Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною вище позовною заявою посилаючись на те, що його було 23.05.2012 року незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та 21.05.2012 року затримано в порядку, передбаченому ст. 115 КПК (1960р.), в звязку з нібито вчиненням ним злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК, хоча він злочину не вчиняв та не визнавав себе винним у його вчиненні. Відповідні процесуальні рішення приймались під час розслідування кримінальної справи № 29201200339, яку було незаконно порушено СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеської області стосовно нього, [PERSON] Після набрання чинності КПК (2012р.) відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеської області до ЄРДР за № 12012170380000243. Це кримінальне провадження 05.12.2014 року було закрито СВ Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Про це рішення він дізнався у квітні 2015 року, отримавши листа ГСУ ГУМВС України в Одеській області.. Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальної, незаконне затримання, він зазнав моральних страждань. В звязку з цим вважає, що його було незаконного притягнуто до кримінальної відповідальності, завдана йому моральна шкода має бути відшкодована Державою Україна через Державну казначейську службу України. Посилаючись на зазначені обставини позивач [PERSON] просив ухвалити у справі рішення про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди 300\~000 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позовної заяві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місця слухання справи, заперечень проти позову не надав. Представник третіх осіб, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Управління Державної казначейської служби у Овідіопольському районі Одеської області проти задоволення позову не заперечувала. Представники третіх осіб ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справи в Одеській області та Ліквідаційної комісії Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області в судове засідання не заявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи прокуратури Одеської області заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що [PERSON] був обґрунтовано затриманий під час розслідування кримінальної справи, його було обґрунтовано притягнуто до кримінальної відповідальності, але згодом кримінальне провадження, яке було зареєстроване за тим саме фактом після набрання чинності КПК 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Представник прокуратури Одеської області вважає, що [PERSON] знаходився під слідством лише з 21.05.2012 року по 09.07.2012 року, коли стосовно [PERSON] розслідувалась кримінальна справа, порушена стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі та матеріали закритого кримінального провадження № 12012170380000243, яке закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно з ст.1 Закону України від 01.12.1994 р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органі, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного повідомлення про підозру, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органі, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим законом виникає в випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримання. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною відповідно до Закону України від 17.07.1997 року, кожен при вирішення питання щодо його цивільних прав та обовязків або встановлені обґрунтованості будь-якого обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом, встановленим законом. Згідно ч.5 ст.5 зазначеної Конвенції, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. За змістом зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскілки відповідно до норм КПК України під час розслідування з приводу підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема обмеження свободи пересування, свободи спілкування тощо. Отже перебування за ґратами та тривалість досудового слідства протягом необмеженого часу може завдати особі певну шкоду: матеріальну та моральну. Як встановлено судом та підтверджено письмовими доказами у справі, 10.05.2012 року слідчий СВ Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області порушив стосовно [PERSON] кримінальну справу № 29201200339 за ознаками злочину, що передбачено ст. 191 ч. 5 КК, за заявою директора ДП «Державний резервний насіннєвий фонд» про присвоєння [PERSON] насіннєвого матеріалу фонду. 21.05.2012 року [PERSON] був затриманий слідчим СВ Овідіопольського РВ ГУ МВСУ в Одеській області в порядку ст. 115 КПК (1960 р.). 23.05.2012 року [PERSON] був притягнутий в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК, слідчий звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з поданням про обрання стосовно [PERSON] запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, яке залишено судом без розгляду та [PERSON] звільнений 24.05.2012 року після знаходження на протязі 3-х (трьох) діб у ІТУ. 20.06.2012 року Овідіопольський районний суд Одеської області скасував постанову про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] як незаконну. З цим рішенням погодився Апеляційний суд Одеської області, який 09.07.2012 року відхилив апеляцію прокуратури Овідіопольського району Одеської області. 10.12.2012 року СВ Овідіопольського РВ ГУ МВСУ в Одеській області, після набрання чинності КПК 2012 року внесло відомості за заявою директора ДП «Державний резервний насіннєвий фонд» про присвоєння [PERSON] насіннєвого матеріалу фонду до ЄРДР за № 12012170380000243 з попередньої правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 190 КК. 05.12.2014 року слідчий СВ Овідіопольського РВ ГУ МВСУ в Одеській області закрив кримінальне провадження № 12012170380000243 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК (2012р.) в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З цим рішення погодилась прокуратура Овідіопольського району, вона є чинною на час розгляду справи за позовною заявою [PERSON] Під час провадження досудового розслідування у кримінальній справі та у кримінальному провадженні, в тому числі під час допиту в якості обвинуваченого, [PERSON] заперечував свою провину у вчиненні злочину, наводив аргументи та доводи, які за його переконанням, свідчили про те, що викрадення майна ДП «Державний резервний насіннєвий фонд» він не вчиняв, між зазначеним підприємством та СФГ «Тритікум», в.о. директора якого він був на час відповідних подій, існували господарсько-правові відносини, які вирішувались на час розслідування справи та провадження у кримінальному провадженні у господарських судах. З цього приводу в матеріалах закритого кримінального провадження № 12012170380000243 наявні судові рішення господарських судів. Відповідно до показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] важко переживав факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, це відбивалось на керуванні підприємством, директором якого він є, в нього виникали непорозуміння з оточуючими, мешканцями селища Авангард Овідіопольського району Одеської області, яке є невеликим населеним пунктом, в якому після затримання [PERSON] розповсюджувались чутки про його притягнення до кримінальної відповідальності та арешт, що завдало шкоди уяві мешканців селища [PERSON] про [PERSON] як знаної людини, керівника підприємства, батька пять дітей, колишнього депутата місцевих рад. З огляду на викладене суд погоджується з позицією позивача про те, що він був незаконного притягнутий до кримінальної відповідальності та затриманий в порядку, передбаченому ст. 115 КПК (1960 р.), отже набув право відповідно до ст.130 КПК на відшкодування шкоди (компенсації) завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду державою за рахунок Державного бюджету України. Отже кримінальна справа стосовно [PERSON] була порушена безпідставно, про що свідчить зміст ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.06.2012 року, якою постанова про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] була скасована. Зазначена ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.06.2012 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.07.2012 року. З огляду на це суд не приймає до уваги заперечення представника прокуратури Одеської області про те, що кримінальна справа стосовно [PERSON] була порушена обґрунтовано та він затриманий в порядку передбаченому ст. 115 КПК (1960 р.) без порушень. Разом з тим суд не може погодитися з позицією [PERSON] про те, що він перебував під слідством з 10.05.2012 року по 11.05.2015 року, оскільки кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР за № 12012170380000243 на підставі заяви директора ДП «Державний резервний насіннєвий фонд» такого ж змісту, як попередня заява директора ДП «Державний насіннєвий резервний фонд», на підставі якої порушена кримінальна справа стосовно [PERSON], у якій [PERSON] було затримано в порядку, передбаченому у ст. 115 КПК (1960 р.) та притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України, закрита слідчим 05.12.2014 року. Та обставина, що [PERSON] дізнався про прийняте слідчим рішення про закриття кримінального провадження 05.12.2014 р. лише у травні 2015 р. з листа СУ ГУ МВСУ в Одеській області від 30.04.2015 року правового значення не має, отже будь-яких обмежень прав [PERSON] з грудня 2014 року по квітень (травень) 2015 року не існувало, його не викликали до слідчого для дачі пояснення за обставинами, викладеними в заяві директора ДП «Державний резервний насіннєвий фонд» тощо. З самого початку досудового розслідування [PERSON] категорично заперечував факт вчинення ним будь-яких кримінальних правопорушень, послідовно наполягав на тому, що він є невинуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), наводив аргументи та докази на підтвердження цієї обставини. Отже з врахуванням положень ч. 4 ст. 1176 ЦК, яка передбачає, що фізична особа, яка у процесі у досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала зясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладанню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди, [PERSON] має право на відшкодування шкоди, отже він таких дій, визначених у ч. 4 ст. 1176 ЦК не вчиняв, не визнавав себе винним. Зазначені обставини підтверджуються постановою про порушення кримінальної справи, постановою про притягнення в якості обвинуваченого, дослідженими в судовому засіданні матеріалами закритого кримінального провадження № 1202170380000243 від 10.12.2012 року. Після отримання відомостей про закриття кримінального провадженні, внесеного до ЄРДР за № 1202170380000243 від 10.12.2012 року та відповідної постанови, [PERSON] звернувся 18.05.2015 року до прокуратури Овідіопольського району Одеської області та Слідчого відділу Овідіопольського РВ ГУ МВСУ в Одеській області з заявою про виконання вимог Закону від 01.12.1994 р. (з наступними змінами) «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду», але відповіді та поновлення порушених прав внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, затримання не отримав. При тому, що відповідно до п.6 Положення «Про порядок застосування Закону «Про порядок відшкодування шкоди», затвердженого спільним наказом від 04.03.1996 р. Міністерства юстиції, Міністерства фінансів, Генерального прокурора особі, яка незаконно притягувалась до кримінальної відповідальності одночасно з повідомленням про закриття кримінального провадження мало бути направлене повідомлення з розясненням, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновлення порушених прав. Але [PERSON] не отримав як такого повідомлення так і відповіді на звернення з цього приводу протягом місячного терміну з моменту звернення, встановленого п.12 зазначеного Положення. За твердженнями [PERSON] внаслідок незаконних дій органів досудового слідства йому завдано моральну шкоду. Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди [PERSON] посилався на те, що внаслідок незаконного затримання (на протязі 3-х діб) та спроби застосування слідчим СВ Овідіопольського РВ ГУ МВСУ в Одеській області запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою були порушені його нормальні життєві звязки через неможливість продовження нормального життя, керівництва підприємством, де він є директором, в тому числі спілкування з дружиною, пятьма дітьми різного віку, в тому числі двома неповнолітніми, а також родичами, знайомими. [PERSON] наголошує на тому, що раніше він не притягувався до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, на протязі тривалого часу, доки тривало досудове слідство у кримінальній справі (кримінальному провадженні) він перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно очікував виклику до слідчого, отже був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної врівноваженості. З огляду на зазначені обставини [PERSON] оцінює моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства у суму 300\~000 (триста тисяч) гривень. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлений частиною другою ст.1167 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода (п.2) завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. Відповідно до розяснень, які містяться у п.п.3 Постанові № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.9 Постанові № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Виходячи з встановлених судом обставин притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, його затримання на протязі трьох діб, враховуючи його вік на час відповідних подій (57-мь років), статус, сімейне становище, ставлення до обвинувачення, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди у сумі 300\~000 гривень підлягають частковому задоволенню. При цьому суд погоджується з тим, що моральна шкода внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування позивачу була завдана, при цьому враховує тривалість досудового слідства (з 10.05.2012 року по 05.12.2014 року), вжиті засоби примусу щодо позивача (затримання, звернення до суду з поданням про застосування в якості запобіжного заходу тримання під вартою), прийняте рішення про його притягнення до кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК, який діючим законодавством визначається як особливо тяжкий злочин, отже передбачає можливість застосування покарання в вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Суд виходить з того, що хоча [PERSON] під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12012170380000243 від 10.12.2012 року не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але раніше він був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК у кримінальної справі № 29201200339, яка порушена 10.05.2012 року стосовно нього. Розслідування у кримінальному провадженні № 12012170380000243 проводилось за тими саме обставинами, які викладені в заяві директора ДП «Державний резервний насіннєвий фонд», під час розслідування кримінальної справи № 29201200339, порушеної стосовно [PERSON], у якій він притягувався до кримінальної відповідальності та затримувався в порядку ст. 115 КПК (1960 р.) рішення про закриття справи стосовно [PERSON] не приймалось. Вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства позивачем не заявлялись. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то з врахуванням наведеного та фактичних обставин справи, тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у звязку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, з врахуванням всіх зазначених обставин, суд приходить до висновку що розмір відшкодування моральної (немайнової), з врахуванням дотримання засад виваженості, розумності та справедливості має бути визначеним у розмірі 275\~000 (двісті сімдесят пять тисяч) гривень, що є достатнім розміром для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди.

Outcome: partial