Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням суду від 12 квітня 2021 року в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено. 26 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в частині розподілу судових витрат. У своїй заяві, позивач просить суд ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі № 761/40062/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договоромта стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] понесені ним витрати у сумі 25 000,00 грн. (дванадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок). За переконанням представника відповідача вищевикладені обставини та додані до даної заяви докази є підставами для стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 гривень. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.04.2021 року матеріали заяви було передано для розгляду судді Фроловій І.В. У судове засідання сторони не викликались, на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що подана заява про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено. Разом з тим, судом не вирішено питання розподілу судових витрат. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 17 березня 2021 року представником Відповідача в порядку статті 246 ЦПК України подано Заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно якої останній просив суд вирішити питання про судові витрати Позивача, що пов`язані з розглядом справи, після ухвалення Шевченківським районним судом міста Києва рішення по суті спору у справі № 761/40062/20. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Правнича допомога Позивачу у справі № 761/40062/20 надавалась адвокатом Сидоренком Вадимом Анатолійовичем. Підставами для надання Позивачу правничої допомоги адвокатом Сидоренком В.А. є: 1.Договір №90-С про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року; 2. Додаток №3 до договору №90-С про надання правової допомоги від 30.06.2020р. від 04. Як вбачається з Акту приймання-передачі правової допомоги(послуг) договору №90-С про надання правової допомоги від 30.06.2020р. та додатку №3 від 30.06.2020р. від «14» квітня 2021 року, відповідачу було надано правничу допомогу на загальну суму 20 000,00 грн. Дане також підтверджується Звітом про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат. Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що у власній заяві представником відповідача зроблено посилання на позицію Верховного Суду, що висвітлена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц, яка полягає у наступному: «За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.». Так досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено відсутність документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки стороною заявника не надано суду доказів на підтвердження фактично виконаних робіт з надання послуг з професійної правничої допомоги, а саме підтвердження сплати за виконанні роботи.

Outcome: dismissed