Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Каплун Ю.В., [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 червня 2015 року [PERSON] уклав від імені позивача договір купівлі-продажу з [PERSON] [PERSON] під час укладення договору діяв на підставі довіреності, виданої в порядку передоручення та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4453. Вищезазначена довіреність була видана на ім'я [PERSON] на підставі довіреності від 12 червня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4263. Предметом договору є земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]). Згідно умов договору купівлі-продажу земельна ділянка була продажна за ціною, яка становить 41 194,00 грн. При цьому, позивач вказує на те, що за результатами оцінки, здійсненої станом на день укладення договору купівлі-продажу вартість земельної ділянки, яка є предметом договору становила 526223,00 грн. Тобто, відповідачем [PERSON] було відчужено земельну ділянку за ціною, яка більш ніж у 10 разів менша від ринкової. Однак, навіть отримані від [PERSON] у розмірі 41 194,00 як оплату по договору відповідач [PERSON] позивачу не передав. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визначила відповідача [PERSON] в якості замісника без повідомлення позивача та погодження з ним кандидатури замісника, позивач вважає, що відповідачі несуть солідарну відповідальність. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 526 223,00 грн., з яких 41 194,00 грн. - грошові кошти, одержані у зв'язку з виконанням доручення та 485 029,00 грн. - завдані збитки. Також у серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким остання позичила грошові кошти у розмірі 361295,70 грн. В забезпечення виконання зобов'язання по даному договору між [PERSON] та [PERSON] були укладені два іпотечні договори. Відповідно до першого іпотечного договору (реєстровий номер 4254), позивач передав в іпотеку земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер [NUMBER]). Згідно другого іпотечного договору (реєстровий номер 4256) позивач передав в іпотеку житловий будинок, що знаходить за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань по іпотечним договорам у визначений термін між [PERSON], який діяв від імені позивача на підставі довіреності, та [PERSON] були укладені договори купівлі продажу переданих в іпотеку земельної ділянки та житлового будинку. При цьому, договір купівлі продажу земельної ділянки було здійснено за ціною 158 402,64 грн., а договір купівлі-продажу житлового будинку - за ціною 466 188,00 грн. При цьому, відповідно до експертної оцінки вартість житлового будинку становить 2 864 000,00 грн., що еквівалентно 136 214,00 дол. США, а вартість земельної ділянки - 1 265 465,00 грн. Не погоджуючись із встановленими в договорах купівлі-продажу цінами, позивач вважає, що внаслідок заниження ціни договорів довіреною особою позивачу було завдано збитків. Просив стягнути з [PERSON] на його користь 3 504 874,36 грн. у якості відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього. Ухвалою від 07 грудня 2016 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Каплун Ю.В., [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів та цивільну справу за позовом [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги по обох позовах підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував в повному обсязі, свої заперечення обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнено домовленість, що у разі невиконання зобов'язань по договору позики [PERSON] на підставі виданої [PERSON] довіреності мала право здійснювати продаж земельної ділянки площею 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]) за орієнтовною ціною 40 000 грн., що дорівнювало еквіваленту в розмірі 3 000 дол. США. При цьому, така вартість земельної ділянки була узгоджена в попередньому договорі купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному між [PERSON] та [PERSON] Крім цього, зазначив, що звіт про оцінку, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, виготовлений в порушення чинного законодавства України, крім цього, сама оцінки здійснена в строк понад 6 місяців до моменту звернення до суду із даним позовом. Враховуючи зазначене просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що між [PERSON] та подружжям [PERSON] існують тривалі боргові зобов'язання, а тому обставини укладення договорів купівлі-продажу, які підтверджуються письмовими матеріалами справи є цілком логічним і правовим шляхом стягнення боргу. Факт наявності передоручення не є порушенням права довірителя, оскільки довіреність передбачає право передовіри без обмеження прав особи, що передовіряє надані їх повноваження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суду направила письмові пояснення в яких позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Каплун Ю.В., [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів, а також позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 08 червня 2015 року між [PERSON] [PERSON], який діяв від імені позивача, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]). Згідно умов договору купівлі-продажу земельна ділянка була продажна за ціною, яка становить 41 194,00 грн. Під час укладення вказаного договору [PERSON] діяв на підставі довіреності від 08 червня 2015 року, виданої в порядку передоручення та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4453. Вищезазначена довіреність була видана на ім'я [PERSON] на підставі довіреності від 12 червня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4263. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Як вбачається з довідки №508/01-16 від 08 грудня 2015 року, виданої приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. [PERSON] були надані [PERSON] повноваження з питань: розпорядження, експлуатації (управління) та відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]). Також, позивачем було уповноважено повірених укладати і підписувати будь-які не заборонені чинним законодавством України договори, в тому числі договори купівлі-продажу, попередні договори та будь-які зміни та доповнення до договорів та/або договори про розірвання (припинення) укладених договорів, на умовах на їх розсуд будь-кого з повірених. Довіреність видана на підставі усного договору доручення з правом передоручення на строк три роки. При цьому, довіреність не містила обмежень представників [PERSON] щодо здійснення повноважень щодо розпорядження та відчуження нерухомого майна. З листа приватного нотаріуса Каплуна Ю.В. №504/01-16 від 01 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] видала довіреність в порядку передоручення [PERSON] При цьому, нотаріусом було зазначено, що довірителя сповістили про передоручення повноважень по довіреності та подав йому необхідні дані про осіб, яким передано повноваження. Зважаючи на наступні обставини, суд приходить до висновку про відсутність порушення норм законодавства при здійсненні передоручення [PERSON]. О.О. на ім'я [PERSON] діяти від імені [PERSON] Що стосується позовних вимог про стягнення збитків, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. В обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 504 874,36 грн. [PERSON] посилається на звіт про оцінку майна № RS48-150608-001 від 13 листопада 2015 року, проведений ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» та звіт про ретроспективну оцінку майна від 13 листопада 2015 року, проведеного ТОВ «Київський Ріелтор». Крім цього, в обґрунтування позовних вимог про стягнення 526 223,00 грн. позивач посилається на звіт про оцінку майна № RS48-150608-002. Відповідно до пунктів 23-26 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року за №1891 висновок про вартість майна, складений для укладення договору купівлі-продажу, дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження. Крім цього, другим пунктом постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2014 року за №358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» передбачено, що інформація із звіту про оцінку майна, звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, що складений для цілей оподаткування, вноситься безперешкодно та безоплатно до єдиної бази даних звітів про оцінку. Зазначена інформація складається за встановленою Фондом державного майна формою та є додатком до звіту. Строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати оцінки, зазначається в такому звіті. Зважаючи на зазначене, надані позивачем звіти, на підтвердження своїх вимог, суд оцінює критично, оскільки вони виготовлені в строк що передує понад 6 місяців до моменту звернення до суду із даними позовними вимогами. Крім цього, свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона була присутня під час укладення правочину між [PERSON] та [PERSON], на якій був присутній і [PERSON] В її присутності [PERSON] власноручно написав розписку, згідно з якою він повідомив, що передає в іпотеку [PERSON] будинок та землю. Дружина [PERSON] також власноручно написала розписку про надання згоди на передачу нерухомого майна в іпотеку. Зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість, зокрема, у разі невиконання зобов'язань по договору позики вона на підставі виданої [PERSON] довіреності на мала право здійснювати продаж земельної ділянки з цільовим призначенням на особисте селянське господарство. При цьому, при видачі довіреності [PERSON] назвав вартість земельної ділянки приблизно еквівалентну сумі 3000 доларів США. На підтвердження вищезазначеного між [PERSON] і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Таким чином, позивач не довів належними доказами всупереч вимогам статті 60 ЦПК України, недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, яка здійснювалась під час укладення спірних договорів купівлі-продажу. Крім цього, судом встановлено, що 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики згідно якого остання взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 361 295,70 грн., що становило еквівалент сумі 31 000 дол.США по курсу НБУ та зобов'язалася повернути позикодавцю борг до 12.00 год. 12 липня 2014 року. Факт отримання грошових коштів в розмірі 31 000,00 доларів США підтверджується розпискою від 12 червня 2014 року, власноручно написаною [PERSON] 12 червня 2014 року в забезпечення виконання вищезазначеного договору позики між [PERSON] та [PERSON] були укладені два договори іпотеки, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. Відповідно до умов першого договору іпотеки від 12 червня 2014 року, реєстровий номер 4254, на забезпечення виконання основного зобов'язання [PERSON] передав в іпотеку [PERSON], як іпотекодержателю, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з пунктом 2.2 договору іпотеки сторони оцінили зазначену земельну ділянку в 116 547 грн., що за курсом НБУ становило еквівалент 10 00 дол. США. Згідно з другим договором іпотеки від 12 червня 2014 року, реєстровий номер 4256 на забезпечення виконання основного зобов'язання [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку, як іпотекодержателеві, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що находиться за вищезазначеною адресою: [ADDRESS], розміром житлової площі 134,6 кв. м., загальною площею 179,7 кв.м. з наступними господарськими будівлями: свердловина - І, вигрібна яма- II, огорожа - №1-№3. Згідно з пунктом 2.2 договору іпотеки сторони оцінили житловий будинок в 466 188 грн., що за курсом НБУ становило еквівалент 40 000 доларів США. Пунктом 4.3.3. цього договору передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання умов основного зобов'язання звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі, включаючи суми кредитів, проценти за користування кредитами, пеню, штраф, інші платежі та санкції, що передбачені та /або випливають з основного зобов'язання, а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення зазначених договорів іпотеки від 12 червня 2014 року [PERSON] власноручно написав розписку, відповідно до якої повідомив, що находячись в здоровому глузді і ясній пам'яті, він передає [PERSON] в іпотеку за виконання зобов'язань, які виникли у [PERSON], свій будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до нотаріально завіреної заяви від 12 червня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., [PERSON] надала своєму чоловікові [PERSON] згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку, а також відчуження його на власний розсуд будь-яким шляхом, на умовах та за визначену ним ціну. Згідно вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення. Ці ж положення знайшли своє відображення в пункті 5.4.8 договорів іпотеки, зокрема передбачено право продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена, відповідно до висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Пункт 6.2.4. договору іпотеки передбачає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності. Пунктом 6.3.2. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки письмово повідомити іпотекодавця про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, [PERSON] направив позивачу нотаріально засвідчену вимогу від 17 березня 2015 року, в якій зазначено, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання вимоги він згідно з пунктом 5.4.8. договору іпотеки та в рамках чинного законодавства України набуде право свого імені продати предмет іпотеки за ціною визначеною експертом та спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог. Як вбачається з матеріалів справ та підтверджується поясненнями сторін, 07 квітня 2015 року [PERSON] на вищезазначену вимогу відповів нотаріально посвідченою заявою, в якій заявив, що визнає борг, однак на даний час не має можливості його оплатити. Тобто, вищезазначена вимога є фактичним повідомленням іпотекодавця іпотекодержателем про намір іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки та надавала іпотеко держателю право на відчуження предмету іпотеки по закінченню встановленого 30 денного терміну. Зважаючи на те, що позивачем, в супереч вимогам ст.10 та ст. 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Каплун Ю.В., [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів, а також позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи положення ст.ст. 526, 527, 530, 546, 610, 612, 1049 ЦК України, ст. 1, 7, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: dismissed