Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У серпні 2018 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті [PERSON], громадянки України, [INFO], яка проживала у місті Донецьк, Донецької області та померла [INFO] в м. Донецьку Донецької області. В обґрунтування поданої заяви, заявник посилався на те, що він є онуком померлої [PERSON], яка народилася [INFO], та яка померла [INFO] в місті Донецьк Донецької області. Після смерті бабусі, заявник отримав свідоцтво про смерть, та звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чечелівського районного у місті Дніпрі для отримання свідоцтва про смерть, однак заінтересована особа відмовила у проведенні державної реєстрації, у зв'язку з пред'явленням документа, що підтверджує смерть, який видано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому, він вимушений звернутись до суду із вказаною заявою. Судом вірно встановлено найменування заінтересованої особи - Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи не з'явився в судове засідання; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; причини неявки суду не повідомив. Вислухавши заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі ст. 1261-1264 ЦК України (черги спадкування), у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO]; його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (арк.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON] (арк.с.22). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03.07.2018 року, [PERSON], [INFO] померла [INFO], про що складений запис акта про смерть № 670 (арк.с.10). Відповідно до накладної № 81 від 04 липня 2018 року, виданої ПП «Ритуал - Сервіс», здійснено замовлення на ритуальні послуги померлої [PERSON] (арк.с.12). В судовому засіданні встановлено, що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були розглянуті документи, які подано для державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO] в місті Донецьк Донецької області. Оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявнику відмовлено у державній реєстрації смерті (арк.с.12). Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за №1085-р зі змінами та доповненнями, місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, відповідно до матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з відмовою Органу реєстрації актів цивільного стану, заявник вимушений звернутися до суду із заявою. Встановлення факту смерті бабусі, заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, для подальшого його використання у цивільно-правових відносинах - для отримання спадщини. Крім того, в поданій заяві, заявник посилається і на те, що встановлення факту смерті [PERSON] йому необхідно для прийняття спадщини, посилаючись на те, що інші родичі: син - дядько заявника, та дочка - мати заявника, не мають можливості звернутися до суду з метою встановлення факту смерті бабусі, так як проживають на території м. Донецька, а інших родичів, крім нього, у бабусі не було, тому, він звернувся до суду. Виходячи з положень ЦК України та доказів, наданих заявником, суд позбавлений можливості встановити обставини, на які посилається заявник, а саме те, що він є онуком [PERSON], проте, [PERSON] є померлою, він звертається для встановлення факту смерті бабусі, так як син бабусі - його дядько, та дочка бабусі - його мати, не мають змоги звернутися до суду, у зв'язку з проживанням на території м. Донецька. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (з внесеними змінами від 09.09.2011року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі, якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Однак, заявником не надано суду лікарське свідоцтво про смерть за формою №106/о. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України. Пунктом 8 частини 1 цієї статті визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за №1085-р, місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи те, що норми статті 315 ЦПК України, спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 317 ЦПК України порядку встановлення фактів смерті особи. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до п.2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов'язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров'я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров'я - останній обов'язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Посилання заявника на те, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності, а тому факт смерті в певний час та місці [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її смерть, суд не бере до уваги, так як надані документи не можуть бути підставою для встановлення факту смерті [PERSON], оскільки заявником не надано доказів щодо поховання ним чи іншими особами [PERSON], як і не надано доказів - фотокарток з місця поховання. Крім того, не доведено заявником в судовому засіданні і факт того, що [PERSON] є його бабусею, так як заявником не надано суду відповідних доказів - документів, які б підтвердили його кровну спорідненість з померлою, а саме заявником не доведено, що його матір [PERSON] є дочкою [PERSON]. При оцінці доказів, суд не бере до уваги копію довідки про склад сім'ї від 21.08.2006 року, відповідно до якої [PERSON] мешкала разом з [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - онук (арк.с.8), так як довідка подана суду в копії, має реквізити, які не можливі для читання, датована 2006 роком, тобто 12 років тому назад, що ставить під сумнів достовірність викладених у ній даних, крім того, зазначена довідка не може підтверджувати ступінь кровної спорідненості заявника з померлою, на що посилався останній в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на вимогах закону, докази, надані заявником не можуть бути прийняті судом за достовірні, тобто свідчити про те, що заявник є родичем [PERSON], та про її смерть на тимчасово окупованій території України. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed