Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2013 року між ними розірвано. Від шлюбу із відповідачем має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає й відповідно належним чином не виконує свій батьківський обов'язок з утримання дитини, її вихованням не займається. Після розірвання шлюбу відповідач, знаючи, що син часто хворіє та потребує постійного лікування, припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини та надавати допомогу в будь-який інший спосіб, а також не приймає участь у вихованні дитини, у зв'язку із чим сім`я опинилась у вкрай важкому матеріальному становищі. Зокрема зазначала, що у їхнього сина [PERSON] діагностовано цукровий діабет І типу важкої форми з високим ризиком для життя, у зв'язку з чим він перебуває на диспансерному обліку і потребує постійного амбулаторного, періодично стаціонарного та санаторно-курортного лікування, а також дієтичного харчування, на що необхідні значні матеріальні витрати, в несенні яких відповідач участі не приймає. При цьому, зазначала, що відповідач, на даний момент, офіційно не працює, але є працездатною особою, проживає у господарстві матері, де утримує пасіку та займається вирощуванням квітів, від реалізації продуктів бджолярства та троянд отримує значний дохід, який є мінливим та нерегулярним. Крім того, значну частину продуктів харчування він отримує з присадибної ділянки та від утримання домашньої птиці та домашніх сільськогосподарських тварин, на праві власності відповідачу належить ? частина квартири № 7 по вул. Головній у м. Чернівці. Непрацездатних батьків, інших дітей і осіб, яких би відповідач за законом мав утримувати, не має. Посилаючись на вказане, просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до закону. У судовому позивачка та її представник поданий позов підтримали в повному обсязі, просили про його задоволення. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, вказавши на те, що відповідач добровільно надає допомогу на утримання сина шляхом придбання продуктів харчування, він отримання яких позивачка відмовляється. Крім того, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, якій він надає допомогу. Також вказав на те, що він має незадовільний стан здоров'я й відповідно на своє лікування несе значні витрати. Щодо отримуваних доходів, то вказав на те, що його пасіка та теплиця, де він вирощує квіти не приносить прибутків, а лише затрати, тому аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. він не здатний сплачувати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2013 року розірвано (а.с. 3). Також судом встановлено, у період шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження дитини, батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.4). Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачка вказувала на те, що відповідач як батько дитини зобов'язаний приймати участь в утриманні та матеріальному забезпеченні сина, однак від своїх батьківських обов'язків ухиляється й відповідно не надає їй ніякої допомоги, тому просила саме в судовому порядку вирішити питання про стишення з відповідача аліментів на утримання сина. Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, статтею 184 СК України передбачена можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 17 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу [PERSON], 22 серпня 2000 року залишилась проживати разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с 6), а також не заперечується відповідачем. Позивачка [PERSON] офіційно не працює, здійснює догляд за хворою дитиною-інвалідом й відповідно отримує державну соціальну допомогу дітям - інвалідам, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 16 вересня 2014 року № 8834, відповідно до якої за період з березня 2014 року по серпень 2014 року нею отримано 7 843 грн. 80 коп. допомоги на сина (а.с. 107). Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом та йому діагностовано цукровий діабет І типу важкої форми з високим ризиком для життя, у зв'язку з чим він перебуває на диспансерному обліку і потребує постійного амбулаторного, періодично стаціонарного та санаторно-курортного лікування, а також дієтичного харчування, що підтверджується медичним висновком ЛКК, довідкою Міської дитячої поліклініки №71 від 30.07.2014 року та випискою-епікризом з медичної картки. (а.с. 7-9, 62-79). Таким чином, судом достовірно встановлено, що у зв'язку із станом здоров'я неповнолітній син сторін потребує постійного догляду, лікування та значних матеріальних затрат на його утримання, а саме: придбання продуктів харчування та проведення відповідного лікування. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення повноцінного життя дитини не надає, що не заперечується відповідачем, який в судовому засіданні вказував на те, що у зв'язку із тим, що він офіційно не працює та не отримує доходів, а також несе значні витрати на своє лікування, матеріальну допомогу на утримання дитини надавати не має можливості. При цьому, як зазначав відповідач, він надає позивачці допомогу на утримання дитини шляхом забезпечення продуктами харчування, які позивачка з невідомих йому причин відмовляється приймати. Однак, відсутність у відповідача постійного місця роботи не є такою підставою яка звільняє його від обов'язку здійснювати утримання та надання матеріальної допомоги позивачці на утримання сина. Крім того, як встановлено судом, відповідач хоча й не має офіційного місця роботи, однак займається вирощуванням троянд у власних теплицях та бджільництвом й відповідно отримує мінливі та нерегулярні доходи від здійснення такої діяльності, що підтверджується відповідними довідками виконавчого комітету Луковицької сільської ради (а.с. 48 -49, 82). Також судом встановлено, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, перебуває на консультативному обліку в диспансерному відділенні ЧОПЛ, перебував на стаціонарному лікуванні в психлікарні, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.46), а також має ряд інших хронічних захворювань, що також підтверджується довідкою КМУ «Міська поліклініка № 3» (а.с. 90-91) та у зв'язку із своїм станом здоров'я несе витрати на придбання ліків ( а.с. 83-89). Крім того, на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати похилого віку та він отримує компенсацію по здійсненню догляду за своєю матір'ю (а.с. 23, 54). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької державної адміністрації Чернівецької області №03-14/9960 від 26.08.2014 року, відповідач [PERSON] перебуває на обліку та отримує компенсацію по догляду за інвалідом І-ої групи або особою похилого віку [PERSON] (а.с. 23). Зокрема, згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької державної адміністрації Чернівецької області №03-14/9960 від 26.08.2014 року, відповідач [PERSON] перебуває на обліку та отримує компенсацію по догляду за інвалідом І-ої групи або особою похилого віку [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Що стосується вимоги позивачки про подальшу індексацію суми аліментів, то суд вважає, що вона підлягає задоволенню відповідно до норм чинного законодавства та в світлі правового висновку ВСУ від 06.11.2013 року по справі №6-113 ЦС 13. Зокрема, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-113 цс 13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 Сімейного Кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Так, відповідно до п.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.5 ст.2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то індексація аліментів проводиться у порядку, визначеному цим законом. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховуючи те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, на даний час офіційно не працює, але є працездатним, отримує дохід, який є мінливий та неконтрольований, відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свого сина, а також враховуючи стан здоров'я дитини та стан здоров'я відповідача, наявність на його утриманні непрацездатної матері, приходить до висновку про можливість визначення розміру стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, який підлягає індексації згідно чинного законодавства. Крім того, з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial