Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом до територіальної громади м. Орджонікідзе в особі виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] 07 липня 1980 року за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 11,2 кв.м. Позивач зазначив, що будинок фактично не був придатний для нормального проживання. З 1988 року позивач став проживати з [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу в вказаному вище будинку до дня її смерті, а саме до [INFO]. Факт проживання позивача по цей час в будинку [PERSON] підтверджено рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2013 року, яке набрало законної сили. Внаслідок спільної добудови, реконструкції житлова площа збільшилась з 11,7 кв.м. на 30,8 кв.м., тобто на 19,1 кв.м. Позивач просив визнати житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами таким, що належить на праві спільної сумісної власності йому - йому та [PERSON], узаконити самочинну реконструкцію житлового будинку [ADDRESS], а саме прибудову літери «а» розміром 1,55 метрів на 4,27 метрів, зміну розміру літньої кухні літери «Б» 3,37 метрів на 5,5 метрів, сараю літери «б» розміром 2,10 метрів на 2,70 метрів, зміну загальної площі будинку з 34,5 квадратних метрів на 40,3 квадратних метрів, жилої площі будинку з 11,7 квадратних метрів на 30,8 квадратних метрів та провести поділ майна, визнаного спільною сумісною власністю подружжя за час спільного проживання, виділивши [PERSON] ? частини спільного з [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами: погріб «А-1», літня кухня «Б», сарай «б», убиральня «В», спорудження № 1,2, визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку «А-1» зі зміною житлової площі з 11,7 квадратних метрів на 30,8 квадратних метрів, загальної площі з 34,5 квадратних метрів на 40,3 квадратних метрів, а також на ? частину прибудови «а», ? частину літньої кухні «Б», ? частини сараю «б» ? частину погребу «А-1», ? частину споруджень № 1,2 вартістю 22923 грн., які розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] ( а.с. 2-5). Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. Визнано житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами таким, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Узаконено самочинну реконструкцію житлового будинку [ADDRESS], а саме прибудову літери «а» розміром 1,55 метрів на 4,27 метрів, зміну розміру літньої кухні літери «Б» 3,37 метрів на 5,5 метрів, сараю літери «б» розміром 2,10 метрів на 2,70 метрів, зміну загальної площі будинку з 34,5 квадратних метрів на 40,3 квадратних метрів, жилої площі будинку з 11,7 квадратних метрів на 30,8 квадратних метрів та провести поділ майна, визнаного спільною сумісною власністю подружжя за час спільного проживання, виділивши [PERSON] ? частини спільного з [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами: погріб «А-1», літня кухня «Б», сарай «б», убиральня «В», спорудження № 1,2. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку «А-1» зі зміною житлової площі з 11,7 кв.адратних метрів на 30,8 квадратних метрів, загальної площі з 34,5 квадратних метрів на 40,3 квадратних метрів, а також на ? частину прибудови «а», ? частину літньої кухні «Б», ? частини сараю «б», ? частину погребу «А-1», ? частину споруджень № 1,2 вартістю 22 923 грн., які розташовані на території домоволодіння [ADDRESS]( а.с. 46-48). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку «А-1» зі зміною житлової площі з 11,7 кв.адратних метрів на 30,8 квадратних метрів, загальної площі з 34,5 квадратних метрів на 40,3 квадратних метрів, а також на ? частину прибудови «а», ? частину літньої кухні «Б», ? частини сараю «б», ? частину погребу «А-1», ? частину споруджень № 1,2 вартістю 22 923 грн., які розташовані на території домоволодіння [ADDRESS]( а.с. 57-60). . Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] 07 липня 1980 року за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 11,2 кв.м. та надвірні споруди: сарай, вбиральня, водопровід. Після смерті [INFO] [PERSON], відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок. Заповіту померла [PERSON] не залишила. Спадкоємців першої черги за законом після її смерті не залишилось. Спадкоємцями другої черги вважають себе відповідачі - сестри померлої [PERSON]: [PERSON] та [PERSON], однак у них відсутні будь - які документи, якими підтверджуються родинні відносини. Позивач зазначав, що з 1988 року проживав з [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Відповідно в будинку позивач був зареєстрований з 26.04.1988 року по 15.10.1996 року, а потім перереєструвався за іншою адресу, однак фактично проживав і проживає по цей час в будинку належному [PERSON] Це підтверджено рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2013 року, яке набрало законної сили. За час сумісного проживання, за сімейні кошти [PERSON] та [PERSON] здійснили добудову, реконструкцію та капітальний ремонт житлового будинку та інших споруд. У зв'язку з чим будинок замість однієї житлової кімнати розміром 11,7 кв.м. має вже 4 житлові кімнати. Також, житловий будинок був газифікований, а також проведено переобладнання сараю у літню кухню, водопровід. Внаслідок добудови, реконструкції вартість житлового будинку на теперішній час становить 45 846 грн. Збільшилась житлова площа з 11,7 кв.м. на 30,8 кв.м., тобто на 19,1 кв.м.; вартість літньої кухні становить 5503 грн.; сараю - 1441 грн.; убиральні 719 грн.; спорудження № 1.2 - 4576 грн. . ( а.с. 19). Задовольняючі позовні вимоги суд виходив з того, що оскільки [PERSON] та [PERSON] не надали суду документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцею [PERSON], вони не набули права на спадок. Також суд прийшов до висновку, що позивач на теперішній час не має можливості отримати дозвіл на узаконення самочинної реконструкції, перебудови, добудови спірного житлового будинку та побудову надвірних споруд, так як згідно ст. 376 ЦК України, це могла зробити при житті тільки [PERSON] Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які обов'язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. А згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] від спадщини яка відкрилася після смерті [PERSON], у встановленому законом порядку за ст.1273 ЦК України, не відмовились. Тим більш, факт споріднення між [PERSON], та відповідачами визнавався позивачем ще при звернення з позовною заявою до суду. А задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, суд прийшов до помилкового висновку про визнання житлового будинку таким, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Зазначений висновок суду не відповідає діючим нормам спадкового права, оскільки визнання за померлою особою права власності законодавством не передбачено. Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 згідно яких: якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, колегія суддів приходе до висновку, що наявні підстави передбачені п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed