Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У серпні 2018 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19.11.2018 повністю задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.03.2011 у розмірі 115025,08 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24.02.2020 вищезазначене заочне рішення суду в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд скасовано, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 115025,08\~грн. за кредитним договором № б/н від 14.03.2011, яка складається з наступного: 5475,06 грн. заборгованість за кредитом; 109550,02 грн. заборгованість за відсотками за період з 14.03.2011 по 30.12.2017 та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 має заборгованість 115025,08 грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої просив суд розгляд справи проводити без його участі та без фіксування процесу технічними засобами. Крім того, просив відмовити у задоволенні позовної заяви та застосувати строки позовної давності. Не заперечуючи наявність договірних відносин між сторонами у справі, які випливають з кредитного договору, що є предметом позову, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що, з 2014 року він не мав можливості сплачувати грошові кошти на користь банку та виконувати умови кредитного договору. Відтак, оскільки останній платіж відповідач вніс у 2014 році, а з позовом до суду позивач звернувся лише у серпні 2018 року, то відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду. У своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач заявив про застосування судом позовної давності в даній справі, посилаючись на вимоги ст.ст.\~256-258, 261 ЦК України. Крім того, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що позивач не поніс будь-яких негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання та впродовж трьох років не звертався з вимогами щодо повернення суми кредиту, чим сприяв збільшенню відсотків за кредитним договором. Представником позивача, у свою чергу, до суду направлено відповідь на заяву про перегляд заочного рішення, в якому він заперечив аргументи відповідача та зазначив про їх необґрунтованість. Так, позивач зазначив, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 14.03.2011, згідно з якою отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір укладено за принципом договору приєднання, що передбачено ст. 634 ЦК України. При поданні заяви на отримання кредиту, відповідача ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Підписуючи заяву на отримання кредиту, відповідач [PERSON] власноруч підписався під тим, що з зазначеним документом його таки ознайомлено. Крім того, до позову додано копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка власноруч підписана відповідачем. Також у відповіді на заяву позивач зауважив, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також зазначив, що докази, які містяться в матеріалах справи, дають підстави вважати, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Договір, укладений між банком і відповідачем, ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно позовної давності по даній справі позивач зазначив, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшено до 50 років. Крім того, кредитні договори, які укладені у вигляді поновлювальної кредитної лінії, мають свої особливості в умовах дії, оскільки в такому типу договорів фактично не встановлюється жорсткий графік погашення заборгованості та розмір мінімального платежу, оскільки зобов`язання за таким договором виникають у відповідача лише після фактичного користування ним коштами на кредитній картці. З посиланням на правові позиції Верховного Суду України, позивач зазначає, що перебіг позовної давності щодо сплати кредиту в цілому в таких випадках починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії кредитної картки відповідача [PERSON] сплив в останній день 01.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 15.08.2018 року, позивач вважає не пропущеним строк позовної давності. За вказаних підстав представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. 14.03.2011 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 14). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом [PERSON] у Анкеті-заяві від 14.03.2011 (а.с. 14 зворотна сторона). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін: АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] № б/н від 14.03.2011 є договором приєднання (ст.\~634 ЦК України) і складається не лише із заяви [PERSON] від 14.03.2011, Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, а також й Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з підписом [PERSON] про ознайомлення із всіма Умовами надання кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних засобів, з якими відповідач погодився у повному обсязі та які, у тому числі, містять умови, ставки, порядок нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо (а.с. 15). Тому, суд виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену Анкету-заяву та Довідку про умови від 14.03.2011 (а.с. 14-15). Встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком, який при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи є належним допустимим доказом у цій справі (а.с. 9-12). Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі. Більш того, відповідач сам стверджує, що умови кредитного договору він виконував та лише з липня 2014 року він не мав можливості сплачувати грошові кошти. Відповідач укладення кредитного договору з Банком у суді у цій справі не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з тим, в матеріалах справи міститься Довідка про видачу кредитних карт від 19.03.2020, з якої вбачається, що [PERSON] , згідно з кредитним договором № б/н від 14.03.2011, отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 01.2015 року. Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки діяв до останнього дня 01.2015. Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті порушення [PERSON] умов кредитного договору № б\\н від 14.03.2011, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором лише станом на 31.01.2015 у вигляді тіла кредиту, відсотків, пені та комісії, а також штрафів, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача - до 01/15. Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, пені та комісії за період після 31.01.2015 (закінчення строку дії договору) і по 31.05.2018 (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди. Після спливу визначеного договором строку кредитування … право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв. Відтак, оскільки Банк не мав права нараховувати будь-які платежі відповідачу за вказаний період взагалі (окрім як в порядку ст. 625 ЦК України, яку Банк у цій справ не заявляв), тобто права Банку у цей період відповідачем не могли і не були порушені, а, відповідно, суд вважає за необхідне відмовити Банку у задоволенні позову до відповідача у цій частині у зв`язку з безпідставністю нарахування цієї заборгованості. Однак, як встановлено із розрахунку Банку (а.с. 11 зворотна сторона), станом на день закінчення дії договору 31.01.2015 заборгованість відповідача за тілом кредиту (поточна заборгованість) складала 4866,56 грн., заборгованість за тілом кредиту (прострочена заборгованість) 608,50 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 4968,05 грн., заборгованість за пенею та комісією 800,00 грн. Відтак, суд вбачає, що нарахування заборгованості в цій частині є правомірним. Разом з тим, відповідач [PERSON] у цій справі заявив про застосування строку позовної давності. В силу вимог ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором б/н від 14.03.2011 станом на день закінчення дії договору 31.01.2015 заявлена поза межами трирічного (загального) строку позовної давності до основного боргу у вигляді тіла кредиту та відсотків станом на 31.01.2015, враховуючи настання строку для виконання основного зобов`язання 31.01.2015 (закінчення строку дії договору) та дати звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом 16.08.2018, а також факт того, що вказаний строк позовної давності не переривався. Судом встановлено, що після 31.01.2015 відповідач картковим рахунком не користувався, сплати зазначеної заборгованості відповідачем на користь Банку не мали місце. Погашення за наданим кредитом востаннє зафіксовано 22.01.2014 в сумі 400,00 грн., а останнє використання кредитної картки 27.01.2014 у вигляді зняття готівкових коштів у сумі 500,00 грн. В своїх правових позиціях у справах № 6-103цс14 (Постанова від 24 вересня 2014 року) та № 6-14цс14 (Постанова від 19 березня 2014 року) Верховний Суд України, висновки якого є обов`язковими для врахування всіма судами, зазначив, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, указаного на картці. Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Висновків, щодо необхідності встановлення судом строку дії кредитної картки, яку отримав [PERSON] , дійшов також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 жовтня 2015 року. За таких обставин, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за даним позовом в частині стягнення заборгованості станом на 31.01.2015. Підстав для зупинення (ст. 263 ЦК України) або переривання (ст. 264 ЦК України) позовної давності в кредитних правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, рівно як і підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем позовної давності (ч. 5 ст. 267 ЦК України) судом не встановлено. За вказаних обставин, заява позивача про застосування позовної давності підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості у даній справі та вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. З огляду на повну відмову позивачу у задоволенні позову в даній справі, суд вважає необхідним, на підставі ст. 141 ЦПК України, покласти судові витрати на позивача АТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed