору не передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за останнім права власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги\~[PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за нею права власності, не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed