Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 2000,00 грн. починаючи з дати подання позову і довічно. В обґрунтування позову вказав, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні ПФУ м.Харкова та отримує пенсію, розмір якої складає 6 582,83 грн., інших джерел доходу немає. Також зазначив, що проживає один, має значні проблеми зі здоров'ям, а саме цукровий діабет 2 ступеню, внаслідок чого вимушений двічі на рік проходити стаціонарний курс лікування та кожного дня вживати дорогі ліки. Сукупна місячна вартість таких ліків для підтримки нормального рівня цукру на місяць становить 7 000,00 грн., що підтверджується чеками. Посилається на те, що частину отримуваної пенсії витрачає на оплату комунальних послуг, які складають 600-700 грн. влітку та 100-1200 в зимовий період. Таким чином щомісячно на лікування та утримання майна витрачається 8000,00 грн., а з урахуванням витрат на харчування ця сума зростає до 8500,00 грн. щомісячно, навіть при максимальній економії. Зважаючи на вказане, позивачу не вистачає коштів на нормальний рівень життя, у зв'язку з чим він був вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначили, що позивач може користуватися можливістю щодо отримання соціальних ліків. Крім того, просили врахувати, що розмір щомісячної пенсії [PERSON] майже у три рази перевищує мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що спростовує посилання на скрутне матеріальне становище позивача. Крім того, зауважив, що сплата [PERSON] неспожитих комунальних послуг у розмірі 1000,00 грн. є безпідставною, оскільки ні позивач ні відповідач, у зазначеній в позові квартирі не мешкають. Вислухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.05.1975 року (а.с. 5). Також судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні ПФУ м.Харкова та отримує пенсію, розмір якої складає 6 582,83 грн. (а.с. 26). Згідно довідки №1495, виданої начальником відділку №27 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. З наданої суду медичної документації вбачається, що позивач має діагноз: цукровий діабет ІІ тип. (а.с.10-12). У судовому засіданні в якості доказів позивачем суду надано: копії фіскальних чеків на придбання лікарських препаратів та медичних послуг у період з листопада 2018 року - січень 2019 року на загальну суму 6229,77 грн.; копії фіскальних чеків на продукти у період з листопада 2018 року - січень 2019 року на загальну суму 4334,11 грн. Крім того, у позивача діагностовано пухлину на губі, що підтверджується випискою №2099 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з обласного центру онкології. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Як на підставу заперечень проти заявленого позову, відповідач [PERSON] посилався на те, що його батько - позивач [PERSON] не потребує додаткової матеріальної допомоги з його боку у зв'язку з тим, що отримує достатні соціальні виплати від держави, а саме пенсію за віком, має у власності нерухоме майно. Разом з тим, суд не може погодитися зі запереченнями відповідача в частині достатності матеріального забезпечення батька, оскільки як встановлено з медичної документації долученої до позовної заяви, [PERSON] має захворювання: цукровий діабет ІІ тип, внаслідок чого останній змушений нести постійні витрати на придбання лікарських засобів. Крім того, суд вважає, що дохід відповідача є достатнім для надання матеріальної допомоги батькові, оскільки як встановлено судом відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, працює на посаді машиніста електровоза у СП «Синельниківське локомотивне депо «Регіональна філія «Придніпровська залізниця «ПАТ «Українська залізниця», середній розмір заробітної плати останнього за останні 11 календарних місяців становить 12 881, 82 грн. Крім того, судом встановлено, що з вересня 2018 року [PERSON] за власної ініціативи припинив надання будь-якої, в тому числі матеріальної, допомоги батькові. За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено підстав для звільнення відповідача, як сина від утримання батька, як непрацездатної особи, обов'язок по утриманню якого покладено на нього згідно чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання. Відповідно до ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов у заявленому розмірі та стягувати з відповідача аліменти починаючи з дати пред'явлення позову до суду. Задовольняючи позов суд враховував вимоги Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивачем вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги обґрунтовані належним чином та підтверджені, в матеріалах справи наявний договір від 12.06.2018 про надання правової допомоги, укладений між [PERSON] та [PERSON], розрахунком вартості правничої допомоги, копіями квитанцій про сплату витрат на правову допомогу відповідно до договору від 12.06.2018 про надання правової допомоги та зазначені надані послуги з розрахунком їх вартості, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та згідно з Законом України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved