Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 08.01.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 34200,00 грн., підтвердження чому є розписка. Відповідач зобов'язався повернути борг до 08.07.2014 року, сплачуючи щомісячно по 5700,00 грн. Втім відповідач повернув лише 10550,00 грн., про що зазначено на зворотній стороні розписки. Оскільки на теперішній час заборгованість становить 23650,00 грн., тому просить стягнути з нього цю суму заборгованості, три проценти річних в сумі 373,22 грн. за період з 09.07.2014 року по 16.01.2015 року, 2714,43 грн. інфляційних нарахувань та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача подала до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та вказала про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Судом встановлено, що 08.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти в сумі 34200,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути позивачу протягом шести місяців, щомісячно сплачуючи по 5700,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 5). Однак згідно запису на розписці боржник позивачу повернув позивачу лише 10550,00 грн., у зв'язку з чим залишок неповернутої суми коштів становить 23650,00 грн. 09.12.2014 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про повернення заборгованості (а.с. 6). Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу всієї суми грошових коштів за договором. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 23650,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 373,22 грн. за період з 09.07.2014 року по 16.01.2015 року, а також інфляційних нарахувань у розмірі 2714,43 грн., з розрахунком яких суд погоджується, так як внаслідок неповернення частини грошових коштів, отриманих у позику, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за вказаний період. Тому на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України у виді сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved