Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким визнати за ним та відповідачкою право спільної сумісної власності на станцію технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 489,8 квадратного метра, що розташована по вул. Осмолодська, 10, у смт. Брошнів-Осада, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, здійснити реальний поділ зазначеного нерухомого майна між ним та відповідачкою, як колишнім подружжям, виділивши йому у власність 1/2 частину зазначеного нерухомого майна, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи визначена першому співвласнику. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що з 18 серпня 1998 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який у серпні 2016 року розірвано у судовому порядку. Спочатку сімейні стосунки між ними ґрунтувалися на взаєморозумінні. Вони з дружиною спільно виховували доньку [PERSON], [INFO], жили у будинку батьків відповідачки у с. Брошнів. Він особистою працею та значними матеріальними затратами здійснив покращення зазначеного будинку, дбаючи про добрі умови проживання його дружини та дочки. Він працював за кордоном, заробляв кошти та утримав сімю на належному рівні. У 2003 році він отримав право на постійне проживання в Іспанії, куди їздить на роботу і по даний час, здійснюючи перевезення пасажирів та багажу з України в Іспанію і навпаки. З дитинства він любить техніку, ще не будучи одруженим здійснював ремонти мотоциклів та авто, має відповідну спеціальність. Тому він вирішив збудувати станцію технічного обслуговування автомобілів, оскільки це була його мрія, його улюблена справа. Він у цей бізнес вкладав всі свої сили і кошти, коли не вистачало ресурсів, отримував у Іспанії кредити, звідти привозив будівельні матеріали, мастила, запчастини. Земельну ділянку для будівництва йому відпустив його товариш [PERSON], у якого вона на той час була в оренді. Починаючи від отримання в оренду землі і закінчуючи введенням в експлуатацію об»єкта, він все робив сам, оформляв дозвільні документи, замовляв виготовлення проектів, наймав майстрів, підбирав і вчив спеціалістів по ремонту, взяв в оренду відповідне обладнання. З початку роботи станції і по сьогоднішній час на рівні з майстрами він там працює особисто, здійснює ремонти техніки, тому що він це вміє і любить робити. Оформляти документи на себе він не міг, бо офіційно працював у Іспанії, а тому вони з дружиною вирішили оформляти документи на дружину. Він зареєстрував її приватним підприємцем, спочатку по випічці пиріжків, щоб платити менший податок, а після вводу об»єкта в експлуатацію їй було відкрито вид діяльності - технічне обслуговування автомобілів. З дружиною була домовленість, що для неї будується готельно-ресторанний бізнес, з цією метою на другому поверсі було спроектовано та збудовано приміщення під ресторан та під готельні номери. Для організації такого бізнесу на даний час приміщення готові, тільки організовувати і працювати. Дружина будівництвом не цікавилася, за її дорученням всі документи виготовляв та отримував він, за неї підписував усі необхідні документи. Після введення в експлуатацію об»єкта, дружина працювала на станції, здійснювала замовлення та видачу спеціалістам фільтрів та мастил, отримувала виручку за проведені роботи, яка використовувалася для потреб сім»ї. На даний час він зареєстрований приватним підприємцем, сплачує відповідні податки та хоче офіційно займатися улюбленою справою на Україні. Не заперечує, що у період будівництва спірного об»єкта дружина також працювала за кордоном, він допоміг їй оформити право на працю в Іспанії. Зароблені кошти вона також частково вкладала у будівництво. Отже перебуваючи у шлюбі вони з відповідачкою за спільні сімейні кошти збудували СТО, що була зареєстрована за відповідачкою, створивши спільну сумісну власність. Впродовж усього часу від моменту прийняття рішення про будівництво СТО і до введення її в експлуатацію, організації бізнесу, обслуговування та утримання приміщення він сам безпосередньо не тільки займався підготовкою і виготовленням дозвільної, проектної та іншої документації, значну частину якої погоджував і підписував особисто, але й замовляв, придбавав та привозив будівельні та інші матеріали та комплектуючі, винаймав робітників і спеціалістів для будівництва і облаштування СТО, організовував та контролював їх роботу. Він власними коштом оплатив навчання спеціалістів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі після закінчення навчання за домовленістю з ним виконували ремонтні роботи автомобілів на СТО, хоч договори з ними, як з приватними підприємцями, формально були укладені з [PERSON], як з власником СТО. Маючи відповідну кваліфікацію та професійні навички, на даний час він особисто здійснює діяльність як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Відповідачка особисто не цікавилася процесом будівництва СТО, не замовляла і не привозила матеріалів і не наймала працівників чи спеціалістів по будівництву, електрифікації, водопостачанню, не має жодної кваліфікації, пов'язаної з ремонтом і обслуговуванням автомобілів, ніколи не проводила жодних найпростіших і найлегших ремонтних чи обслуговуючих робіт, оскільки робити цього вона просто не вміє. З 2014 року вона взагалі виїхала на роботу в Іспанію, бізнесом управляв він. Звітність за відповідачку у податкову здавав підприємець [PERSON] та з виручки СТО сплачував за неї податки. У 2016 році, коли між ними в сім»ї виникли неприязні відносини, що призвели до розірвання шлюбу, відповідачка взагалі мала намір припинити роботу СТО, намагалася вигнати звідти спеціалістів, відключити електропостачання, незважаючи на зимовий період, що могло призвести до пошкодження майна. Вона розірвала РЕМ договір на електропостачання мотивуючи тим, що припинила підприємницьку діяльність. Тому електропостачання станції він здійснює через сусіднє підприємство, домовившись про це з сусідом. Зважаючи на такі обставини, вважає, що СТО необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя, з виділенням належної йому частки з подальшою державною реєстрацією речового права власності на нерухоме майно. Згідний здійснити відповідачці компенсацію вартості, що перевищує реально отриману ним частку над ідеальною у розмірі 69891 гривні 55 копійок негайно, після вступу рішення у законну силу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з»явилася, її інтереси у судовому засіданні представляв за угодою на представництво адвокат [PERSON] У своєму письмовому запереченні на позов вона зазначила, що з метою зайняття підприємницькою діяльністю, 09 січня 2008 року зареєструвалась фізичною особою підприємцем. Також у 2008 році вона звернулась до селищної ради з заявою про виділення земельної ділянки, рішенням селищної ради від 31 липня 2008 року їй було дано дозвіл на отримання земельної ділянки в оренду. В листопаді цього ж року було встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки, на якій вона мала будувати СТО. Рішенням Брошнів - Осадської селищної ради від 28 травня 2010 року № 256/21-2010 було затверджено виготовлений нею проект відводу земельної ділянки, та на підставі даного рішення вона, як приватний підприємець, уклала договір оренди земельної ділянки від 01 червня 2010 року. Тобто, станція технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська, 10, в смт. Брошнів - Осада була збудована нею, як приватним підприємцем для зайняття підприємницькою діяльністю, знаходиться на земельній ділянці, орендарем якої є вона, як приватний підприємець, та в якій вона цю діяльність здійснює, згідно свідоцтва платника єдиного податку. Вважає, що таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] щодо визнання за ним права на ? частину спірного майна. Адже такий поділ фактично унеможливить використання належного їй майна для здійснення підприємницької діяльності. Для мирного вирішення спору вона готова подарувати спірну СТО дочці [PERSON]. [PERSON] такий варіант вирішення спору не прийнятий позивачем. Вважає, що будь яких підстав для визнання СТО спільною власністю подружжя немає та просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник позивачки [PERSON] позову не визнав та пояснив, що СТО дійсно збудована на спільні кошти подружжя, однак вона збудована для ведення підприємницької діяльності [PERSON], яка є приватним підприємцем, на наданій саме їй для ведення підприємницької діяльності земельній ділянці, а тому підстав для задоволення позову та визнання даного об»єкта нерухомості спільною сумісною власністю подружжя та його реального розподілу немає. Не заперечує, що відповідачка не має професійних навичок для здійснення ремонту автомобілів і що організацією цього бізнесу займався позивач, однак вважає, що це він робив, як чоловік, допомагаючи своїй дружині. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що працював селищним головою смт. Брошнів - Осада. Йому відомо, що на місці, де колись проходила вузькоколійка, у смт. Брошнів Осада по вулиці Осмолодській підприємець [PERSON] орендував у селищної ради земельну ділянку для будівництва автомийки. [PERSON] потім [PERSON] дану земельну ділянку відступив [PERSON] Останній займався оформленням документів для оренди земельної ділянки під будівництво СТО, був на сесії селищної ради, займався вирішенням всіх питань, що виникали у процесі оформлення документів про передачу землі в оренду для даного будівництва. Йому не відомо, від чийого імені була написана заява про надання земельної ділянки в оренду для будівництва СТО, однак [PERSON] жодного разу не була на засіданнях сесії селищної ради, на яких вирішувалися повязані з цим питання, та не була присутня під час роботи відповідних комісій селищної ради, всім займався виключно [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться СТО, спочатку була виділена йому і він мав намір збудувати на ній автомийку. [PERSON] у нього вже був бізнес, тому на прохання позивача він відмовився від вказаної земельної ділянки і її було передано [PERSON] Позивач на той час мав прописку в Іспанії, тому всі документи оформив на свою дружину [PERSON] Під час будівництва СТО саме позивач здійснював у нього замовлення будівельних матеріалів: ракушняку, цегли тощо. Позивач також здійснював оплату за отримані замовлення, займався будівництвом особисто, неодноразово радився з ним як краще зробити, які матеріали використовувати. Колись, ще до того, як поїхати у Іспанію, [PERSON] ремонтував йому машину, він з дитинства займається ремонтами автомобілів, тому що на цьому розуміється, це була його ідея будувати СТО. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що виготовляла проект станції технічного обслуговування автомобілів у смт. Брошнів - Осада по вул. Осмолодська,10. Замовником проекту була [PERSON], однак на підставі довіреності всіма, повязаними з виготовленням проекту питаннями, займався [PERSON], який надав всі необхідні документи та після виготовлення проекту затвердив його. З [PERSON] вона не узгоджувала будь-які питання проектування і внесення змін у проект. Свідок [PERSON] дав показання про те, що будівництво СТО розпочалося у 2008 році. Він на той час працював менеджером у компанії по встановленню кліматизаційних систем «Клімат-Стандарт». [PERSON] запросив його, як спеціаліста, для встановлення кліматизаційної системи СТО. Вони з позивачем познайомилися безпосередньо на обєкті. Саме [PERSON] здійснив замовлення технічного завдання на проектування системи вентиляції СТО. Після здійснення 70-80% монтажу [PERSON], в межах домовленості, здійснив оплату за виконані роботи. Свідок [PERSON] дав показання про те, що проживає неподалік спірної СТО. Колись на тому місці, де не даний час знаходиться СТО, проходила вузькоколійка, потім був пустир. З самого початку будівництва СТО він постійно бачив на місці будівництва [PERSON], який контролював усі роботи, починаючи з траншеї для фундаменту. Дружину [PERSON] він побачив на СТО вже після закінчення будівельних робіт. [PERSON] контролював процес будівництва, поставляв будівельні матеріали, а також допомагав робітникам особисто виконувати будівельні роботи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що проживає у смт. Брошнів - Осада по сусідству з СТО. Йому відомо, що [PERSON] самостійно займався будівництвом СТО, [PERSON] участі у цьому не приймала. На даний час [PERSON] постійно працює на СТО, займається веденням справ. [PERSON] він бачив на СТО зрідка, керівництво станцією здійснює [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що у смт. Брошнів-Осада має цех по виробництву меблів, який знаходиться біля СТО. На той час, коли будівництво СТО тільки розпочалося, його цех уже функціонував. [PERSON] перебував з ним у дружніх стосунках. Він дозволяв [PERSON] використовувати електроенергію з його цеху для виконання будівельних робіт. Він бачив [PERSON] на СТО, однак йому відомо, що справами керував і керує на даний час саме [PERSON] То є його справа і він там є постійно. Зокрема позивач здійснював у нього замовлення меблів для СТО, на даний час знову використовує електрику. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що у 2010-2011 роках він займався підприємницькою діяльністю - здійснював продаж пиломатеріалів. [PERSON] здійснював у нього замовлення пиломатеріалу для будівництва СТО, проводив оплату за нього. Інколи він користується послугами СТО, обслуговує на ній власний автомобіль. Всі повязані з цим питання він вирішує з [PERSON], який є власником СТО. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що займається виготовленням пластикових вікон і дверей. [PERSON] замовляв у нього вікна та двері для своєї СТО. Під час виконання робіт по установці вікон та дверей СТО всі роботи контролював виключно [PERSON], [PERSON] будь якої участі в цьому не приймала. [PERSON] також здійснив оплату замовлень. Аналогічні показання у судовому засіданні дав свідок [PERSON], який займався монтажем вікон та дверей на СТО. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що раніше займався встановленням систем опалення та водопостачання. [PERSON] звертався до нього і він здійснював на СТО роботи по встановленню водопроводу та каналізації. [PERSON] контролював всі технічні питання та здійснював оплату замовлення. Свідок [PERSON] у судовому зсіданні дав показання про те, що здійснював роботи по встановленню електропроводки на СТО. Замовлення робіт, контроль за їх виконанням та оплату здійснював [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працював у [PERSON] на будівництві СТО. Йому відомо, що будівельні матеріали для будівництва СТО позивач замовляв особисто у підприємця [PERSON], а дещо привозив з Іспанії. Контроль за будівництвом здійснював [PERSON] [PERSON] на будівництві він бачив лиш декілька разів. Всі питання, що виникали під час будівництва вирішував виключно [PERSON], який також проводив розрахунок з ним та іншими робітниками за виконані роботи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що за замовленням [PERSON] здійснював роботи по будівництву другого та третього поверху СТО. [PERSON] здійснював контроль за проведенням робіт, займався поставкою необхідних будівельних матеріалів. Всі питання обговорювалися та узгоджувалися виключно з [PERSON] [PERSON] участі у будівництві не приймала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2009-2010 роках працював у [PERSON] на будівництві СТО. Його найняв позивач робітником під час будівництва другого та третього поверху станції. [PERSON] здійснював контроль за будівництвом, [PERSON] на території він бачив тільки один раз. Аналогічні показання у судовому засіданні дав [PERSON], який також працював найманим робітником під час будівництва другого та тертого поверху СТО. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що з 2011 року працював у [PERSON] на СТО та займався наданням послуг по ремонту автомобілів. Перед початком роботи [PERSON] оплатив йому спеціальні двотижневі курси у м. Чернівці. Справами на СТО керував [PERSON], який організовував роботу, наймав робітників, тощо. [PERSON] займалася магазином, приймала замовлення та отримувала виручку. Вона не займалася організацією роботи СТО, не цікавилася їхньою роботою, це все були питання [PERSON] Потім [PERSON] поїхала у Іспанію і її функції виконували робочі СТО, зокрема і він брав виручку та віддавав [PERSON] Виявилося, що після того, як функції [PERSON] почали виконувати робочі, за таку ж кількість проведених ремонтних робіт була більша виручка. Свідок [PERSON] що є родичем відповідачки, у судовому засіданні дав показання про те, що працює на СТО з червня 2014 року, оформлений як приватний підприємець по договору з [PERSON] [PERSON] на роботу його приймав [PERSON], тому що керівництво СТО постійно здійснював саме [PERSON], саме він займається веденням документів, підбором працівників, замовляє їм спецодяг, здійснює їх навчання, разом з ними працює. Коли виникло питання про прийом його на роботу на СТО, то [PERSON] сказала почекати, поки приїде з Іспанії [PERSON], прийти на наступний тиждень. По приїзді з Іспанії [PERSON] з ним зустрівся, обговорив усі питання роботи та прийняв на роботу. Наталія не перечила, навпаки погодила це питання з [PERSON]. [PERSON] займалася магазином, здійснювала продаж запчастин до автомобілів, приймала замовлення. У 2015 році [PERSON] поїхала у Іспанію, і він здійснює і її функції у магазині та платив з неї податки з виручки. Відсутність відповідачки на роботі СТО ніяк не відзначилася У минулому році [PERSON] приїхала з Іспанії та хотіла припинити роботу СТО, закрила станцію та не пустила їх на роботу, зимою хотіла відключити світло, щоб усе замерзло. [PERSON] [PERSON] повернув усе на своє місце і він продовжує працювати. Вислухавши сторін, свідків та вивчивши матеріали суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 18 серпня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 5 [PERSON] 1). У 2003 році позивач [PERSON] отримав дозвіл на постійне місце проживання в Іспанії, що підтверджується копією його паспорта з відповідною відміткою (а. с. 4 [PERSON] 1). Відповідачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець з 09 січня 2008 року. Видами її підприємницької діяльності є: технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для транспортних засобів, діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування, надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, технічні випробування та дослідження, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та копією свідоцтва платника єдиного податку (а. с. 20, 122-125, [PERSON] 1). У листопаді 2008 року на виконання рішення Брошнівської селищної ради від 31 липня 2008 року комісією селищної ради встановлено і закріплено межі земельної ділянки підприємця [PERSON] під будівництво станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська у смт. Брошнів-Осада із землекористування селищної ради загальною площею 0,0422 га, що підтверджується актом встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування (а. с. 21, [PERSON] 1). Рішенням Брошнів-Осадської селищної ради від 20 травня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення підприємцю [PERSON] земельної ділянки площею 0,0422 для будівництва станції технічного обслуговування автомобілів та надано відповідачці зазначену земельну ділянку за ставкою орендної плати 6,90% від грошової оцінки земельної ділянки для комерційного використання, що підтверджується копією витягу з рішення Брошнів - Осадської селищної ради від 20 травня 2010 року № 256/21-2010 (а. с. 22 [PERSON] 1). На підставі зазначеного рішення селищної ради між відповідачкою та селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 20 років, що підтверджується копією зазначеного договору від 01 червня 2010 року (а. с. 23-26 [PERSON] 1). На вказаній земельній ділянці по вул. Осмолодська, 10, у смт. Брошнів-Осада на даний час знаходиться станція технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 489, 8 метра квадратного, право власності на яку оформлено за відповідачкою, що підтверджується копією технічного паспорта на виробничий будинок, виданого ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 38-42), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24 травня 2013 року (а. с. 6) та копією [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3891280 від 24 травня 2013 року (а. с. 7 [PERSON] 1). Довіреністю від 30 травня 2007 року відповідачка [PERSON] уповноважила позивач [PERSON] бути її представником при вирішенні будь-яких питань, що будуть її стосуватися, зокрема щодо оформлення приватизації нерухомого майна: земельної ділянки, що знаходиться у смт. Брошнів-Осада та оформлення документів на будівництво, що підтверджується копією довіреності (а. с. 196, [PERSON] 1). Проект станції технічного обслуговування автомобілів у смт. Брошнів-Осада по вул. Осмолодська затверджений позивачем [PERSON] 25 вересня 2009 року, що підтверджується копією проекту станції, виданого ПП «Корал» на замовлення [PERSON] (а. с. 197-236, [PERSON] 1). Позивач [PERSON] виступав замовником вікон, дверей, гаражних воріт, тощо для спірної станції, що підтверджується копіями комерційних пропозицій (накладних) (а. с. 237 242, [PERSON] 1). Відповідачка, як субєкт підприємницької діяльності, уклала договір про надання послуг з технічного обслуговування автомобілів із ДП «Осмолодське лісове господарство», договір підписаний [PERSON], що підтверджується копією договору № 45 від 16 червня 2014 року (а. с. 243, 244 [PERSON] 1). [PERSON] навчався в професійно технічному училищі № 9 з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1995 року по професії слюсар механо - складальних робіт, електро -газозварник, що підтверджується копією довідки № 68, виданої Брошнівським професійним лісопромисловим ліцеєм 14 лютого 2016 року (а. с. 194, [PERSON] 1). З 09 лютого 2017 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, з видом економічної діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 195 [PERSON] 1). Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання, за спільні кошти, вони збудували приміщення станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Осмолодська,10, у смт. Брошнів-Осада. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за відповідачкою, як за фізичною особою. Приміщення введене в експлуатацію та використовується для підприємницької діяльності. Позивач здійснив усі необхідні організаційні роботи по оформленню земельної ділянки, виготовленню проектної документації, будівництва станції технічного обслуговування автомобілів та введення її в експлуатацію, організував роботу СТО та здійснює керівництво нею, має відповідні професійні навики по ремонту автомобілів, зареєстрований як приватний підприємець з даним видом діяльності. На час перебування у шлюбі прибуток від діяльності сторони використовували спільно, на даний час шлюб між сторонами розірваний, даним видом діяльності займається тільки позивач, відповідачка у 2014 році виїхала на роботу в Іспанію і з того часу фактично припинила свою підприємницьку діяльність у спірному приміщенні. За змістом статті 60 СК України\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України\~). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України\~, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у\~статті 69 СК України\~. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України\~), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України\~). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України\~. [PERSON] з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України\~). Згідно зі\~статтею 52 ЦК України, \~фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємця) вважається спільним\~\~майном подружжя, як і інше майно, набуте у період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємця) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі 6-1109цс15та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що спірна станція технічного обслуговування автомобілів збудована за спільні кошти позивача та відповідачки, як подружжя за період перебування у шлюбі, тому даний об»єкт нерухомості є спільним майном подружжя, тобто обєктом спільної сумісної власності. Відповідно до змісту ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України \~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а згідно ч.2 цієї ж норми якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ часток (поділ) станції технічного обслуговування автомобілів, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки, як подружжя є можливим і кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину СТО із самостійним виходом, тобто існує технічна можливість його переобладнання на дві відокремлені частини, що підтверджується висновком № 0062/12-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 06 грудня 2016 року (а. с. 56). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на даний час зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Крім того він створив даний бізнес, особисто контролює діяльність та належне функціонування станції технічного обслуговування автомобілів, має відповідні професійні навики, пройшов навчання та є спеціалістом з ремонту та обслуговування транспортних засобів, що дозволяє дійти висновку про те, що позивачу слід присудити частину спірного майна, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи виділена першому співвласнику, оскільки саме цю частину СТО він використовує у своїй професійній діяльності. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не надала суду будь-яких доказів того, що спірна станція технічного обслуговування автомобілів збудована та введена в експлуатацію винятково за її особисті кошти, отримані від її підприємницької діяльності, тому у суду відсутні будь-які правові підстави для прийняття рішення про відмову відповідачу у позові та залишення об»єкта нерухомості у власності відповідачки. Відповідачка також не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів про те, що є спеціалістом з ремонту і обслуговування автомобілів, і взагалі не заявляла про своє переважне право на частину приміщення, де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, чи про готовність здійснити доплату позивачу, за перевищення реальної частки над ідеальною, при присудженні їй даної частини приміщення. Зважаючи на те, що відповідачка, за видом своєї економічної діяльності, як приватний підприємець має право займатися ресторанним бізнесом чи здавати приміщення в оренду, що друга частина приміщення може бути використана для здійснення такої підприємницької діяльності, що позивач готовий сплатити їй вартість реально недоотриманої частки, суд приходить до висновку, що за відповідачкою слід визнати право власності на частину спірного майна, яка згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи виділяється другому співвласнику, з присудженням їй грошової компенсації у звязку зі реально отриманою меншою часткою майна в натурі на 5%. При прийнятті рішення суд відкидає доводи представника відповідачки про те, що приміщення неможливо розділити між сторонами, оскільки воно знаходиться на земельній ділянці, наданій в оренду відповідачці як приватному підприємцю, оскільки після реєстрації сторонами у встановленому законом порядку своїх часток, договір оренди землі підлягає відповідним змінам. Відповідно до статті 88 ЦПК України, \~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді часткової сплати судового збору та оплати за проведення експертизи. За таких обставин суд вважає, що з позивача та відповідачки у доход держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру часток присудженого їм майна. При цьому розмір судового збору, який слід стягнути з позивача слід зменшити на 551 гривню 20 копійок, оскільки ця сума ним була сплачена при подачі позову до суду. Крім того з відповідачки на користь позивача слід стягнути половину витрат на оплату за проведення експертизи.

Outcome: approved