Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У січні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1662, мотивуючи позов тим, що після народження дитини між сторонами стали виникати непорозуміння, в результаті чого з травня 2014 року вони припинили подружнє життя, спільного господарства не ведеться. Підставою для розірвання шлюбу являється те, що відповідач не бажає підтримувати нормальні сімейні відносини, матеріально сім`ю не забезпечує, сім`я розпалася та носить виключно формальний характер, оскільки між сторонами відсутній духовний та фізичний зв`язок. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спору про поділ спільного майна подружжя та місця проживання дитини, на теперішній час, немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, за допомогою оголошення на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2020 року доручено Приморському районному суду м. Одеси здійснити допит відповідача та вручити копію позовної заяви з додатками, та зупинене провадження по зазначеній цивільній справі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2020 року відновлено провадження по справі, у зв`язку з надходженням ухвали Приморського районного суду м. Одеси про повернення судового доручення без виконання. 29.03.2023 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 06.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області , актовий запис № 1662. (а.с.4) Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . (а.с.5) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з травня 2014 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved