Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] через адвоката Дубинку Ю.С. звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «Банк Форвард», в якому просила стягнути з банка на її користь грошові кошти у розмірі 15 997,76 грн., стягнені за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І. від 31.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2277. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2021 виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Разумової О.І. від 31.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2277, яким було запропоновано звернути стягнення з неї як боржника за кредитним договором № 94196446 від 26.12.2011 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», по заборгованості за період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року в розмірі 38 378,37 грн., 850,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму 39 228,37 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. Розмір стягнутих коштів в межах виконавчого провадження № 60601223 склав 15 997,76 грн. Вказала, що 09.06.2021 року нею було направлено вимогу АТ «Банк Форвард» про повернення стягнутих коштів, але відповіді на неї так і не отримано. Тому, звертається до суду з позовом у порядку ст. 1212 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 23.08.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 24.11.2021 року (а.с. 30-31). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 31.05.2019 року приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, було запропоновано звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 94196446 від 26.12.2011 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», по заборгованості за період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року в розмірі 38 378,37 грн., 850,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму 39 228,37 грн. На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 60601223. У ході виконавчого провадження було стягнуто грошові кошти в розмірі 15 997,76 грн. (а.с. 17, 18). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2021 виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Разумової О.І. від 31.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2277, яким було запропоновано звернути стягнення з неї як боржника за кредитним договором № 94196446 від 26.12.2011 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», по заборгованості за період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року в розмірі 38 378,37 грн., 850,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього на загальну суму 39 228,37 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 8-13). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ «Банк Форвард» суми у розмірі 15 997,76 було стягнення з позивача на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням був визнаний такими, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати останнього відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Крім того, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 чт. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось. У відповідності до квитанції № 12 від 20.07.2021 року за надані відповідно до договору про надання правничої допомоги від 14.07.2021 року позивачем було сплачено 3 000,00 грн. (а.с. 21-27). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення на користь суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved