Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 27 квітня 1996 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу 29 жовтня 2008 року сторонами за спільні гроші була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2014 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаного вище нерухомого майна. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є їхні спільні діти. Вказану квартиру [PERSON] вважає спільною сумісною власністю подружжя, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 27 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, про що зроблено актовий запис № 146. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . В період шлюбу [PERSON] придбав квартиру та згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6601, він є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м. Право власності на квартиру зареєстроване у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 30 жовтня 2008 року за № 15997. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 цього Кодексу. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2014 року, яке набрало законної сили 12.01.2015 року, шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11.04.2019 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріусу звернулись його діти - [PERSON] та [PERSON] , а також мати - [PERSON] . Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти визнання за його матір`ю права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі зазначеного, з урахуванням наданих позивачем доказів, які підтверджують придбання спірної квартири в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а також того, що відповідачем не заперечується вказаних фактів та повністю визнані позовні вимоги [PERSON] , суд приходить до висновку про їх законність та знаходить можливим визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved