Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

У серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності на майно, в якому просила в рахунок погашення заборгованості за розпискою, написаною власноручно [PERSON] 15.11.2011 року про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 5 000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет застави - майнові права ( права володіння, розпорядження, користування) на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку А-1, площею 51,8 кв.м.. В судове засідання позивачка [PERSON], не з'явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що мається оголошення опубліковане на сайті «Судова влада». Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 15 листопада 2011 року позивачка [PERSON] передала в борг відповідачу - [PERSON] кошти в сумі 5 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою, яка мається в матеріалах справи, на даний час сума 5 000,00 доларів СШПА еквівалентна курсу на теперішній час 130 486,95 грн.. При цьому, судом встановлено, що між сторонами була домовленість про повернення відповідачем даного боргу [PERSON] за першою її вимогою, однак н на неодноразові її звернення з проханням повернути грошові кошти, як з метою досудового врегулювання спору, так і в ході судового розгляду справи не знайшли свого вирішення, що стало підставою для звернення позивачки з даним позовом. У відповідності до ст. 11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності до ст.. 1046 ЦК України, визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або ніші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положення ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах ВСУ у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, застосування якої в силу ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З змісту частини 1, ч.2 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Судом встановлено, що боргова розписка укладена 15 листопада 2011 року в простій письмовій формі та підписана сторонами правочину: позичальником [PERSON] за умовами даного правочину, останнім було взято зобов'язання з повернення боргу у сумі 5 000 доларів США. Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що . якщо строк ( термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд з огляду на вказані норми закону та обтсаивни справи, приходить до висновку, що факт підтвердження передачі грошових коштів та укладення договору є боргова розписка від 15.11.2011 року. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком,. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідачем було взято на себе зобов'язання, що у разі неможливості ним повернення боргу він зобов'язувався передати позивачці у власність житловий будинок, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться у м. Полтаві по вул. Тополиній, 3. Згідно технічного паспорту домоволодіння складається з житлового будинку А-1 площею 51,8 кв.м., вартість будинку становить 17 726 грн.. У відповідності до ст.. 589 ЦК України та ст. 20 ЗУ «Про заставу», визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При цьому, положенням ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] правомірно звернулась до суду з позовом до [PERSON] на предмет звернення стягнення на предмет застав и на підставі правочину, укладеного у простій письмовій формі від 15.11.2011 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved