Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що фактично вона проживає в [ADDRESS] , а зареєєстровна по [ADDRESS] . За адресою фактичного проживання вона з січня 1995 року проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінка без укладання шлюбу. Разом з ними проживав батько чоловіка - [PERSON] , та сестра чоловіка [PERSON] , яка є недієздатною. Чоловік був призначений її опікуном. Батько чоловіка за життя на випадок смерті склав заповіт, яким житловий будинок [ADDRESS] з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами заповідав чоловіку. В серпні 1997 року батько чоловіка [PERSON] помер. Чоловік після смерті батька до нотаріальної контори не звертався, оскільки проживав разом з батьком до дня смерті останнього. [INFO] помер її чоловік. Після його смерті вона залишилась проживати в будинку, оскільки продовжувала опікуватись його недієздатною сестрою [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи. Встановлення факту прийняття спадщини можуть підтвердити свідки. Просила встановити факт прийняття за заповітом спадкоємцем [PERSON] спадкового майна після смерті батька [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В письмових поясненнях, поданих в січні 2019 року, позивачка просила визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] ; право власності на другу половину того ж будинку визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті іі фактичного чоловіка [PERSON] . Посилалася на те, що [PERSON] має право на обов`язкову частку в будинку після смерті її батька [PERSON] , яка складає, на її думку, 1/2 частку, а також на те, що і [PERSON] , і [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого батька, проживаючи разом з ним в будинку на день його смерті та пізніше та були зареєстровані в ньому. Не погоджується з тим, що сестра її чоловіка [PERSON] має право на спадкування, оскільки вважає себе дружиною померлого [PERSON] , тобто спадкоємцем першої черги за законом, в той час як сестра є спадкоємцем другої черги за законом. В судове засідання надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача. З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним Кодексом України 2003 року. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила книги шостої регулюють спадкування за заповітом та за законом, а також коло спадкоємців за законом, зокрема, відповідно до статті 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 39.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Коло спадкоємців за законом - статті 529-532 ЦК УРСР не передбачали право на спадкування за законом особи, яка не перебувала у шлюбі зі спадкодавцем. Зокрема, статтею 529 ЦК УРСР було встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. До кола спадкоємців другої черги за законом стаття 530 ЦК УРСР відносила при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, у рівних частках братів і сестер померлого, а також діда та бабку померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.ст. 548,549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадкування за заповітом, виданого 30 січня 1979 року державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори. За життя [PERSON] заповідав вказане нерухоме майно синові [PERSON] , про що склав заповіт, посвідчений П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою27 жовтня 1992 року за реєстровим № 2-3405. [INFO] [PERSON] помер. Спадкова справа після його смерті не заводилась. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті за заявою його сестри [PERSON] про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 470/2000, копію якої надала суду П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області. Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що померлий [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою, які на час відкриття спадщини проживали за однією адресою - [ADDRESS] . Таким чином, спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , була прийнята спадкоємцями другої черги за законом. Як зазначено вище спадкове майно після смерті [PERSON] прийнято спадкоємцем за заповітом, також прийнята обов`язкова частка особою, яка мала право на неї. Позов заявлено до Миколаївської міської ради, яка у спірних правовідносинах даної справи не є спадкоємцем. За загальним правилом відповідачем є особа, яка порушила права та законні інтереси позивача. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач на власний розсуд визначає таку особу, яка і стає відповідачем, про що зазначається в позовній заяві. Повноважень для заміни неналежного відповідача з власної ініціативи у суду не має. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанова ВС від 30.04.2020 року у справі № 352/382/18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У зв`язку із наведеними обставинами в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed