Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,17 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 508509, виданого [PERSON] селищною радою 24 травня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1356, і до дня смерті належала [PERSON], яка померла 18 листопада 2015 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що після смерті матері -[PERSON] він є спадкоємцем за законом спадкового майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 508509, виданого [PERSON] селищною Радою народних депутатів на підставі рішення від 06 березня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1356 24 травня 2001 року. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини від 07 квітня 2016 року за порядковим № 81, де нотаріусом було заведено спадкову справу. 08 серпня 2017 року укладено договір про поділ спадщини між ним та [PERSON] і [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 652. Даний договір є підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,17 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Полтавська область, Котелевський район, [PERSON] селищна рада. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.08.2017 року приватний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім'я на вищезазначену земельну ділянку, оскільки відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до повідомлення відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.07.2017 № 408/109-17 земельна ділянка [PERSON] до Національної кадастрової системи не занесена, кадастровий номер не визначався, тому відділ не має можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а нотаріус не має змоги видати йому свідоцтво про право на спадщину. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області в попереднє судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача\~ [PERSON] нотаріус Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, до канцелярії суду надали заяву з проханням\~ розглянути справу без участі приватного нотаріуса. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч. 4\~ ст. 130 ЦПК України передбачає ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. [PERSON] на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved