Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 21 серпня 1993 року по 19 лютого 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від неї з дитиною, не бере участі у витратах необхідних для виховання і розвитку дитини, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, починаючи з дня звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог та наполягаючи на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 28 серпня 2014 року строком дії до 28 серпня 2015 року без обмеження у праві представництва (а.с. 18), в судовому засіданні позов визнала повністю, пояснивши, що відповідач має постійний заробіток, з розміром аліментів повністю погоджується, інших осіб на утриманні не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 серпня 1993 року по 19 лютого 2013 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС виконкому Кіровської районної ради народних депутатів, актовий запис №527, та розірваному за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2013 року (а.с.2). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 30 жовтня 2002 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 4). Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що визнано сторонами у судовому засіданні та за правилами ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Одночасно судом встановлено, що відповідач працює за трудовим договором, має сталий заробіток, має задовільний стан здоров'я, інших осіб на утриманні у нього не перебуває, що також визнано самим відповідачем у судовому засіданні. За розгляду справи встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач разом з позивачем та дитиною не проживає, регулярного утримання позивачу на дитину не надає, тому належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини ведення відповідачем постійної трудової діяльності з регулярним заробітком, у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у частці від доходу відповідача, та при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, перебуває на утриманні матері (позивача), а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, має сталий дохід, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 жовтня 2014 року становить - 1373,00 грн., матеріальний стан позивача, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved