Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 03.08.1981 року прийнятий в Шахтобудівельне управління виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля» підземним електрослюсарем III розряду. 27.07.1982 року переведений на гірничу дільницю електрослюсарем IV розряду. 01.10.1982 року звільнений у зв'язку з переводом в Шахтомонтажне управління виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля» підземним електрослюсарем IV розряду. 25.06.1993 року звільнений по переводу на шахту № 2 «Червоноградська» виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля». 05.07.1993 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду. 10.03.1998 року звільнений по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. 17.03.1998 року прийнятий на ДВАТ Шахта № 10 «Великомостівська» підземним електрослюсарем V розряду. 17.06.2003 року звільнений по п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 22.10.2003 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 40% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 17.11.2004 року останньому встановлено III групу інвалідності та 55 % втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 18.10.2006 року позивачу безтерміново встановлено 55 % втрати профпрацездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу було завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що останній внаслідок роботи протягом 21 року 9 місяців в шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, втратив працездатність, став інвалідом, має постійний кашель та утруднене дихання, тому змушений звертатись за медичною допомогою, відчуває великі труднощі та незручності при веденні домашнього господарства, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, перестав бути повноцінною людиною. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що внаслідок роботи протягом 21 року 9 місяців в шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, втратив працездатність, став інвалідом, має постійний кашель та утруднене дихання, тому змушений звертатись за медичною допомогою, відчуває великі труднощі та незручності при веденні домашнього господарства, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, перестав бути повноцінною людиною. Також зазначив, що про шкідливі умови праці знав, однак не знав про їх наслідки. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 03.08.1981 року прийнятий в Шахтобудівельне управління виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля» підземним електрослюсарем III розряду. 27.07.1982 року переведений на гірничу дільницю електрослюсарем IV розряду. 01.10.1982 року звільнений у зв'язку з переводом в Шахтомонтажне управління виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля» підземним електрослюсарем IV розряду. 25.06.1993 року звільнений по переводу на шахту № 2 «Червоноградська» виробничого об'єднання «Укрзахідвугілля». 05.07.1993 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду. 10.03.1998 року звільнений по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. 17.03.1998 року прийнятий на ДВАТ Шахта № 10 «Великомостівська» підземним електрослюсарем V розряду. 17.06.2003 року звільнений по п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 008128 від 22.10.2003 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 008849 від 17.11.2004 року останньому встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких: 40 % - повторно від 20.05.2003 року, 15 % - вперше від 28.09.2004 року. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 014661 від 18.10.2006 року позивачу встановлено безтерміново 55 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 311071 від 18.10.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній є інвалідом III групи, має постійний кашель та утруднене дихання, тому змушений звертатись за медичною допомогою, відчуває значні труднощі та незручності при веденні домашнього господарства, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 55%, з яких: 40 % від 20.05.2003 року, 15 % від 28.09.2004 року. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 11000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 20000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Outcome: partial