Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2015 р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, але спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, щодо виховання дитини та обов`язки в сім`ї, в результаті чого відбувалися сварки та непорозуміння, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між ними припинилися з листопада 2018 року. Можливості зберегти сім`ю немає. Спору про спільне майно немає. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, станом на теперішній час позивач не має змоги працювати враховуючи вік доньки. Між сторонами було досягнуто усної домовленості що до надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки в розмірі 200 доларів США. Однак жодного разу з листопада 2018 року матеріальної допомоги на утримання доньки надано не було. Відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки працює за контрактом на судах іноземних компаній щомісячній дохід якого складає 1200 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить приблизно 33 600,00 грн. Зобов`язань перед іншими особами по сплаті аліментів відповідач не має, стягнень по виконавчим документам не проводиться, інших неповнолітніх дітей, а також непрацездатних батьків немає. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час слухання справи сповіщався належним чином, до суду скерував заяву про визнання позовних вимог у повному розгляді та не заперечує проти розгляду справи у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 червня 2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 346 (а.с. 7). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя, та сім`ю, припинили подружні стосунки, проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, діти проживають з позивачкою. Тому, враховуючи згоду обох зі сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданою Виконкомом Ізмаїльської міської ради №08-07/81 від 08.01.2019 року донька [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою матері (а.с.6) Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує норми ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне забезпечення платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого майна; інші обставини. що мають істотне значення. Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана 15.01.2019 року, тому аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved