Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS]. Державний акт на право власності він отримав ще в 1996 році. У 2013 році він звернувся до проектного інституту для присвоєння кадастрового номеру. Однак, відділом держземагенства було відмовлено в присвоєнні кадастрового номеру через включення частини його земельної ділянки до земельної ділянки відповідача. Накладення земельних ділянок відбулось через допущені помилки при виготовленні державного акту відповідача. Просив суд відновити межу між земельною ділянкою [ADDRESS] і перебуває в його власності та земельною ділянкою [ADDRESS] і перебуває у власності [PERSON]. Згідно з даними земельно-кадастрової документації станом на 11 вересня 1996 року. При розгляді справи позивач позовні вимоги уточнив на підставі проведеної судової експертизи. Просив суд відновити межу між земельною ділянкою [ADDRESS], яка перебуває у власності [PERSON], та земельною ділянкою [ADDRESS], яка перебуває у власності [PERSON] згідно з даними земельно-кадастрової документації, а саме: межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] проходить між поворотними точками 1 (координати Х 566 310,990 - Y 361 895.580) і 4 (координати Х 566 294,120 - Y 361 937,250) згідно з технічної документації на земельну ділянку [ADDRESS] і поворотними точками 1 (координати Х 566 294,120 - Y 361 937,250) і 7 (координати Х 566 311,000 - Y 361 895.620) згідно технічної документації на земельну ділянку [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті за проведену судову експертизу. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала в частині відновлення меж. Щодо розподілу судових витрат шляхом покладення на відповідача витрат за проведену експертизу, оскільки відповідачка людина похилого віку та немає відповідних коштів. У судове засідання представники управління Держземагенства в Києво-Святошинському районі Київської області, Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №6-10/84 від 27 липня 1995 року передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,146 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 11 вересня 1996 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,146 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №6-10/84 від 27 липня 1995 року передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 11 вересня 1996 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації в м. Києві. 19 листопада 2013 року Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13051163 від 19 листопада 2013 року. За зверненням [PERSON] були проведені землевпорядні роботи. При проведенні робіт по внесенню даних до державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,146 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спеціалістами Київського інституту землеустрою виявлено, що дана земельна ділянка накладається на суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:006:5004, яка належить [PERSON]. Дана обставина унеможливлює подальшу реєстрацію земельної ділянки [PERSON] та присвоєння кадастрового номеру. З листа управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 07 жовтня 2013 року вбачається, що реєстрація та присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку [PERSON] неможлива через наявний земельний спір з сусідом [PERSON] Відповідно до висновку експерта №8129, складеного 15 серпня 2014 року експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається, що при співставленні координат кутів зовнішніх меж земельних ділянок: 0,146 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON]; та 0,150 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинку площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], - встановлено накладення ділянок. Площа накладення становить 32,31 кв.м та має трацеподібну форму в плані. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що виявлена фактична невідповідність конфігурації земельних ділянок, що полягає у невідповідності розмірів земельних ділянок, які відображені в державних актах, тим, що були виявлені під час проведення нового вимірювання даних земельних ділянок. В державних актах вказана одна площа землі кожного виду, а в дійсності вона інша, розміри (межі) кожної із земельних ділянок, які відображені у державному акті, не відповідають фактичному користуванню, що підтверджено висновком експерта. Пунктом 2.6. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року передбачено, що кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.9 «Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Вказані помилки призводять до порушення права власності. Зміст технічної документації на державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відповідачці по справі через допущені помилки суперечить вказаним вимогам щодо недопущення в ньому помилок, а тому вимоги до технічної документації по акту не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону щодо їх змісту, тому позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved