Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради, Міжрегіонального Управління державного геокадастра у м. Херсоні і Автономній Республіці Крим про визнання недійсним та скасування державного акту, визнання незаконним рішення, уточненим в ході розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником житлового будинку №22 по вул.Лісна у м.Херсоні. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 15.04.2015 року йому усунено перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] Під час виконання зазначеного рішення йому стало відомо, що відповідачка [PERSON] на підставі п.25 рішення [PERSON] міської ради від 30.03.2012 року отримала державний акт серії ЯК №310347 на право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Вважає, що будучи власником житлового будинку, саме він мав право на приватизацію земельної ділянки по вул. Лісній,22 у м.Херсоні, а тому з урахуванням уточнень до позову просив суд з підстав, визначених ст.152 ЗК України, ч.1 ст.321 ЦК України, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, виданий на імя відповідачки, а також визнати незаконним пункт 25 рішення [PERSON] міської ради від 30.03.2012 р. № 604, на підставі якого виданий спірний державний акт. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити,посилаючись на заперечення. Представники відповідачів [PERSON] міської ради та Міжрегіонального Управління державного геокадастра у м. Херсоні і Автономній Республіці Крим, належним чином повідомлені про дату слухання справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок №22 по вул. Лісній у м.Херсоні загальною площею 64,4 кв.м., житловою 32,7 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що право власності на цей будинок зареєстровано за позивачем 22.05.2014 року на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.03.2014 року. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0607га. Вказана земельна ділянка згідно державного акту серії ЯК-310347, виданого на підставі п.25 рішення [PERSON] міської ради від 30.03.2012 р. № 604 про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та передачу її у власність, належить відповідачці [PERSON] Згідно ст..40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці обєкти. Таким чином, земельна ділянка не могла бути передана особі, у якої витребувано вказаний житловий відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, за наслідком чого були відновлені майнові права за позивачем по справі. Зважаючи на те, що видача відповідачці державного акта на право власності на земельну ділянку по вул.Лісній,22 у м.Херсоні порушує права позивача, як власника житлового будинку за вказаною адресою, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання державного акта недійсним. Разом з тим, оскільки за наслідком визнання державного акту недійсним не створюються юридичні наслідки, крім тих, що повязані з його недійсністю, то відсутні підстави для одночасного визнання державного акту недійсним та його скасування, а тому в задоволенні позовних вимог про скасування спірного акту слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, суд вважає, що наявні підстави для визнання незаконним пункту 25 рішення [PERSON] міської ради від 30.03.2012 р. № 604, на підставі якого був виданий державний акт. На підставі викладеного,

Outcome: partial