Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У січні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. На підставі виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини в сумі 20\~148,37 грн. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працює, має дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року по сплаті аліментів на утримання дитини становить 55\~005,02 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 55\~005,02 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Просила суд задоволити позов. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2002 було стягнено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доход), але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 02 серпня 2002 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи №2-275, які були подані позивачкою для примусового виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області та відкрито виконавче провадження. Відповідно до листа відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області №14-0-26-783/3.2 від 11 квітня 2014 року встановлено, що [PERSON] не виконував рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини. Заборгованість по аліментам на момент досягнення дитиною повноліття складає 20\~148,37 грн. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. З матеріалів справи встановлено, що за час виконання судового рішення [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 6\~850 грн. Тому заборгованість із аліментів виникла з вини [PERSON] як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Перевіривши подані суду розрахунки заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 55\~005,02 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved