Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона не перебувала, проте, у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Починаючи з травня 2014 року відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, не бере участі у цьому процесі взагалі. Дитина не отримує від батька щонайменшої уваги, відсутні зустрічі, вже не кажучи про спільний відпочинок. Окрім усього, відповідач не приділяє увагу не лише фізичному та духовному розвитку дитини, а й не бере жодної фінансової участі у витратах на такий розвиток, зокрема, на побутові потреби (харчування, одяг), організацію дозвілля та відпочинку. Відповідач веде аморальний спосіб життя та перебуває в місцях позбавлення волі, неодноразово притягався як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. Враховуючи те, що відповідач не бажає виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Судом вірно було визначено найменування третьої особи як Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради. У судовому засіданні позивач, її представник, кожна окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції із Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань №4», частково заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки, хоча і неналежно виконує свої обов'язки по вихованню доньки, чому є і об'єктивні причини, проте, любить дружину, дитину та бажає, щоб у нього була сім'я. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та письмову заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України у 1991 році), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №226 (а.с.5). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неналежно виконував свої обов'язки по вихованню доньки. Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні зазначила, що позивач - її племінниця, відповідач в останнє бачився з донькою у 2014 році, знає, що він не спілкується з сім'єю, та своїх обов'язків відносно доньки не виконує. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні зазначила, що її чоловік є хрещеним батьком доньки позивача. Зазначила, що відповідач, через два місяці після народження дитини, їх покинув, та з ними не проживав, та відповідно, участі у вихованні доньки - не приймав та не приймає. Як вбачається з довідки дитячої поліклініки, дитина [PERSON], [INFO] перебуває на обліку №5 з народження; догляд за дитиною здійснює мати (а.с.38). Згідно характеристики, виданої ТОВ фірма «Ірна-1» від 06.02.2017 р., [PERSON] з 01.04.2002 року працює на посаді жиловщика м'яса, а з 31.03.2014 р. по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.39). Як вбачається з довідки, наданої Новокодацьким ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області №17 від 06.04.2017 р., [PERSON], [INFO], перебуває під вартою у зв'язку з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР №12017040690000244 від 29.01.2017 за ч.1 ст.309, ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України (а.с.28). Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №413 від 19.04.2017 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити [PERSON], батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Приймаючи до уваги зазначені норми закону, та даючи оцінку висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №413 від 19.04.2017 року, суд виходить, що зміст останнього ґрунтується лише на фактах окремого проживання матері та дитини без батька; висновок є недостатньо обґрунтованим, крім того, останній суперечить інтересам самої дитини, а думка відповідача - батька дитини, взагалі не була вислухана та прийнята до уваги; причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджував. Не містить зазначений висновок також обґрунтування, в чому саме полягає винна поведінка батька та його злісне ухилення від виховання дитини, і як наслідок позбавлення батьківських прав, який бажає виховувати дитину. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, не можна розцінювати як ухилення, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Встановлено, що відповідач хоча і неналежно виконує свої обов'язки по вихованню доньки, чому є і об'єктивні причини - перебування під вартою у зв'язку з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР №12017040690000244 від 29.01.2017 за ч.1 ст.309, ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, та враховуючи, що надані позивачем докази беззаперечно не доводять винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, та з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд не знаходить підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України для задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. - за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial