Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про зобовязання виплати страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 07 березня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу [PERSON] автомобіль Тойота Авенсіс, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цей факт підтверджується рапортами поліцейських міста Дніпро. Винуватцем ДТП добровільно визнав себе [PERSON], водії автомобіля Хюндай Туксон, держ. номер [NUMBER]. Даний автомобіль застрахований ПрАТ «Страхова група «ТАС» (далі - Страховик) за договором добровільного страхування наземного транспорту АЕ/8698085 від 08.08.2017р. (далі - Договір). Водії транспортних засобів - [PERSON] та [PERSON] скористалися своїм правом складання европротоколу та від оформлення ДТП поліцейськими відмовились у відповідності до п. 2.11 ПДР України, оскільки обидва транспортних засоби були застраховані, постраждалих внаслідок ДТП не було, винним в скоєнні ДТП добровільно визнав себе [PERSON] в присутності поліцейських, та обидва водія пройшли перевірку на пристрої Драгер та були тверезими. Позивач, як власник автомобіля Тойота Авенсіс, державний реєстраційний номер [NUMBER], за власні кошти зробив оцінку матеріальної шкоди завданої його автомобілю, яка склала 75\~581,59 грн. Вартість експертизи склала 1\~000,00 грн. На виконання умов зазначеного Договору, було письмово повідомлено Страховика про настання страхового випадку. 30 квітня 2017 року позивачем було отримано від Страховика лист № Г 400/1574 від 28 квітня 2017р., де йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з приводу висновків якогось підприємства. Позивач звернувся до Страховика з листом про вирішення питання про сплату страхового відшкодування у досудовому порядку, однак відповіді так і не отримав. Зазначив, що страховиком допущено порушення вимог ст. 20 Закону України «Про страхування». Зауважив, що жодної із причин відмови у виплаті страхового відшкодування, зазначених у ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у Страховика не має. При цьому посилався на положення ст.ст. 511, 636, 979, 999, 1187, 1188, 1194 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», ст.ст. 3, 5, 6, 29, 32, п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, зазначено, що крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу була заподіяна моральна шкода. Вищевказані неправомірні дії відповідача погіршили душевне і соціальне благополуччя позивача, порушили нормальні життєві зв'язки і зажадали від позивача додаткових зусиль для організації його нормального життя, а також додаткових витрат. Враховуючи глибину емоційних переживань у зв'язку з ДТП і вагу завданої душевної травми, ґрунтуючись на положеннях ст. 23 ЦК України та на принципах розумності та справедливості, моральну шкоду, завдану позивачу, він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Враховуючи викладене позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 76\~581,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн., а всього 86\~581,59 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що в день аварії він стояв на виїзд з парковки ТЦ «Аполо» у м. Дніпрі та ждав своєї черги, оскільки була пробка. Несподівано автомобіль, який стояв попереду нього, почав рух назад, тому він також почав рух назад і відчув удар. Вину у скоєні ДТП на час складання Європротоколу він визнав, однак на сьогодні свою вину він не визнає. Посвідчення водія має з 2010 року, за цей час жодного разу не був учасником ДТП. Свою вину під час складання Європротоколу він визнавав тому що вперше опинився в такій ситуації та перебував у шоковому стані. Іншим учасникам ДТП він не повідомляв про автомобіль, який стоячи попереду нього почав рух назад, з тієї причини, що перебував у шокову стані внаслідок скоєння ДТП. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що 07 березня 2017 року у другій половині дня він йшов з ТЦ «Аполо» у м. Дніпрі у напрямку вул. Тітова. З паркувального майданчика ТЦ «Аполо» виїздило багато автомобілів, було скупчення та всі чекали дозволяючого сигналу світлофора. Проходячи повз машини він побачив, як автомобіль Хюндай Туксон сірого кольору різко почав здавати назад та вдарив автомобіль Тойота червоного кольору, який стояв позаду нього. Він підійшов до водія автомобіля Тойота, яким виявилися жінка, та повідомив їй, що він все бачив та за потребою може бути свідком, залишив їй свої контакти та пішов. Сказати точно, чи стояв автомобіль Тойота чи по трошки рухався підїжджаючи до автомобіля Хюндай ззаду, він не може, оскільки вже не памятає цього. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, червоного кольору, тип легковий-седан-В, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 660366, виданим Відділом РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, дата реєстрації 29 березня 2013 року (а.с. 11). 07 березня 2017 року, о 15.50 год., за адресою: м. Дніпро, вул. Тітова, 36, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що визнається сторонами, а також підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 72), письмовими поясненнями водія [PERSON] від 07 березня 2017 року (а.с. 20), письмовими поясненнями водія [PERSON] від 07 березня 2017 року (а.с. 21), рапортом інспектора роти № 6 батальйону № 1 УПП в м. Дніпрі (а.с. 18), рапортом інспектора роти № 1 батальйону № 1 УПП в м. Дніпрі від 07 березня 2017 року (а.с. 19). Водії [PERSON] має посвідчення водія відповідної категорії ЯАА № 578721, видане 08.12.2004 року (а.с. 12). Водії [PERSON] та [PERSON] під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного спяніння не перебували, що підтверджується рапортом інспектора роти № 6 батальйону № 1 УПП в м. Дніпрі (а.с. 18), актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 22), а також чеком «Драгер» № 189 від 07 березня 2017 року (а.с. 22). Вказані обставини також визнавалися сторонами. Обидва транспортні засоби - Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], та Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], на час скоєння ДТП у розумінні ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (надалі Закону № 1961) були забезпеченими (тобто їх володільці застрахували свою цивільно-правову відповідальність). Водії [PERSON] та [PERSON] відмовились від оформлення працівниками поліції дорожньо-транспортної пригоди, вирішили скористатись правом складання «європротоколу», у звязку з чим було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 72). Потерпілі внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди були відсутні. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обом транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження. З вищевказаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що винним у ДТП себе визнав водій автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], - [PERSON]. Вказане у судовому засіданні підтвердив особисто відповідач [PERSON], який повідмив, що свою вину він визнав на момент скоєння ДТП. Судом також встановлено та визнається сторонами справи, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], на час скоєння ДТП була застрахована у [PERSON] акціонерному товаристві «Страхова група ТАС», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8698085, з терміном дії з 08.08.2016 року по 07.08.2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с. 130). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У звязку з дорожньо-транспортною пригодою позивач як власник автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] для проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої автомобілю Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 14 березня 2017 року спеціалістом - фізичною особою-підприємцем [PERSON], в присутності позивача [PERSON], було складено протокол огляду транспортного засобу автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], у якому були зафіксовані механічні пошкодження даного автомобіля, отримані 07 березня 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної приходи (а.с. 45-46). 20 березня 2017 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено Звіт № 20/03/17 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику вищевказаного легкового автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 75\~581,59 грн. (а.с.26-36). Відповідач [PERSON] виконуючи свій обовязок передбачений п. 33.1.4 Закону № 1961 подав страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № 02642/05/2017/53 від 09.03.2017 року, що підтверджується відомостями страхового акту № 9765В/05/2017, затвердженого 27.04.2017 року (а.с. 77). Вказані обставини визнавалися сторонами у судовому засіданні. 21 березня 2017 року позивач [PERSON], діючи відповідно до ст. 35, п. а ст. 41.1 Закону № 1961 звернувся до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив відшкодувати витрати, повязані з пошкодженням його автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 07 березня 2017 року з вини [PERSON], який керував автомобілем Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER] (а.с. 131). Листом вих. № Г1400/1974 від 28 квітня 2017 року відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Страхова група ТАС» позивачу [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі (а.с. 14-16). Як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування у вищевказаному листі зазначено, що вказана подія не може бути визнана страховою, оскільки в заяві про страхову подію страхувальником та потерпілим надані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які суперечать висновку судового експерта ТОВ «Українсько-німецького підприємства «ДЕКРА Експерт», проведеному на запит [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» для зясування вірогідності настання зазначених у поясненнях водіїв обставин справи. Згодом, 19 травня 2017 року, позивач звернувся до [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» з листом, в якому просив відповідача переглянути рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування (а.с. 17). Листом вих. № 1400/2239 від 23 червня 2017 року відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Страхова група ТАС» позивачу [PERSON] було повторно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, та вказано, що правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування відсутні (а.с. 67-68). Відповідно до п. 36.7 ст. 36 Закону № 1961 рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. У звязку з відмовою [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» та [PERSON] про зобовязання виплати страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди. Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 6 Закону № 1961 передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону № 1961 у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Як вже зазначалось вище, у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 07 березня 2017 року за участю автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], за наслідками якої було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, та у якій винним себе визнав відповідач [PERSON], позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» з заявою про відшкодування витрат, повязаних з пошкодженням його автомобіля. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Страхова група ТАС» позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі на підставі того, що в заяві про страхову подію страхувальником та потерпілим надані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які суперечать висновку судового експерта ТОВ «Українсько-німецького підприємства «ДЕКРА Експерт», проведеному на запит [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» для зясування вірогідності настання зазначених у поясненнях водіїв обставин справи. Так, у висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного досліджень № ДА/08-17 від 24 квітня 2017 року, виконаному експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке підприємство «ДЕКРА Експерт» зазначено, що пошкодження на автомобілях Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER] та Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], за характером, розмірами, відносним розташуванням мають відповідність, що свідчить про факт їх контакту в процесі аналізованої страхової події, а саме передньої частини автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], та задньої частини автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER]. Має місце невідповідність за висотою розміщення від рівня опорної поверхні пошкоджень в передній частині автомобіля Toyota Avensis та в задній частині автомобіля Hyunday Tucson, що може бути пояснено фактом руху автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], із гальмуванням в момент наїзду на задню частину автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER]. Встановити чи знаходився автомобіль Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], в момент контактування з автомобілем Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], в русі або в нерухомому стані, не видається можливим з причин відсутності слідових даних (зокрема, даних огляду місця події). Дії водія автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], [PERSON] в даній дорожньо-транспортній події з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР України. Ця невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п. 13.1 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку із настанням даної ДТП. (а.с. 82-90). Вищезазначений висновок експерта був складений на підставі письмових документів, наявних в матеріалах страхової справи. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Страхова група ТАС» підвередив, що вказане дослідження проводилося експертом виключно на підставі письмових матеріалів та фотознімків, зроблених аварійним комісаром під час огляду пошкоджених транспортних засобів, а сам експерт особистий огляд автомобілів не проводив, на місце ДТП не виїжджав. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статті 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 212 УПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи наданий відповідачем в обґрунтування своїх заперечень висновок експерта № ДА/08-17 від 24 квітня 2017 року суд приходить до наступних висновків. Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного досліджень № ДА/08-17 від 24 квітня 2017 року деякі твердження експерта про обставини справи є лише припущеннями експерта, а саме зазначено: що має місце невідповідність за висотою розміщення від рівня опорної поверхні пошкоджень в передній частині автомобіля Toyota Avensis та в задній частині автомобіля Hyunday Tucson, що може бути пояснено фактом руху автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], із гальмуванням в момент наїзду на задню частину автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER]. В даному випадку експерт припустився припущення, та не надає категоричного висновку, звертаючи увагу лише на можливість такої послідовності подій. При цьому, експертом зазначено, що встановити чи знаходився автомобіль Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], в момент контактування з автомобілем Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], в русі або в нерухомому стані, не видається можливим з причин відсутності слідових даних (зокрема, даних огляду місця події), що також беззаперечно вказує на неповноту проведеного дослідження. Суд зауважує, що невідповідність пошкоджень на автомобілях про яку зазначає експерт так само могла виникнути у випадку різкого початку руху назад водієм автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], [PERSON], оскільки загальновідомим фактом є те, що при русі назад задня частина автомобіля трохи піднімається, і чим швидше та різкіше розпочинається рух автомобіля назад тим більше буде підніматися його задня частина. Аналогічна ситуацій буде й тоді, коли автомобіль буде розпочинати рух вперед, наслідком буде підняття його передньої частини. Крім того слід зазначити, що факт різкого початку руху назад автомобілем Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] підвередив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] Тобто, судовий експерт [PERSON] який склав вказаний висновок, у відповідь на поставлені запитання не прийшов до категоричного висновку про те, що невідповідність пошкоджень на автомобілях пояснюється фактом руху автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], із гальмуванням в момент наїзду на задню частину автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], та допустився припущення, і зазначив «що може бути пояснено», а сам висновок щодо обставин скоєння ДТП має ймовірний характер. Однак, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. В даному випадку суд приходить до висновку, що вказаний висновок не містить обґрунтованих відповідей та грунтується на припущеннях. Вказане дослідження проводилося за замовленням відповідача ПАТ «Страхова група ТАС», яке поставило перед експертом лише два запитання: 1.Як повинен був діяти водій автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами ПДР? 2.Дія якого водія автомобіля з технічної точки зору були у причинному звязку з виникненням ДТП? Відповідач по справі ПАТ «Страхова група ТАС» будучі достовірно обізнаним про те, що учасники ДТП дійшли згоди щодо обставин її скоєння та визнали винуватість водія автомобіля Hyunday Tucson [PERSON], не поставило перед експертом запитання щодо того, як повинен був діяти водій автомобіля Hyunday Tucson, номерний знак [NUMBER], у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами ПДР? Зазначене на переконання суду свідчить про однобокість проведеного експертного дослідження, його необєктивність та упередженість по відношенню до одного з учасників ДТП, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС». Крім того, судом встановлено, що дослідження проводилося експертом виключно на підставі фотографій та матеріалів страхової справи, а сам експерт на місце події не виїжджав та не оглядав пошкодження транспортних засобів, що на думку суду також вплинуло не обєктивність , обґрунтованість та достовірність зроблених ним висновків. Частинами 6 та 7 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Оцінюючи висновок експертного дослідження № ДА/08-17 від 24 квітня 2017 року у сукупності з іншими доказами по справі, суд не погоджується з ним та не бере його до уваги, оскільки дослідження проводилося виключно на підставі письмових матеріалів наявних у страховій справі, висновок не містить категоричних відповідей на поставлені запитання, ґрунтується на припущеннях та має ознаки упередженості та необєктивності. Відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування відповідач обґрунтовував свою відмову тим, що страхувальником та потерпілим були надані відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які суперечать висновку експерта № ДА/08-17 від 24 квітня 2017 року, у звязку з чим вказана подія не може бути визнана страховою. При цьому, відповідач посилався на п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» яким передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Тобто, страховик - ПАТ «Страхова група ТАС», розцінив повідомлені сторонами обставини про ДТП як свідоме подання ними неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. З цього приводу слід зазначити наступне. Преамбулою Закону України «Про страхування визначено», що цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. В той же час, Преамбулою Закону № 1961 визначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. З наведеного очевидним є те, що Закон України «Про страхування» є загальним законом у сфері усього різноманіття страхових правовідносин, а Закон № 1961 є спеціальним Законом, яким визначений порядок врегулювання страхових правовідносин у сфері цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної під час їх експлуатації. Статтею 2 Закону № 1961 визначений його пріоритет по відношенню до інших нормативно-правових актів. Згідно положень вказаної статті передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Пунктом 37.1 ст. 37 Закону № 1961 визначений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, до яких зокрема відноситься: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» також визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, якими є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Тобто, ЗУ «про страхування» перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування передбачає інші, додаткові підстави, ніж перелік визначений Законом № 1961, тим самим врегульовує питання іншим чином, аніж передбачено спеціальним законом, який має пріоритет по відношенню до закону загального. Встановлення страховиком будь-яких додаткових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, не передбачених Законом № 1961, є протиправним та такі дії слід розцінювати як порушення права страхувальника на виплату йому страхового відшкодування. У звязку з чим очевидним є висновок про те, що відмова страховика у здійсненні страхового відшкодування у випадку іншому, поміж передбачених ст. 37 Закону № 1961, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на Законі, оскільки під час вирішення питання про наявність підстав для здійснення страхового відшкодування страховик повинен віддавати пріоритет положенням Закону № 1961. Крім того, під час судового розгляду факт подання позивачем відповідачу [PERSON] акціонерному товариству «Страхова група ТАС» свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку не знайшов свого підтвердження. І позивач і відповідач підвередили, що вони повідомили страховику правдиві відомості про обставини ДТП, та не мали жодного умислу на повідомлення неправдивих відомостей. Доказів, які б спростовували вказані пояснення [PERSON] та [PERSON], відповідачем - ПАТ «СГ «ТАС» суду надано не було. Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що відповідач ПАТ «Страхова група ТАС» безпідставно та діючи всупереч діючому законодавству, відмовив позивачу у виплаті на його користь страхового відшкодування, у звязку з чим повинен нести відповідальність передбачену законом. Тому позовні вимоги предявлені позивачем до відповідача ПАТ «Страхова група ТАС» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір відповідальності відповідачів суд виходить з наступного. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач просив стягнути страхове відшкодування солідарно з обох відповідачів, при цьому будь-яких переконливих доводів або відповідних положень закону в обґрунтування своїх вимог перед судом не навів. Слід зауважити, що законом № 1961 який є спеціальним у правовідносинах з відшкодування шкоди завданої під час використання транспортних засобів, як і Цивільним кодексом України та договором страхування (полісом) цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, не передбачено підстав для солідарної відповідальності страховика та особи, яка завдала шкоду. У звязку з цим суд зазначає, що підстав для солідарної відповідальності страховика, та особи відповідальної за спричинення шкоди законом не передбачено, а тому кожен з них повинен нести відповідальність у відповідному розмірі, передбаченому законом. Страховик в межах лімітів відповідальності встановлених законом, а особа винна за спричинену шкоду у порядку визначеному ст. 1194 ЦК України (в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у випадку недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди). Відповідно до п 9.1, 9.2 ст. 9 Закону № 1961 страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. З положень п. 33.2 ст. 33 Закону № 1961 вбачається, що у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 розяснено, що cтрахове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19\~Закону № 1961-IV. Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено\~розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698\~«Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України». Згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 року N 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» з 01 лютого 2016 року такий розмір визначений у розмірі 50\~000,00 грн. потерпілому. Таким чином суд зазначає, що відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» повинен нести відповідальність у межах вказаної суми, тобто в межах 50\~000,00 грн. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтею 12 Закону № 1961 передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону № 1961 страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз.2 п.12.1 ст.12\~та п.36.6 ст. 36 Закону № 1961, компенсувати потерпілому суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. У судовому засіданні встановлено, що згідно полісу № АЕ/8698085 від 05.08.2016 року за яким [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Страхова група «ТАС», сторони досягли згоди, що розмір франшизи становить 0,00 грн. (а.с. 130). За таких обставин підстав для зменшення суми страхового відшкодування на розмір франшизи судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, позивач як власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Розмір майнової шкоди, завданої позивачу в результаті пошкодження його автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], згідно Звіту №20/03/17 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER], становить 75\~581, 59 грн. (а.с.26-36). Відповідно до статті 1194\~ЦК\~України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 36.1 ст. 36 Закону № 1961 визначено, що якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Таким чином, з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь позивача підлягає стягненню сума завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 50\~000,00 грн., тобто в даному випадку у максимальному розмірі страхової виплати. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5\~ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Виходячи з аналізу наведених норм на відповідача [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки використанням якого було завдано шкоди автомобілю позивача, має бути покладена відповідальність за заподіяну позивачу шкоду, у разі якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування страховика. Позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з пошкодженням його автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], завдано матеріальних збитків на суму 75\~581,59 грн. Судом встановлено, що фактичний розмір шкоди, завданої позивачу, є більшим за належну позивачу страхову виплату в результаті ДТП, а саме більшим на 25\~581,59 грн. (75\~581,59 грн. 50\~000,00 грн. = 25\~581,59 грн.). Таким чином, враховуючи, що страхової виплати недостатньо для відшкодування завданої позивачу шкоди, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 25\~581,59 грн. Крім того, судом встановлено, що оцінка матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача проводилась за власні кошти позивача, у звязку з чим ним також було понесено додаткові витрати у розмірі 1000,00 грн., які він також просить стягнути з відповідача. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За розрахунок шкоди і вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], а також за виїзд до місця огляду, позивачем фізичній особі-підприємцю [PERSON], який згідно сертифіката № 746/15 від 18.09.2015 року (а.с. 56) є субєктом оціночної діяльності було сплачено 1\~000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14 березня 2017 року (а.с. 24), а також актом виконаних робіт № 20/03 від 20 березня 2017 року (а.с. 24). Враховуючи положення ст. 22 ЦК України та приймаючи до уваги те, що позивач для відновлення своїх порушених прав зазнав додаткових витрат, суд вважає, що він має право на стягнення на його користь витрат, повязаних з залученням експерта у розмірі 1\~000,00 грн. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь позивача підлягає стягненню сума завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди у розмірі 50\~000,00 грн., а з відповідача [PERSON] сума завданої внаслідок ДТП шкоди у розмірі 25\~581,59 грн. та 1\~000,00 грн. витрат на проведення експертного дослідження. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема\~\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3\~постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків. У позовній заяві позивачем зазначено, що неправомірні дії відповідача погіршили душевне і соціальне благополуччя позивача, порушили його нормальні життєві звязки, дорожньо-транспортна пригода завдала йому емоційних переживань. Однак, жодних доказів того, що дії відповідачів погіршили душевне і соціальне благополуччя позивача, порушили його нормальні життєві звязки, а також завдали душевних переживань, позивачем не надано. Слід звернути увагу також на те, що за кермом належного позивачу автомобіля Toyota Avensis, номерний знак [NUMBER], під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 07 березня 2017 року позивач не знаходився, а вказаним автомобілем керувала його матір [PERSON] У відповідності до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що твердження [PERSON] про завдання йому моральної шкоди внаслідок дій відповідачів належним чином не обґрунтовані та є недоведеними. Крім того, у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 розяснено, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611\~ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22\~Закону № 1961-IV). Положеннями абз. 3 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону, тобто шкоду, повязану з пошкодженням транспортного засобу та шкоду, повязану з фізичним знищенням транспортного засобу. З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що чинним законодавством не передбачено відшкодування страховиком потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді моральної шкоди у разі, якщо водії скористались правом скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, якщо інше не встановлено договором. Як вже було встановлено під час розгляду справи, водії транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] скористались правом скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тобто правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, з урахуванням встановлених обставин, відсутні. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 765,81 грн., пропорційно до розміру стягуваної з кожного відповідача суми шкоди, а саме: з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова група ТАС» - 500,00 грн., а з відповідача [PERSON] 265,81 грн. Судові витрати позивача у розмірі 640,00 грн. по оплаті судового збору за позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, у задоволенні яких позивачу відмовлено, віднести на сторону позивача. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 20 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР, ст.ст. 6, 9, 22, 33, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, та

Outcome: partial