Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року. Шлюб було розірвано в 2018 році. [INFO] року відповідач народила дівчинку, і так-як вони були в шлюбі, то дитину зареєстрували як [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.03.2016 року, видане Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 304. Батьком дитини в свідоцтві про народження, згідно, ч.1 ст. 122 Сімейного кодексу України, вказаний позивач - [PERSON]. Позивачем зазначено, що відповідач по справі майже одразу після одруження стала вчиняти сварки, після чого фактичні шлюбні відносини між ними були припинені у серпні 2016 року та вони мешкають за різними адресами. Дитина проживає разом з [PERSON], позивач проживаю окремо. 27 липня 2016 року [PERSON] подавала позов про стягнення з нього аліменти на утримання доньки. Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по справі № 214/4202/16-ц , [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/2 частини від усіх видів мого заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Коли він був офіційно працевлаштований і працював у магазині «АТБ» у м. Кривому Розі та отримував заробітну плату, він постійно сплачував аліменти. Зараз він не працює і у нього вже з'явилася заборгованість в звёязку з несплатою аліментів. Також відповідач подала до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу позовну заяву про стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів. Стверджує, що коли вони проживали разом з відповідачем, то під час сварок, які стали підставою для розлучення, відповідачка неодноразово натякала, чи впевнений він, що є батьком дитини. Коли дружина повідомила його що вагітна, то у нього на той час не було сумніву, що ця дитина його, але одразу після народження дитини дружина різко змінила своє ставлення до нього. Позивач став помічати, що дружина таємно спілкується з кимось по телефону, вона стала безпідставно вчинять сварки. Коли в нього виникла підозра у тому, що він не є батьком дитини, він запропонував провести експертизу ДНК, однак відповідачка стала сваритися, що в нього не має сердця, що дитину будуть колоти, щоб відібрати аналізи, він заперечував про це. Після цього відповідачка ні йому ні його матері не давала дитину. Тому позивач, сумніваючись в правдивості слів його дружини 01.09.2017 року, будучі на прогулянці з [PERSON], прийшов до лікарні де були взяті зразки її слини та його слини, замовив експертизу в medical genomics про біологічне батьківство у її відношенні. Результат його не здивували, а навпаки розвіяв його сумніви щодо батьківства. Результат підтвердив, що його батьківство відносно дитини [PERSON] виключається, його ймовірність дорівнюється 0%. Тому позивач впевнений, що дитина є не його. Статтею 133 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. В подальшому позивачем було подано позов до Софіївського районного суду Дніпропетровської області про оспорювання батьківства, і 21.03.2018 року вказаним вище судом у даній справі ухвалено рішення, згідно якого зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виключити з Книги реєстрації народжень, актовий запис № 304 від 18 березня 2016 року, відомості про [PERSON], записаного батьком [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про розгляд справи повідомленні були належним чином, заяв та клопотань не надходило. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до судуне надходило. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином відповідач повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст.280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 24 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 588, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стануКриворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - «Ноздрачова» . Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] року, серія [NUMBER] виданого 18 березня 2016 року Центрально-Міськимвідділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніропетровській області, актовий запис № 304, у графі «Батько» зазначено [PERSON]». Згідно рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по справі №214/4202/16-ц з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 21 березня 2018 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення суду, яким позов [PERSON] до [PERSON], третя особа-Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини - було задоволено в повному обсязі. Виключено відомості про [PERSON], [INFO], як про батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження №304 від 18.03.2016 року, складеного Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України№789-XIIвід 27лютого 1991року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ст.180СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 192СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадких, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Статтею 186 СК України передбачено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме як вбачається з рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, яке вступило в законну силу 21.04.2018 року, згідно експертного висновку №50 молекулярно-генетичної експертизи 15.01.2018 року, для шести із п'ятнадцяти досліджених STR-локусів в генотипі припустимого батька не виявляються алелі, які формально співпадали б з алелем умовно батьківського (нематеринського) походження в генотипі дитини, а саме: D7S820- 12, ТН01 -7, D16S539-9, D2S1338 - 16, ТРОХ-11, D18S51 - 14. Це свідчить про відсутність кровного споріднення між заявленим батьком та дитиною. Таким чином, згідно висновку вказаної експертизи встановлено, що громадянин [PERSON] ,[INFO] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO], тобто батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO] виключається. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так в матеріалах справи мається підтвердження того, що позивач витратив на професійну правничу допомогу, а саме: квитанція прибуткового касового ордеру №11 від 21.05.2018 року у сумі 2000,00 грн. та акт виконаних робіт з надання юридичних послуг (а.с.96-97). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи та поданими доказами, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., який останнім було сплачено при поданні вищезазначеного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved