Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним в якому вказувала, що 04 серпня 2001 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала в останнього житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за №667. Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». [INFO] [PERSON] помер. У 2020 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком. Оскільки нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (сторона договору, а саме продавець майна [PERSON] помер, право власності вже зареєстровано за позивачкою в КП «Вознесенське МБТІ»), що перешкоджає позивачці розпорядитися набутим майном, а тому остання просила суд визнати договір дійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Олександрівської селищної ради в судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивачки та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для її вирішення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 04 серпня 2001 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №667. Покупець зареєструвала право власності в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього, проте повністю виконали взяті на себе зобов`язання. [INFO] продавець майна [PERSON] помер. У 2020 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (сторона договору, а саме продавець майна [PERSON] помер, право власності вже зареєстровано за позивачкою в КП «Вознесенське МБТІ»), що перешкоджає позивачці розпорядитися набутим майном. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved