Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилається на те, що 30 грудня 2014 року між ним та ПП «Сучасні Будівельні Технології» був укладений договір № 30/12/14/01. Відповідно до п. 1.1. договору замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе зобов`язання виконати своїми та/або залученими силами роботи по виготовленню та монтажу вікон з ПВХ та алюмінієвого фасаду зі склопакетами в обсязі, зазначеному в додатку № 1 до цього договору на об`єкті - житловий будинок [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх. Згідно п. 2.1. договору загальна вартість робіт за цим договором складається з вартості робіт і матеріалів, і становить 150000 гривень. Відповідно до п. 3.1. договору датою початку робіт за цим договором є дата отримання авансового платежу, зазначеного в п. 2.5.1. договору та узгодження технічного завдання замовником. Дата закінчення робіт 35 робочих днів після початку виконання робіт. 30 грудня 2014 року він сплатив на користь відповідача 150000 гривень. Не зважаючи на здійснення позивачем повної оплати робіт та матеріалів, відповідач до виконання робіт не приступив, обсяг робіт не виконав, їх результат не передав. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на його користь пеню за невиконання зобов`язань за договором в сумі 85925 гривень 04 копійок. 13 липня 2018 року ним направлено на адресу відповідача додаткову угоду № 1 про розірвання договору внаслідок його істотного порушення, проте відповіді від останнього не отримав. Просить суд ухвалити рішення, яким розірвати договір № 30/12/14/01 від 30 грудня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж у сумі 150000 гривень. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Обухівському районному суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 58). Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 грудня 2014 року між [PERSON] та ПП «Сучасні Будівельні Технології» був укладений договір № 30/12/14/01 (а.с. 8-12). Відповідно до п. 1.1. договору замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе зобов`язання виконати своїми та/або залученими силами роботи по виготовленню та монтажу вікон з ПВХ та алюмінієвого фасаду зі склопакетами в обсязі, зазначеному в додатку № 1 до цього договору на об`єкті - житловий будинок [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх. Згідно п. 2.1. договору загальна вартість робіт за цим договором складається з вартості робіт і матеріалів, і становить 150000 гривень. 30 грудня 2014 року [PERSON] сплатив на користь ПП «Сучасні Будівельні Технології» 150000 гривень, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру № 61 від 30 грудня 2014 року (а.с. 15). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, кошти не повертає. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до п. 3.1. договору датою початку робіт за цим договором є дата отримання авансового платежу, зазначеного в п. 2.5.1. договору та узгодження технічного завдання замовником. Дата закінчення робіт 35 робочих днів після початку виконання робіт. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно д ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 13 липня 2018 року [PERSON] направлено на адресу відповідача додаткову угоду № 1 про розірвання договору внаслідок його істотного порушення (а.с. 16), проте відповіді від останнього не отримав. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за договором № 30/12/14/01 від 30 грудня 2014 року. Крім того, з позову вбачається, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за невиконання зобов`язань за договором в сумі 85925 гривень 04 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили, та доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. [PERSON] на виконання умов договору сплатив на користь ПП «Сучасні Будівельні Технології» 150000 гривень, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру № 61 від 30 грудня 2014 року (а.с. 15). За таких обставин, вимога про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 150000 гривень підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 2204 гривні 80 копійок.

Outcome: approved