Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У серпні 2013 року позивач ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 25 січня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 10, відповідно до якого відповідач отримала кошти в розмірі 54 152 доларів США зі сплатою 12% річних. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язувалася належним чином використовувати кошти та повернути їх позивачу в строки, зазначені в договорі. Також відповідач зобов'язана повернути кредит частинами та сплачувати відсотки шляхом щомісячних платежів. Строк погашення кредиту визначено сторонами - не пізніше 24 січня 2013 року. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та позивачем ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи» право грошової допомоги за кредитним договором № 10 від 25 січня 2007 року щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 30 червня 2013 року в розмірі 369 867 грн. 68 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 272 281 грн. 55 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 82 855 грн. 92 коп., заборгованості по комісії 1 425 грн. 55 коп., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у розмірі 13 304 грн. 67 коп. Під час судового розгляду судом було з'ясовано, що після укладення кредитного договорі відповідач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], у зв'язку з чим судом було уточнено прізвище відповідача (т. 1 а.с. 137-139). У свою чергу, відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» про визнання договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року удаваним правочином, вчинення якого мало на меті приховати укладання договору факторингу та застосувати до нього наслідки, передбачені ч. 2 ст. 235 ЦК України та про визнання вказаного договору таким, що суперечить вимогам закону. Зокрема, зустірнчні вимоги мотивовані тим, що договір про відступлення права вимоги суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», який не передбачає можливість відступлення права вимоги. Крім того, відповідачем зазначалось у підтвердження своїх доводів відсутність у позивача генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, зустрічний не визнав з підстав зазначених у первісному позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, заявлені у первісному позові, не визнав, підтримав зустрічний позов з обставин, у ньому викладених. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» до судового засідання повторно не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 25 січня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 10, відповідно до якого відповідач отримала кошти в розмірі 54 152 доларів США зі сплатою 12% річних. За умовами даного кредитного договору відповідач зобов'язувалася належним чином використовувати кошти та повернути їх позивачу в строки, зазначені в договорі. Також відповідач зобов'язана повернути кредит частинами та сплачувати відсотки шляхом щомісячних платежів. Строк погашення кредиту визначено сторонами - не пізніше 24 січня 2013 року (т. 1 а.с. 9-12, 131-1312). Отримання коштів відповідачем підтверджується заявою на видачу готівки від 25 січня 2007 року (т. 1 а.с. 226) Кредит надався позивачу для оплати вартості автомобіля Lexus IS-250, 2006 року випуску, в забезпечення чого було також укладено договір застави транспортного засобу (т. 1 а.с. 127-130) та на що була отримана згода чоловіка позивача - [PERSON], який також надав заяву, що транспортний засіб є особистою власністю позивача (т. 1 а.с. 135-136). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору за управління кредитом позичальник сплачує банку комісійну винагороду, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 0,4% річних від кредитної заборгованості. Розділом 6 кредитного договору встановлюється відповідальність сторін за порушення взятого на себе зобов'язання. Зокрема, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань винна сторона сплачу іншій стороні суму неустойки та збитків, передбачених цим договором. При цьому, збитки відшкодовуються винною стороною, понад неустойку, передбачену цим договором. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення нараховується за кожен день прострочення платежу. Крім того відповідно до п. 6.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного кредиту, він сплачує проценти у розмірі 24% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, умовами кредитного договору передбачено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитору протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. Враховуючи зазначене право, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та позивачем ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» відступив ТОВ «Кредитні Ініціативи» право грошової допомоги, зокрема і за кредитним договором № 10 від 25 січня 2007 року щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON], яка станом на 17 грудня 2012 року склала: 26 049 доларів США основної непогашеної суми кредиту, 8 016 доларів США простроченої суми кредиту, 7 216,53 доларів США суми заборгованості по процентах, 3 149,53 доларів США суми прострочених процентів, 881,23 доларів США суми комісії (т. 1 а.с. 153-165, 43, т. 2 а.с. 41). За вказаним договором відступлення ТОВ «Кредитні Ініціативи» здійснило повний розрахунок з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» (т.1 а.с. 176). Відповідно до ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, у виконання договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, відповідачу надсилався лист-повідомлення встановленого зразку (т. 1 а.с. 166-167) про відступлення прав вимоги, що представники сторін не заперечили у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто зазначена стаття є спеціальної нормою щодо цивільних правовідносин із відступлення права вимоги до третіх осіб. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з ч. 2 ст. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Разом з тим, в ході судового розгляду такого не встановлено. Судом встановлено, що між відповідачами за зустрічним позовом було укладено договір відступлення права вимоги, який регулюється положеннями статтей 514-516 ЦК України та які є загальними по відношенню до особливої форми договору про відступлення права вимоги до третіх осіб - факторингу, що регулюється статтями 1077-1086 ЦК України. У зв'язку з цим, підстав для визнання договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеного ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» удаваним правочином немає. Тому, зустрічний позов у цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується доводів відповідача про відсутність у позивача генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, які видає Національний банк України на підставі постанови Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 року № 297 та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, що видаються на підставі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, у зв'язку з чим договір про відступлення прав вимоги є недійсним правочином, є безпідставними, виходячи з наступного. Дійсно, у ході судового розгляду справи встановлено, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» видавались кошти відповідачу [PERSON] у валюті - доларах США і у ТОВ «Кредитні Ініціативи» відсутня як генеральна, так і індивідуальна ліцензії на здійснення валютних операцій, про що було зазначено представником позивача у судовому засіданні та стверджується відповідною довідкою Національного банку України (т. 1 а.с. 232). Разом з тим, з повідомлення про відступлення вбачається, що позивач, отримавши право вимоги за договором про відступлення від 17 грудня 2012 року, зокрема щодо кредитної заборгованості відповідача у валюті США, повідомляв [PERSON] про необхідність погашення заборгованості на рахунок [NUMBER] та який відкритий за кредитним договором у ПАТ «Альфа-банк» (т. 1 а.с. 92). Вказаний рахунок не належить ТОВ «Кредитні Ініціативи», про що зазначили сторони у ході судового розгляду, а належить ПАТ «Альфа-банк». Проте у повідомленні зазначено про те, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало обслуговування (приймання та перерахування) платежів ПАТ «Альфа-банк». Крім того, позивач, не маючи ліцензій на здійснення валютних операцій, отримав лише право вимоги на стягнення кредитної заборгованості, яка виникла на час укладення договору про відступлення права вимоги, а до суду звернувся з позовом про стягнення заборгованості не у валюті США, а у національній валюті - гривні, що є його правом. При цьому, суд враховує положення ст. 533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому, зустрічний позов щодо визнання договору про відступлення від 17 грудня 2012 року таким, що укладений під впливом обману (приховання відсутності ліцензій на здійснення валютних операцій) на підставі ст. 230 ЦК України задоволенню не підлягає. Також доводи відповідача про те, що на кредитний договір, укладений [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» не мав права відступати ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги за договором є необґрунтованими, оскільки сторони кредитного договору самі у п. 5.3.3 кредитного договору визначили, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитору протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує умови кредитного договору, то заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2013 року утворилась у розмірі 369 867 грн. 68 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 272 281 грн. 55 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 82 855 грн. 92 коп., заборгованості по комісії 1 425 грн. 55 коп., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у розмірі 13 304 грн. 67 коп. (т. 1 а.с. 44), з яким суд повністю погоджується. Слід зазначити, що позивач неодноразово повідомляв [PERSON] про погашення кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 45-46, 93), проте такі повідомлення відповідачем залишені без належного реагування. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір, то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved