Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в якому вказувала, що з 24 червня 2000 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, проте в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Враховуючи те, що відповідач матеріально дітей не утримує, проте зобовязаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх, а тому позивачка просила суд стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання дітей кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 серпня 2016 року і до їх повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте від останньої через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. При цьому пояснив, що він має задовільний стан здоровя, не працює, має тимчасові заробітки, інших осіб на утриманні не має, в тому числі аліменти на користь інших осіб не сплачує. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи за відсутності позивачки. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO]та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на утриманні останньої. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дітей та відповідача, а також те, що він аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб не утримує, суд дійшов висновку, що відповідач може щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі, який ним визнається, а саме 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дітьми повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved