Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У серпні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ВГІРФО УМВС України Ленінського району м. Запоріжжя про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, в обґрунтування якого вказує, що позивачам та третій особі [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №1879 від 20 листопада 2006 року, виданого Ленінського районною адміністрацією Запорізької міської ради, належить на праві спільної часткової власності в рівних долях, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В належній позивачам та третій особі по справі квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у квартирі не мешкає з серпня 2014 року, не відноситься до місця реєстрації, як до основного свого місця проживання. На теперішній час місце проживання відповідача не відомо. Відповідач не є власником вказаної квартири, крім того, не проживає в ній, витрати на утримання квартири не несе, за комунальні послуги не сплачує. З вини відповідача позивачі вимушені сплачувати комунальні платежі за користування водопостачанням та інші послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, що вимушують їх нести додаткові фінансові витрати. Позивачі у справі належним чином підтверджують, що вони є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням того, що відповідач не проживає в спірній частині житлового будинку, позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не зявилися,надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився,\~\~ про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив,\~\~заперечень на позов\~\~не надав,\~\~з заявою\~\~про розгляд\~\~справи за його відсутності до суду не звертався. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу на розсуд суду, без особистої участі представника. Свідки [PERSON], [PERSON], до суду надали письмові пояснення, в яких зазначили, що з серпня 2014 року відповідач не проживає в спірній квартирі. Речей відповідача в квартирі немає. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.\~\~\~\~ Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачам та третій особі [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №1879 від 20 листопада 2006 року, виданого Ленінського районною адміністрацією Запорізької міської ради, належить на праві спільної часткової власності в рівних долях, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Факт реєстрації відповідача в належній позивачам та третій стороні по справі квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в квартирі №25 та довідкою про реєстрацію місця проживання №3091 від 12.11.2015 року. Свідки [PERSON], [PERSON], до суду надали письмові пояснення, в яких зазначили, що з серпня 2014 року відповідач не проживає в спірній квартирі. Речей відповідача в квартирі немає На теперішній час, факт реєстрації відповідача та неможливість отримання від нього даних про його доходи свідчить про неможливість реалізувати надане державою право на користування та розпорядження майном. Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач без жодних поважних причин з серпня 2014 року і до теперішнього часу не мешкає в квартирі, особистих речей\~\~в квартирі немає, оплату за\~\~комунальні послуги не здійснює. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстрації з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved