Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Науково-виробничим обєднанням з маслинних культур «Українська дослідна станція» 03.10.1976 року їй була надана земельна ділянка розміром 0,04 га, на якій вона у 1978 році побудувала житловий будинок літ. А, в 1992 році службову прибудову літ.а, терасу а1, в 1998 році гараж Г, вбиральню Б, навіс Д, сарай Е. Своєчасно зверталася у відповідні державні установи для оформлення права власності на вищезазначені побудови, отримувала відповідні документи, які були втрачені і відновити які неможливо. У 2007 році позивачка звернулася до Запорізької міської ради з заявою про передачу у власність земельної ділянки, для приватизації якої необхідно надати в тому числі свідоцтво про право власності на житловий будинок №31-а по вул. Бурденка у м. Запоріжжі. Оскільки документи не збереглися, позивачка розпочала процедуру оформлення права власності на житловий будинок у Запорізькій міській раді. Не зважаючи на всі отримані дозволи, листом №С-1107-л від 14.03.2013р. та №С-0442-07 від 07.08.2013р. у оформленні права власності було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду з цього питання. З наведених підстав, відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 328, 376 ЦК України позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок №31-а по вул. Бурденка у м. Запоріжжі. В судовому засіданні позивачка, її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідача пояснив, що заперечення проти задоволення позову відсутні, позов обґрунтований, позивачка здійснила всі передбачені законом дії, спрямовані на оформлення права власності на будинок, однак зважаючи на рішення про відмову у державній реєстрації права власності, це питання підлягає вирішенню у судовому поряду. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст. 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина четверта статті 182 ЦК України, стаття четверта Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно до змісту пп. 1 п. «б» ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, а компетентними органами для її здійснення є орган місцевого самоврядування та інспекції державного будівельного архітектурного контролю. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. З ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», зазначено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Судом встановлено, що відповідно до наказу Науково-виробничого обєднання з маслинних культур «Українська дослідна станція» №436 від 03.10.1976 року [PERSON], [INFO], була надана земельна ділянка розміром 0,04 га, про що зроблений відповідний запис в земельно-шнуровій книзі, що підтверджується довідкою №79 від 28.04.1989р. (а.с.5). Місцезнаходження земельної ділянки м. Запоріжжя, вул. Бурденка, 31-а. На цій земельній ділянці [PERSON] у 1978 році побудувала житловий будинок літ. А, в 1992 році службову прибудову літ.а, терасу а1, в 1998 році гараж Г, вбиральню Б, навіс Д, сарай Е, технічним паспортом на житловий будинок, висновком про технічний стан житлового будинку від 09.10.2012р. У 2007 році [PERSON] звернулася до Запорізької міської ради з питання про передачу у власність земельної ділянки. Офіційно право власності на будинок оформлено не було, що стало перешкодою у здійсненні приватизації земельної ділянки. Про це [PERSON] повідомлено листом виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.03.2013р. №С-1107-Л, де розяснено, що розгляд питання про передачу у власність земельної ділянки буде можливим після визнання права власності на будівлю, яка розташована на земельній ділянці (а.с.10). Згідно висновку департаменту архітектури і містобудування Запорізької міської ради від 25.12.2012р. розміщення житлового будинку з допоміжними будівлями не суперечать діючим містобудівним вимогам та цільовому призначенню земельної ділянки (а.с.6). Листом виконавчого комітету Запорізької міської ради №С-0442-07 від 07.08.2013р. з приводу оформлення житлового будинку та передачі у власність земельної ділянки [PERSON] повідомлено про необхідність вирішення питання про оформлення права власності на будинок, який розташована на земельній ділянці (а.с.11). [PERSON] у встановленому законом порядку отримала земельну ділянку для будування житлового будинку, до 1992 рокуз дотриманням містобудівних вимог та цільового призначення земельної ділянки збудувала житловий будинок за адресою м. Запоріжжя, вул. Бурденка, 31а. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 05.08.1992 року об'єкти збудовані до 1992 року не потребують введення в експлуатацію. Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняттю в експлуатацію підлягають індивідуальні житлові будинки, господарські споруди, гаражі що збудовані після 05.07.1992 року. За матеріалами технічної інвентаризації житловий будинок, про визнання права власності на який просить позивачка, збудований у 1978 році, а отже не потребує введення в експлуатацію. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 5 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 2 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. [PERSON] отримала висновок ТОВ «ЗМБТІ» про технічний стан спірного житлового будинку від 09.10.2012р. (а.с.7-8), однак оригінал документу, що засвідчує право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, позивачка втратила, що перешкоджає державній реєстрації права власності на житловий будинок. З цих підстав рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18.02.2014р. №427042 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Правомірність набуття [PERSON] права користування земельною ділянкою і її цільове використання підтверджується довідкою Науково-виробничого обєднання з маслинних культур «Українська дослідна станція» №79 від 28.04.1989р., висновком департаменту архітектури і містобудування Запорізької міської ради від 25.12.2012р. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved