Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності права власності, визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд встановити факт належності [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Кулагіна, 25 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 07.12.2009р.; визнати дійсним договір довічного утримання від 17.04.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на домоволодіння №20 по вул. Новосибірській у м. Дніпропетровську; визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ (нині м.Дніпро), вул.Кулагіна, 25, що складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., сараю літ.Б, сараю літ.В, вбиральні літ.Г, №1-4 споруди; встановити факт належності [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0423 га передану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території Центрального району м.Дніпра по вул.Кулагіна, 25 у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 07.12.2009р. та визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на земельну ділянку площею 0,0423 га передану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території Центрального району м.Дніпра по вул.Кулагіна, 25. Позивач в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.12.2005р. [PERSON], державним нотаріусом державного нотаріального архіву Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №1-801, замість втраченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.09.1989р. [PERSON], державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-3473, [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кулагіна, 25, у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 14.01.1989р. 07.12.2009р. померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кулагіна, 25, та була заведена спадкова справа №180/2010. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її син на підставі заповіту, посвідченого 02.06.1994р. [PERSON], державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-3291, згідно якого заповіла житловий будинок своєму сину [PERSON], який спадщину прийняв шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив за життя своїх спадкових прав. 03.03.2016р. помер [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В даному випадку підлягає встановленню факт належності [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кулагіна, 25 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 07.12.2009р. Відповідно до договору довічного утримання від 17.04.2014р., укладеного між позивачем - [PERSON] та [PERSON], позивач зобовязався здійснювати утримання (догляд) за [PERSON], а саме: надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на 10 днів) виконання різних ремонтних робіт, оплачувати витрати на придбання лікарських засобів, забезпечення надання медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, організації щоденного триразового харчування та ін. Відповідно до п.1.2 договору довічного утримання від 17.04.2014р., [PERSON] передав позивачу у власність житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кулагіна, 25, а позивач зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядом. Зазначений договір довічного утримання укладений сторонами у простій письмовій формі. Сторонами було досягнуто згоди за всіма його положеннями. Згідно п.6.3. договору довічного утримання від 17.04.2014р., передбачено, що сторони домовилися зустрітися біля приміщення Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Рогальова, 19 20.04.2014р. об 11 год. для нотаріального посвідчення зазначеного договору довічного утримання. Однак, 20.04.2014р. [PERSON] з приводу поганого самопочуття не зявився до нотаріуса для укладання даного договору у нотаріальній формі. Позивач сумлінно виконував умови договору довічного утримання. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. На даний час з дозволу позивача у домоволодінні проживає відповідач, який деякий час доглядав за [PERSON], та який вважає себе спадкоємцем. Також, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка додатково складається з: домоволодіння, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, буд. 20. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині визнання за ним права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, буд. 20. Решта позовних вимог є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial