Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

У серпні 2015 року представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування свої вимог послався на те, що 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та фізичними особами. Попередньо 07.06.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 105/07-348 відповідно до умов якого банк зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 411 660 грн. Вказує, що первинний кредитор свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 411660 грн. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з [PERSON] було укладено договір поруки № 1-350 від 07.06.2007 року, відповідно до умов якого остання зобовязується перед банком за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарного боржника. Зазначає, що боржник належно не виконував взяті на себе зобовязання, тому станом на 01.08.2015 року за ним числиться заборгованість, а саме: 270282,15 грн. боргу за кредитом; 9823,34 грн. за відсотками; 709,12 грн. пені. Відтак просить стягнути солідарно з відповідачів дану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення. Пояснила, що прострочена заборгованість станом на 01.08.2015 р. по відсотках у сумі 9823,34 грн. була сплачена [PERSON] 20.08.2015 р. Натомість пеня у сумі 709,12 грн. була списана на прохання останнього 12.08.2015 р. Крім цього, додала копії платіжних квитанцій та підтвердження погашення заборгованості та зазначила, що таке погашення здійснюється за графіком, а сума буде виплачена достроково. Вважає, що заборгованість відсутня. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши інші докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положення ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Разом з тим, у статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником\~\~\~зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 07.06.2007 року Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 105/07-348, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 59400 доларів США зі сплатою 11 % річних та датою остаточного повернення кредиту 04.06.2027 року. Відповідач зобовязався сплачувати платежі з повернення кредиту та проценти за його користування щомісячно у сумах, терміни, порядку та на умовах, визначених договором, згідно з графіком погашення кредиту. 27.09.2010 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень № 3-74/10-2065 до вище вказаного кредитного договору. Відповідні зміни були внесені до кредитного договору на підставі угод від 12.10.2009 р., 28.08.2009 р., 11.04.2011 р., у результаті чого, з поміж іншого, встановлено ліміт кредитної лінії у 411660 грн. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 07.06.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 1-350, відповідно до умов якого остання поручилася за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору № 1105/07-348. Пунктом 1.3 цього договору передбачено солідарну відповідальність перед банком боржника та поручителя. На підставі договору від 28.08.2009 р. до договору поруки внесено зміни в частині розміру кредиту. 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та фізичними особами. Станом на 01.08.2015 р., як вбачається з розрахунку заборгованості, у [PERSON] існувала відповідна заборгованість на суму, котрі позивач просить стягнути. Відповідачам направлялася вимога про дострокове повернення боргу згідно листа від 12.08.2015 р. та реєстру поштових відправлень. На думку суду, розрахунок заборгованості за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може бути достатньою підставою для стягнення коштів. Крім цього, поданий розрахунок містить істотні суперечності, котрих позивачем не усунуто, у тому числі, на прохання суду. Зокрема, відповідач у судовому засіданні надала копії квитанцій № 24253 від 20.08.2015 р., № 77162 від 20.08.2015 р., № 68192 від 04.11.2015 р., від 26.02.2016 р., котрими підтверджується сплата платежів за кредитним договором. Також суд звертає уваги на пояснення відповідача щодо погашення банком пені 12.08.2015 р. За таких обставин у суду є обгрунтовані підстави вважати, що розрахунок погашення заборгованості не відповідає реальному стану останньої. Натомість позивачем в супереч вимог ст. 60 ЦПК України позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, сума стягнення не доказана належними та допустимим доказами. Разом з цим, суд критично ставиться до аргументів позивача відносно вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки відсутні докази її отримання відповідачами. З огляду на викладене, суд не вбачає порушення прав позивача, тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed