Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог просив скасувати наказ про звільнення №8-к від 26 липня 2017 року, поновити його на роботі на посаді начальника технічного та господарського відділу [PERSON] міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів, виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 14245,36 грн. Посилався на те, що наказом № 10-к від 09.04.2015 р. його було прийнято на роботу на посаду начальника відділу технічного та господарського обслуговування в [PERSON] міжрегіональний центр професійної реабілітації інвалідів. Наказом №8-к від 26.07.2017 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпГІ України у звязку зі скороченням посади. Вважає наказ про звільнення з роботи незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не було прийнято рішення про скорочення штатної посади, його не було попереджено про наступне звільнення, не було враховано переважне право на залишення на роботі, не були запропоновані інші рівноцінні посади, не було згоди профспілкового комітету на його звільнення. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники відповідача [PERSON] обласної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] комісії [PERSON] міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 10-к від 09.04.2015 р. [PERSON] було прийнято на роботу на посаду начальника відділу технічного та господарського обслуговування [PERSON] міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації. Наказом Міністра соціальної політики України №1252 від 31 жовтня 2016 року були затверджені примірні штатні нормативи чисельності працівників центру професійної реабілітації для осіб з інвалідністю та визнані такими, що втратили чинності попередні накази про затвердження типових штатів працівників центру (а.с.64-71). Даним наказом посада начальника відділу технічного та господарського обслуговування передбачена лише при кількості осіб з інвалідністю в реабілітаційній установі понад 101 особу. На виконання наказу Міністра соціальної політики України наказом директора [PERSON] міжрегіонального центру професійної реабілітації інвалідів Департаменту соціального захисту населення [PERSON] обласної державної адміністрації №49 від 24 квітня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» були внесені зміни до штатного розпису. У зв»язку з відсутністю в наказі Мінсоцполітики від 31 жовтня 2016 року №1252 посади «начальника відділу технічного та господарського обслуговування» при кількості осіб з інвалідністю у Центрі до 100 осіб вирішено скоротити зазначену посаду з 26 квітня 2017 року (п.3 Наказу). Відділу кадрів запропоновано переведення [PERSON], який займав посаду начальника відділу технічного та господарського обслуговування, за його згодою, на вакантні посади Центру. У разі відмови від переведення підготувати документи для скорочення [PERSON] та звільнити його за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.72-75). 24 квітня 2017 року директор БМЦПРІ звернувся з поданням до голови профкому про погодження змін в штатному розписі (а.с.76). Наказом від 26 квітня 2017 року №53 «Про скорочення штату працівників» у термін до 26 травня 2017 року слід попередити [PERSON] про можливе його вивільнення та запропонувати переведення за його згодою на іншу вакантну посаду. У разі відмови від переведення або браку вільних посад в термін до 12 липня 2017 року підготувати проект наказу про звільнення [PERSON] Звільнення [PERSON] провести відповідно до вимог діючого законодавства, з дотриманням відповідних пільг та компенсацій (а.с.79). З акту від 26 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом №53 від 26 квітня 2017 року (а.с.80). З протоколу засідання профспілкового комітету БМЦПРІ №83 від 26 квітня 2017 року вбачається, що профспілковий комітет погодив звільнення позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.77-78). На даному засіданні був присутній позивач, його було ознайомлено з поданням адміністрації про скорочення посади та запропоновано посаду 0,5 ставки фахівця з державних закупівель та 0,5 ставки методиста. 27 квітня 2017 року [PERSON] було попереджено про наступне звільнення з 26 липня 2017 року та запропоновано вакантну посаду фахівця з державних закупівель, проте позивач відмовився підписувати дане попередження, про що був складений відповідний акт (а.с.81, 83). 12 травня 2017 року до територіального органу Державної служби зайнятості був направлений звіт інформацію про заплановане вивільнення працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с.84). Листом від 22 червня 2017 року №0/201 позивачу повторно були запропоновані вакантні посади фахівця з державних закупівель, заступника головного бухгалтера, методиста та попереджено позивача, що в разі відмови від переведення на одну з цих посад, він підлягає звільненню. З даним листом позивач був ознайомлений 22.06.2017 року, про що свідчить його підпис (а.с.25). 22 червня 2017 року заступник директора БМЦПРІ повторно направив подання до профспілкової організації про дачу згоди на звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України з 26 липня 2017 року (а.с.86). 06 липня 2017 року профспілковий комітет на своєму засіданні розглянув зазначене подання та надав згоду на звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України з 26 липня 2017 року (а.с.88). Наказом в.о.директора БМЦПРІ №8-к від 26 липня 2017 року [PERSON] звільнений з роботи з посади начальника відділу технічного та господарського обслуговування за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням посади (а.с.26). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом\~ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Статтею 43 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). У п.19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9\~„Про практику розгляду судами трудових споріврозяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Судом встановлено, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. А тому доводи позовної заяви про те, що не було прийнято рішення щодо скорочення штату є безпідставними. З матеріалів справи також вбачається, що позивача не менше ніж за два місяця було попереджено про наступне звільнення, йому були запропоновані всі вакантні посади, які би він міг займати. Профспілковим комітетом була надана згода на його звільнення та була надіслана інформація про наступне звільнення до центру зайнятості. За таких обставин суд вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому позов в частині скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі є безпідставним та задоволенню не підлягає. Позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідним від позовної вимоги про поновлення на роботі, а тому в його задоволенні також слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України,

Outcome: dismissed