Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 13.11.2012 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладені кредитний договір № 011/0051/98066 та іпотечний договір № 15205/0051/335076, предметом якого є житлова квартира [ADDRESS] . Наразі права вимоги за вказаними договорами перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відповідачка має заборгованість за кредитним договором\~ у розмірі 170482, 55 грн., у зв`язку з чим позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві, яка буде визначена шляхом проведення прилюдних електронних торгів за замовленням позивача, за ціною встановленою за згодою, встановленою між іпотекодавцем та іпотеко держателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив відповідачка не надала. Ухвалою суду від 17.12.2020 року по цивільній справі постановлено провести заочний розгляд справи. 13 листопада 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 15205/0051/335076, відповідно до п.2.1 якого іпотека забезпечує виконання грошових зобов`язань іпотекодавця, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору № 011/0051/98066 від 13 листопада 2012 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотеко держателем. Відповідно до кредитного договору іпотекодавець отримує від іпотеко держателя кредит у сумі 100000 грн. до 31 жовтня 2013 року. Відповідно до п.п.1.1 договору предметом іпотеки є нерухоме майно належна [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] , заставна вартість якого визначена сторонами в сумі 165400 гривень. Пунктом 6.2. зазначеного договору іпотеки передбачено, що у разі повного або часткового порушення будь-якого з умов основного зобов`язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику/ іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду або звернути стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки, а також у випадку порушення провадження у справі про банкрутство іпотекодавця. Відповідно до п.6.3 договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися: - за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаруса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя , викладеним в п.п.6.4 та 6.5 цієї статті договору; - інші способи, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення. Пунктом 6.5. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом продажу іпотеко держателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Такий продаж здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку». 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено договір відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до п.2.1 останнім за плату передано ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржників на дату підписання договору, зазначені в додатку № 1, що є його невід`ємною частиною. Як вбачається із витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 114/21 від 17 червня 2016 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 011/0051/98066 із загальною сумою заборгованості у валюті договору в розмірі 170482, 55 грн. 17 червня 2016 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до п.2.1 якого останнім за плату передано позивачу по справі права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору, зазначені в додатку № 1, що є його невід`ємною частиною , ПАТ «Вектор Банк» передало позивачу по справі - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до [PERSON] зазгаданим кредитним договором. 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п.1 якого у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами відповідно до підписаних реєстрів боржників, первісний кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступає та передає, а новий іпотекодержатель - ПАТ «Вектор Банк» приймає та набуває всіх прав належних первісному іпотекодержателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору реєстрі іпотечних договорів. Як вбачається, з витягу з реєстру іпотечних договорів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив та передав новому іпотекодержателю - ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до [PERSON] за договором іпотеки. Того ж дня між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Вектор Банк» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 265/ФК-16 від 17 червня 2016 року ПАТ «Вектор Банк» передало та відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» сукупність належних йому прав за договорами забезпечення відповідно до переліку, який міститься у додатку № 1 до договору, в тому числі ПАТ «Вектор Банк» передало ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги, зокрема, і за договором іпотеки, предметом якого є належна [PERSON] квартира. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 14-20, 57-60 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 цього Закону). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статі 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону). Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц). Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, укладеним 13 листопада 2012 року договором іпотеки передбачено іпотечне застереження визначене частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» двома способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, пунктом 6.4. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки\~ в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов`язаний не менш ніж за 30 календарних днів до прийняття предмету іпотеки у власність письмово повідомити іпотекодавця про своє рішення. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження в договорі, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця, зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Отже, з огляду на наведені вище висновки щодо застосування приписів статей 35, 36,7, 38 і 39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), які, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України), суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки сторони у договорі іпотеки визначили відповідний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий. Наявність істотних перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження позивач не обґрунтовував.

Outcome: dismissed