Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 03 січня 2018 року в м.Вишневе поблизу повороту до АГК «Озерний», що по вул.Київська, 1б, водій автомобіля Peugeot Partner [PERSON] , рухаючись зі сторони м.Києва у напрямку м.Боярка допустив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті чого йому було завдано тілесних ушкоджень, які віднесено до середньої тяжкості. Було порушено кримінальне провадження та його визнано потерпілим. Через отримані ушкодження він перебував на лікуванні, тому йому завдано матеріальної шкоди, як на лікування, так і на проїзд, в загальному розмірі 49 975,84 грн. Після даної пригоди він має порушення опорно-рухового апарату, не має можливості вести повноцінний спосіб життя, погіршився, сон, неспроможний виконувати фізичну роботу, відчуває біль, постійно вживає обезболюючі препарати. Тому неправомірними діями відповідача йому також заподіяна і моральна шкода, яку оцінює в розмірі 100 000 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 49 975,84 грн. та на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. 22 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з даним позовом [PERSON] вказав, що дійсно згідно фабули справи: 03 січня 2018 року в м.Вишневе поблизу повороту до АГК «Озерний», що по вул.Київська, 1б, водій автомобіля Peugeot Partner [PERSON] , рухаючись зі сторони м.Києва у напрямку м.Боярка допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження. За наслідками такої пригоди було порушено кримінальне провадження. На даний час вироку суду, який набрав законної сили, немає, тому його вина не доведена. Свою вину він не визнає та вважає, що відсутній склад кримінального правопорушення, а сам позивач нехтував заходами особистої безпеки, що доводиться ним при розгляді кримінальної справи. Позивач не позбавлений можливості заявити цивільний позов в кримінальному провадженні. На даний час позов є передчасним. Також зазначив, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених матеріальних витрат та розміру завданої моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позову. 14 квітня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , у прийнятті якої ухвалою суду від 26 травня 2020 року відмовлено. 05 травня 2020 року до суду надійшла заява ПАТ «НАСК «Оранта» про закриття провадження по справі в частині відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта», оскільки страховою компанією було виплачено страхове відшкодування та між ними і [PERSON] підписана угода про припинення зобов`язань. При цьому сторонами погоджена виплата потерпілому витрати на лікування в розмірі 35 274 грн., витрати зі втрати працездатності в розмірі 44 726 грн. При розгляді справи позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник третьої особи проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову та врахувати проведені виплати. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 03 січня 2018 року в м.Вишневе поблизу повороту до АГК «Озерний», що по вул.Київська, 1б, водій автомобіля Peugeot Partner [PERSON] , рухаючись зі сторони м.Києва у напрямку м.Боярка допустив наїзд на пішохода [PERSON] . За даним фактом були внесені відомості до Єдинго реєстру досудових розслідувань за №12018110200000113. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що по кримінальному провадженні триває досудове розслідування, [PERSON] свою вину не визнає, вважає, що [PERSON] нехтував правилами безпеки. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При розгляді цивільної справи суд звертає увага, що «вина відповідача у спричиненні шкоди може бути встановленою судом й в рамках цивільного провадження. В той же час такі обставини мають бути належним чином доведені, відносно них до суду мають бути представлені (або за клопотанням сторони забезпечені судом) належні та допустимі докази. Якщо в адміністративному (кримінальному) провадженні ці докази надають відповідні органи, то в цивільному провадженні такі докази мають буди надані сторонами (ст.12,81 ЦПК України). В свою чергу матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що саме відповідач є особою, винною даній події на час розгляду цієї справи, оскільки з цього приводу до суду були представлені лише певні копії зі справи про кримінальне правопорушення, які самі по собі (без інших матеріалів, оскільки [PERSON] вказував, що доводить свою невинуватість також) не можуть беззаперечно доводити вищевказаного факту. При цьому жодного клопотання щодо витребування матеріалів провадження, в якому мають міститися інші документи, зокрема схема ДТП, пояснення учасників та свідків ДТП, докази подані всіма учасниками, тощо, позивачем до суду не заявлялося. На сьогоднішній день вина відповідача не доведена у передбаченому законом порядку як в рамках даної справи, так і не встановлена у кримінальному провадженні. За таких умов суд позбавлений можливості для висновку щодо вини [PERSON] в скоєнні ДТП, відтак підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності в даному випадку відсутні. За ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Європейська Конвенція з прав людини наголошує, що кожен , кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] наголошував на вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Разом з тим доказів цим обставинам суду не надав. Порушення кримінального провадження не є звинувачення відповідача у ньому, оскільки на час розгляду справи відсутній обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виплата страхового відшкодування також не може бути беззаперечною підставою для автоматичного покладення і на відповідача обов`язку відшкодувати іншу шкоду. Крім того, суд також враховує пояснення страховою компанії, які не оспорювались позивачем, про часткове покриття витрат на лікування та не можливість подвійного відшкодування однієї і тієї ж шкоди як зі страхової, так і з винною особи. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, на даний час є по суті передчасними. Такі вимоги також можуть бути вирішені в рамках кримінального провадження, у разі заявлення цивільного позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed