Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення безпідставно сплачених коштів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В результаті рахункової помилки відповідачу було надмірно виплачено кошти за період з 01.01.2008 року по 31.12.2012 року у сумі 7\~401,62 грн. На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Управління суму надмірно виплачених коштів у розмірі 7\~401,62 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надіслав суду письмові пояснення, за змістом яких, вважає вимоги даного позову незаконними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав жодного належного доказу для підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме про недобросовісність відповідачем набуття грошових сум, не надано доказів вини відповідача у виплаті надмірних коштів. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фонду України у м. Києві відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».\~\~ На виконання постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов складу та деяких інших осіб» відповідачу було проведено перерахунок пенсії на підставі наданої [INFO] довідки про грошове забезпечення від 04.02.2008 року № 96576 за посадою командира взводу окремого батальйону округа. Позивач вказує на те, що у результаті рахункової помилки Управлінням було надмірно виплачено відповідачу кошти за період з 01.01.2008 року по 31.12.2012 року у сумі 7\~401,62 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був надісланий лист-претензія від 18.08.2015 з вимогою добровільної сплати суми надмірно сплачених коштів у розмірі. Відповідно до п. 4 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, за змістом статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За змістом даної правової норми перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача. Тобто, якщо, наприклад, виплата стала наслідком якоїсь іншої помилки платника (помилки у документах тощо), вищеперераховані виплати поверненню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Як встановлено в судовому засіданні, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві було здійснено перерахунок пенсії згідно з Постановою КМУ та на підставі Довідки військомату. У ході розгляду даної справи позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту допущеної рахункової помилки при здійсненні перерахунку відповідачу пенсії на підставі вказаної довідки військкомату. У даному разі має місце не допущення рахункової помилки при виплаті вказаних пенсійних платежів, а наявність неточностей інформації про розмір грошового забезпечення військовослужбовця, що мала місце у довідці Київського міського військового комісаріату про грошове забезпечення від 04.02.2008 року № 96576. У постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13 Верховний Суд України зробив висновок про те, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, приписи діючого законодавства, сумлінність поведінки одержувача коштів, [PERSON] , недоведеність позивачем того факту, що надмірна виплата пенсії сталася з причин, пов`язаних з технічною помилкою або того, що суми пенсійних виплат, були здійснені у надмірному розмірі внаслідок зловживань з боку відповідача, суд дійшов висновку про те, що вимоги даного позову є безпідставними та необґрунтованими, що зумовлює необхідність відмови у їх задоволенні на підставі статті 1215 ЦК України. Крім того, відповідачем було направлено до суду заяву про застосування строків позовної давності до даного позову. Заява про поновлення строку позовної даності позивачем до суду не подавалась. Вислухавши пояснення представника позивача щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності до вимог даного позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Із наявного у матеріалах справи доданого до позову Розрахунку на доплату за пенсійною справою №ФА 96576 пенсіонера [PERSON] вбачається, що вказана доплата до пенсії відповідача здійснювалась до січня 2012 року. Водночас, позовну заяву було подано у серпні 2015 року, тобто, поза межами трирічного строку із часу здійснення останньої спірної доплати до пенсії відповідача. Саме із цієї дати слід обраховувати строк позовної давності до даного спору, оскільки контроль за правильністю нарахування пенсійних платежів є постійним законодавчо встановленим обов`язком позивача, як органу державної влади, а тому, початком перебігу строків позовної давності, у такому випадку, не можна пов`язувати із проведенням внутрішньої перевірки установи позивача. Викладене свідчить про те, що даний позов було подано із пропуском загального строку позовної давності. Крім того, суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що до цього позову не може застосовуватись позовна давність, оскільки у даному випадку мова йде про повернення помилково виплачених відповідачеві державних коштів. Однак, із такими доводами представника позивача суд не погоджується. оскільки предметом даного спору є цивільно-правова вимога позивача щодо стягнення із відповідача грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, які, за змістом позовної заяви, були набуті [PERSON] без достатньої правової підстави. Водночас, та обставина, що дані грошові кошти були набуті відповідачем у результаті здійснення позивачем своїх публічно-правових повноважень із виплати пенсійних платежів, не змінює правової природи цивільного характеру позадоговірних спірних правовідносин сторін. Викладене свідчить про те, що до таких правовідносин положення цивільного законодавства щодо застосування наслідків спливу строку позовної даності розповсюджуються на загальних підставах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed