Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Редакції газети «Деловая Столица» та автора публікації - [PERSON], в якому поставлено питання про: - визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію, що поширена газетою «Деловая Столица» у номері [NUMBER] від [INFO] р. на сторінці [NUMBER], під заголовком «[INFO]» про нібито зловживання службовим становищем [PERSON] та іншими представниками Всеукраїнського об'єднання «Свобода»; - зобов'язання газети «Деловая Столица» спростувати поширену недостовірну інформацію в наступному номері, після набрання чинності рішенням суду, шляхом опублікування на першій сторінці газети інформації наступного змісту: «Газетою «Деловая Столица» у номері [NUMBER] від [INFO] р. розповсюджено недостовірну та неправдиву інформацію під заголовком «[INFO]» про нібито зловживання службовим становищем [PERSON]. Як встановлено судом, [PERSON] жодних незаконних дій не вчиняв, а інформація наведена у даній статті є неправдивою». В обґрунтування вимог позивач зазначає, що у номері [NUMBER] від [INFO] р. на сторінці [NUMBER], під заголовком «[INFO]» поширено інформацію авторства [PERSON]. У зазначеній публікації розповідається про існування намірів Міністерства екології та природних ресурсів України щодо передати з компетенції Державного управління справами у підпорядкування Міністерства екології та природних ресурсів України ряду заповідних об'єктів та мисливських угідь. Проте, автор статті, не наводячи аргументів та доказів, в надмірно «емоційній» формі наголошує про наявність прямого умислу партійного керівництва ВО «Свобода» в особі голови партії - [PERSON] щодо привласнення цих об'єктів. Посилаючись на приписи ст.62 Конституції України, позивач стверджував про те, що автор публікації порушив особисті немайнові права позивача, оскільки викладена у статті інформації є недостовірною, та такою, що навмисно поширює негативну інформацію необмеженому колу осіб з метою створення в суспільстві негативного враження та ставлення до [PERSON] та політичної партії ВО «Свобода» задля зменшення підтримки з боку прихильників як до всієї політичної сили, так і до її лідера. За таких обставин, позивач вважає, що зазначена інформація про його причетність до зловживання службовим становищем з метою заволодіння землею, є негативною, неправдивою та такою, що потребує спростування. В ході розгляду справи від ВО «Свобода» надійшла заява про залучення вищевказаної політичної сили до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. У своєму позові ВО «Свобода» також вказувала на те, що інформація, поширена газетою «Деловая Столица» у номері [NUMBER] від [INFO] р. під заголовком «[INFO]» є недостовірною, та принижуючою честь, гідність та ділову репутацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода», що стало наслідком звернення до суду за захистом порушених немайнових прав. В порядку ст.34 ЦПК України суд допустив Всеукраїнське об'єднання «Свобода» до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що відповідачі були повідомлені письмово. У судовому засіданні представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити вимоги. Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені судом належним чином. На підставі ст.169 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності сторони відповідача, у зв'язку з їх повторною неявкою. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові наслідки. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Також, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Частиною 1 статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право на вільне вираження своїх поглядів. Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. При цьому, ч.1 ст.94 ЦК України обумовлено право також і юридичної особи на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі честь, гідність і ділова репутація. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», який має рекомендаційний характер, зазначається, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Оскільки відповідно до частини першої ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, то юридична особа за приписом частини першої згаданої ст. 277 ЦК України має право на спростування поширеної про неї недостовірної інформації. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судовим розглядом з пояснень представників сторін, досліджених доказів у справі, беззаперечно встановлено, що газетою «Деловая Столица» у номері [NUMBER] від [INFO] р. під заголовком «[INFO]» авторства [PERSON] розповідається про існування намірів Міністерства екології та природних ресурсів України, яке очолює член ВО «Свобода» [PERSON], щодо передачі у підпорядкування Міністерства екології та природних ресурсів України ряду заповідних об'єктів та мисливських угідь з компетенції Державного управління справами. При цьому, стаття не містить посилань на докази, що могли б підтвердити таку інформацію, та офіційне джерело такої інформації, а емоційно наголошує на прямий умисел партійного керівництва ВО «Свобода», в особі голови партії [PERSON], щодо привласнення цих об'єктів, тобто вказує на зловживання службовим становищем з метою вчинення корупційних злочинів. За приписами статті 200 ЦК України та ст.1 Закону України «Про інформацію» інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно з ч.2 ст. 200 ЦК України суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими порушеннями. Частиною третьою статті 277 ЦК України встановлено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією і тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої ст. 302 ЦК України. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини випливають із властивої людській особі гідності. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визначених правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом установлено, що повідомивши широкому загалу інформацію про причетність партійного керівництва ВО «Свобода» до вчинення кримінального правопорушення стосовно намірів неправомірного привласнення майна шляхом використання службового становища, відповідальність за вчинення якого передбачена Кримінальним кодексом України, відповідачі мали перевірити достовірність такої інформації, з урахуванням приписів ст.302 ЦК України. Враховуючи практику Європейського суду, до числа осіб, які можуть бути винними у порушенні принципу презумпції невинуватості можуть належати не лише суди, представники правоохоронних органів, ай інші особи, які поширюють інформацію про особу, яка не притягнена до кримінальної відповідальності за обвинувальним вироком суду, як до злочинця. Частина 2 статті 302 ЦК України передбачає підстави звільнення особи від відповідальності та від обов'язку перевіряти достовірність поширюваної неї інформації, зокрема, у разі отримання її від офіційних джерел (органів державної влади, органів місцевого самоврядування тощо) з обов'язковим посиланням на таке джерело. Водночас, доказів того, що оспорювана інформація отримана стороною відповідача з офіційних джерел не підтверджена, оскільки стаття не містить посилань на офіційне джерело цієї інформації. Слід зазначити, що відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Так, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Натомість, аналізуючи зміст поширеної інформації про позивача та третю особу, суд вважає, що вона не підпадає під ознаки критики, не є оціночними судженнями, оскільки носить стверджувальний характер про начебто причетність партійного керівництва ВО «Свобода», зокрема, [PERSON], до злочинних дій, що є порушенням принципу презумпції невинуватості, тому з огляду на норми Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про інформацію», Міжнародні договори та практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права як позивача, так і третьої особи, що потребує правового захисту. Крім того, судом приймається до уваги, що згідно висновку експертного дослідження КНДІСЕ за результатами проведення авторознавчого дослідження від 07.11.2014 р. №14774/14-32, оспорювана інформація (текст статті [PERSON] «[INFO]» в номері [NUMBER] від [INFO] р.) містить інформацію негативного характеру щодо представників ВО «Свобода», представлена у вигляді тверджень, а не оціночних суджень. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Правдивість поширеної відповідачами інформації суду не доведено. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка вказаним рішенням визнається недостовірною, суд враховує п. [NUMBER] Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якою передбачено що, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що способом спростування поширеної відповідачами інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача та третьої особи є зобов'язання засобу масової інформації опублікувати зміст ухваленого у справі рішення суду. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, тому підлягають задоволенню в частині визнання оспорюваної інформації недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а також про необхідність спростування поширеної відповідачами інформації шляхом опублікування рішення суду у цій справі. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України з Редакції газети «Деловая Столица» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати позивачів у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial