Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У січні 2015року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до ТзДВ «Експрес Страхування», третя особа ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання недійсною окремої умови договору та стягнення страхового відшкодування про стягнення страхової виплати, мотивуючи тим, що 22 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.13.2201374, предметом страхування якого був автомобіль Toyota Land Cruiser 150, номерний знак [NUMBER]. 15 вересня 2014 року о 9 годині 30 хвилин автомобіль позивача було викрадено невстановленою особою. Позивач виконав всі дії щодо повідомлення страховика про подію, яка має ознаки страхової та надав всі необхідні документи для здійснення страхової виплати. Проте, відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхової виплати, оскільки позивачем не виконані умови договору не надано оригіналу документи про реєстрацію права власності на автомобіль та повний комплект ключів. Позивач з такою відмовою не погоджується. Просив визнати п. 12.1.14 договору недійсним «Не визнаються страховим випадком та не проводиться виплата страхового відшкодування у випадку втрати, знищення або пошкодження транспортного засобу та/або додаткового обладнання, якщо такі збитки сталися внаслідок (під час) збитки, повязані з настання страхового випадку за ризиком «незаконне заволодіння», якщо в момент незаконного заволодіння транспортним засобом в салоні залишились ключі та/або документи на транспортний засіб, а саме: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім випадку коли викрадення транспортного засобу разом із документами на транспортний засіб (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу) та/або ключами до системи запалення транспортного засобу було здійснено шляхом розбою/грабежу, що підтверджується документами відповідних компетентних органів», оскільки вказаний пункт договору порушує положення ч. 1, 3 ст. 6, ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» так, як вказаний випадок відсутній у Правилах добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного). Також позивач просив стягнути з відповідача на користь третьої особи 435 196 грн. страхового відшкодування. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що страховиком було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхової виплати на підставі п. 9.11.2, 12.1.4 та п. 8.4.3 договору страхування, оскільки позивач не виконав взяті на себе обовязки за договором страхування, не надав повний комплект ключів від автомобіля та реєстраційного документу на транспортний засіб. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Тому, суд розглянув справу у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Ст. 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування визнається недійсним в судовому порядку. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Водночас, судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року між сторонами [PERSON] та ТзДВ «Експрес Страхування» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.13.2201374, предметом страхування якого був автомобіль Toyota Land Cruiser 150, номерний знак [NUMBER]. Вигодонабувачем за договором є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Вказаним договором також визначений розмір франшизи внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом, який становить 5% від страхової суми 451 101 грн. (а.с. 133-137). Умовами договору страхування передбачено здійснення страховиком страхової виплати у разі незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом (п. 3.3.1 договору). 15 вересня 2014 року о 9 годині 30 хвилин автомобіль позивача було викрадено невстановленою особою, що стверджується довідкою Соломянського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 33). Позивач повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 14-15). Проте відповідачем прийнято рішення про відмову у визнанні події страховою на підставі п. 8.4.3, 12.1.4 договору (а.с. 72), у звязку з чим листом від 19 вересня 2014 року повідомив про вказане рішення страхувальника через відсутність повного комплекту ключів до транспортного засобу та реєстраційних документів на автомобіль (а.с. 34). З вказаною відмовою у здійсненні страхової виплати суд погоджується повністю і підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання п. 12.1.4 договору страхування недійсним не вбачає, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування», ч. 2 ст. 991 ЦК України умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Договором страхування, який укладено сторонами (п. 12.1.4) передбачено, що «Не визнаються страховим випадком та не проводиться виплата страхового відшкодування у випадку втрати, знищення або пошкодження транспортного засобу та/або додаткового обладнання, якщо такі збитки сталися внаслідок (під час) збитки, повязані з настанням страхового випадку за ризиком «незаконне заволодіння», якщо в момент незаконного заволодіння транспортним засобом в салоні залишились ключі та/або документи на транспортний засіб, а саме: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім випадку коли викрадення транспортного засобу разом із документами на транспортний засіб (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу) та/або ключами до системи запалення транспортного засобу було здійснено шляхом розбою/грабежу, що підтверджується документами відповідних компетентних органів». Отже, з урахуванням положень ст. 627-629 ЦК України вказаний пункт договору є обовязковим для виконання. Крім того, в п. 4.7 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) також передбачено, що договором страхування можуть бути передбачені інші виключення зі страхових випадків та обмеження страхування (а.с. 112-131). Відповідно до п. 18.4 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) за згодою сторін договору умови страхування можуть бути змінені, доповнені або змінені іншими умовами, загальноприйнятими в міжнародній страховій практиці, якщо це не суперечить чинному законодавству України та відповідає умовам цих правил. Оскільки сторони договору страхування передбачили у п. 12.1.14 договору страхування таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування як викрадення автомобіля з документами про реєстрацію транспортного засобу, то вказаний пункт договору не суперечить Правилам добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), положенням Закону України «Про страхування». У звязку з цим, доводи позивача та його представників про те, що вказана підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування не передбачена Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), Законом України «Про страхування» не є підставою для визнання п. 12.1.14. договору страхування недійсним. На підстави викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання п. 12.1.14. договору страхування недійсним. Що стосується позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, то суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки позивачем було порушено пункт п. 12.1.14. договору страхування під час викрадення автомобіля в салоні знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що стверджується поясненнями позивача (а.с. 15, 163-167). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Враховуючи положення закону про свободу договору (ст. 627 ЦК України) та положення ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, те що позивачем було порушено положення п. 12.1.14 договору страхування щодо заборони залишати в салоні транспортного засобу реєстрацій документи на автомобіль, що на підставі п. 12.1.14 та п. 8.4.3 договору є підставою для відмови страховиком страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed