Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Одеська міська рада, про скасування рішень про реєстрацію права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 25 листопада 2013 року приватний нотаріус Ковальська В.В. прийняла рішення про реєстрацію за нею квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS]. Зазначала, що підставою для прийняття відповідачем неправомірного рішення є договір № 00/0112 від 20 січня 2000 року щодо відчуження квартири [ADDRESS] та договір № 01/1232 від 03 грудня 2001 року щодо відчуження квартири [ADDRESS], які були укладені на Одеській універсальній товарній біржі GIP, до яких вона не має ні якого відношення. Стверджувала, що відповідач штучно зробила її власником 2-х квартир, при цьому позбавивши справжніх власників прав на їх майно. Вказувала, що ці рішення є неправомірними та підлягають скасуванню з тих підстав, що вони були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позивач просила суд ухвалити рішення, яким скасувати неправомірне рішення відповідача від 25 листопада 2013 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]; скасувати неправомірне рішення відповідача від 25 листопада 2013 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечувала. Раніше надала до суду письмові заперечення проти позову та відзив, відповідно до яких вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Раніше надав до суду письмові заперечення проти позову. Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8285403, номер запису про право власності 3524051, відповідно до якого 25.11.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] З матеріалів реєстраційної справи, матеріалів нотаріального провадження, наданих до суду, вбачається що державна реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] здійснена відповідачем на підставі, зокрема, договору купівлі-продажу нерухомого майна Одеської універсальної товарної біржі GIP № 01/1232 від 03.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON], довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №5324-10/452-У від 22.11.2013 року, виданої [PERSON] про те, що за нею в комунальному підприємстві зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру на підставі договору № 01/1232 від 03.12.2001 року та інших документів, необхідних для реєстрації права власності. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19 липня 2017року, яке 17 травня 2018року набрало законної сили позовні вимоги [PERSON] до приватного нотаріусу Ковальської В. В. за участю третьої особи [PERSON], [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора були задоволені; визнано неправомірним та скасувано рішення індексний номер 8285403, номер запису про право власності 3524051 від 25 листопада 2013 року, прийняте приватним нотаріусом ОМНО Ковальською В.В. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про скасування неправомірного рішення відповідача від 25 листопада 2013 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки спірне рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру квартири [ADDRESS] - скасовано. Окрім зазначеного, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016 року по цивільної справі № 521/14976/15-ц, яке набрало законної сили 15 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку, тобто правомірно, не порушує прав інших осіб. Що ж стосується вимог позивача щодо скасування неправомірного рішення відповідача від 25 листопада 2013 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішення по кримінальному провадженню № 12014160470004682, на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не прийнято. Статтею 56 ЦПК України, передбачені органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, але [PERSON] до вказаної категорії осіб не відноситься, у зв'язку з чим її позов не підлягає задоволенню. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як, вбачається із змісту позову, [PERSON] не вказує, які її права, свободи чи інтереси порушені, невизнані або оспорювані. Будучи допитаною у судовому засіданні 22 червня 2017 року в якості свідка, позивач також не надала відповіді на питання, які саме її права порушені, невизнані або оспорювані, а пояснила, що два роки їй телефонував [PERSON], погрожував та звинувачував в тому, що вона шахрайка. За місцем її мешкання вважають, що [PERSON] купувала та продавала квартири, до яких не має відношення, у зв'язку з чим остання звернулася з позовом до суду, що підтверджується частковою роздруківкою її допиту. Вищевказані обставини не є підставами для звернення до суду. Будь-які докази порушення прав чи інтересів позивача у справі відсутні. Таким чином, із матеріалів справи не вбачається порушення прав чи інтересів саме позивача. Оскільки, позивачем не доведено порушення саме її прав відповідачем, тому її право не підлягає захисту судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, в який зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати трава, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення або відмову в їх задоволені. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми Права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У позові зазначається, що [PERSON] не має відношення до квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS] (а.с.1-6 том 1), і з цього приводу до матеріалів справи були надані протоколи допиту [PERSON] (а.с.36-41 том 1), пояснення [PERSON] (а.с.57 том 2), часткова роздруківка судового засідання за 22.06.2017 року, а саме допиту [PERSON] в якості свідка (а.с.68-71 том 2) Вказані докази є доказами того, що права чи інтереси позивача на вказані квартири не порушені. Крім того, з цього вбачається, що між позивачем та відповідачем відсутній об'єкт спірних правовідносин, а саме відсутній предмет спору, у зв'язку з тим, що під предметом спору розуміється об'єкт, благо, з приводу якого ведеться спір між позивачем та відповідачем, наприклад рухоме чи нерухоме майно, грошові кошті, права та обов'язки особи і т.д. За змістом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд звертає увагу позивача на той факт, що до теперішнього часу договори купівлі-продажу №00/0112 від 20 січня 2000 року та № 01/1232 від 03 грудня 2001 року не визнані недійсними. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - Одеська універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу недійсним заяву [PERSON] та [PERSON] задоволено, прийнято відмову від позову. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2015 року скасовано, а провадження у справі закрито. Тобто жоден з правочинів, вчинених щодо спірного майна недійсним у встановленому законом порядку не визнано, навпаки, представником позивача у зазначеній справі, [PERSON] оспорювався договір купівлі-продажу нерухомого майна № 01/1232, укладений 03 грудня 2001 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між [PERSON] та [PERSON], але ними було подано відмову від позову, внаслідок чого провадження у справі про визнання правочину недійсним було закрито. Особисто [PERSON] договір купівлі-продажу № 01/1232 від 03 грудня 2001 рокуквартири [ADDRESS] у судовому порядку до теперішнього часу не оскаржила. Тобто, у разі визнання судом зазначеного договору недійсним, позивач не буде позбавлена права на звернення до суду із заявою про скасування реєстрації зазначеного договору відповідачем. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ст.ст.12-13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. [PERSON] не надала суду докази порушення її прав відповідачем. І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права. В даному випадку, позивач не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed