Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказується, що позивачу на підставі договору купівлі - продажу № 2-2571 від 29 червня 2001 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Серед осіб зареєстрованих у будинку значиться [PERSON], [INFO], який з 2010 року не проживає у даному житловому приміщенні. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 09 квітня 2019 року її представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільно-процесуальному законодавстві порядку. Причини неявки до суду не повідомленні. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 червня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованого в реєстрі № 2-2571, позивачу належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 3219 від 12 грудня 2018 року, виданої Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованими власник [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Згідно із актами обстеження житлово-побутових умов проживання громадянки [PERSON] від 16 травня 2018 року, 12 грудня 2018 року та 21 грудня 2018 року, складених депутатом Великодимерської ОТГ Гришком В.М. у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований син позивача - [PERSON], [INFO]. Однак з серпня 2010 року останній не проживає за вищевказаною адресою. Факт не проживання відповідача підтверджується сусідами: [PERSON] та [PERSON] про що зазначено у актах. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач із серпня 2010 року не проживає й не користується житловим будинком [ADDRESS], добровільно залишив його. Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачу чиняться перешдоди у користуванні цим житловим будинком при розгляді даної справи по суті здобуто не було. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову з підстав його обґрунтованості та доведеності. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved