Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначала, що 17.10.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 378. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2008 року, коли відповідач самостійно вирішив розірвати з позивачкою стосунки та без поясненні причин пішов з приміщення, де вони разом проживали з дитиною, після чого ні з нею, ні з дитиною жодного разу не спілкувався, жодних намірів на примирення не виказував. Вважає, що збереження їх сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем неможливе, постійне окреме проживання, відсутність спілкування та відсутність спільного виховання доньки не відповідають загальновизнаному розумінню шлюбного союзу та суперечить її інтересам та інтересам їх доньки, яка знаходиться під постійним психологічним тиском внаслідок того, що свого батька вона не бачить більше шести років З моменту, коли відповідач залишив родину, з березня 2008 року, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, участі у вихованні доньки не приймав, з нею не спілкується. Оскільки після припинення шлюбних відносин вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює чоловік, але вважає, що він має не постійні та не регулярні доходи. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем по справі, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви суду не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 17.10.1997 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 378. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через фактичне припинення шлюбних відносин з березня 2008 року, а також з інших обставин, що роблять неможливим подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних відносин донька сторін по справі проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи наведені обставини, судом встановлено, що позивач має право на отримання аліментів від відповідача на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] офіційно не працює, що дає суду підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить із розміру позовних вимог [PERSON], розміру прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, який станом на час розгляду справи становить 1286 грн., із матеріальних та духовних потреб дитини відповідного віку. З урахуванням зазначених вище обставин, а також того, що сторони повинні спільно нести обов'язок по утриманню доньки, вважає за розумне та справедливе стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, у зв'язку з чим суд стягує аліменти з [PERSON] з 05.01.2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, яка встановлює, що у разі звільнення позивача, на користь якого ухвалено рішення, від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд присуджує стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, з відповідача.

Outcome: partial