Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Птімаш» (далі - ОСББ «Птімаш») в особі голови правління Жиліної Галини Федорівни про зобов`язання вчинити певні дії. Позовна заява мотивована тим, що позивач та члени його сім`ї мешкають за адресою: [ADDRESS] . Власники багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна об`єднались в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Птімаш». Механізм надання пільг по сплаті за користування житлового- комунальними послугами особами, які мають на них право, визначений Порядком надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 17 квітня 2019 року «деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі». Таким чином, позивач вважає, що для отримання співвласниками ОСББ «Птімаш» оплати пільг на житлову послугу з управління ОСББ «Птімаш» повинен укласти відповідну угоду з АТ «Ощадбанк». Однак, Голова правління [PERSON] відмовляється укласти відповідну угоду з АТ «Ощадбанк». Враховуючи вищевикладене просить зобов`язати ОСББ «Птімаш», в особі голови правління Жиліної Г.Ф., укласти договір з АТ «Ощадбанк». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Птімаш» в особі голови правління Жиліної Галини Федорівни про зобов`язання вчинити певні дії, за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. 29 червня 2021 року подав до суду заяву, в якій просив розглядати справи без його участі. У судовому засіданні 11 серпня 2021 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Пояснив, що ОСББ «Птімаш» надсилає на його адресу квитанції на оплату житлових послуг, проте ОСББ «Птімаш» в особі голови правління Жиліної Г.Ф. повинно укласти договір з АТ «Ощадбанк» для отримання пільг співвласниками ОСББ «Птімаш» на житлові послуги з управління (утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території). У судовому засіданні 15 вересня 2021 року представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що ОСББ «Птімаш» житлово - комунальні послуги не надає, будь-яких договорів з іншими підприємствами - виконавцями послуг ОСББ не укладало, а знаходиться на самоуправлінні. Завданням та предметом діяльності об`єднання є сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг. Стосовно квитанцій, на які посилається позивач, зазначив, що це є розрахунок оплати внесків на управління, що є обов`язковими до сплати всіма власниками, які несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником, він та члени його сім`ї мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є членами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Птімаш», що сторонами не заперечувалось. [PERSON] є інвалідом ІІ групи що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . 06 квітня 2021 року [PERSON] подав заяву Голові Правління ОСББ «Птімаш» [PERSON] , в якій для отримання співвласниками ОСББ «Птімаш» оплати пільг на житлову послугу з управління просив укласти угоду між ОСББ «Птімаш» та АТ «Ощадбанк». 13 квітня 2021 року Головою правління ОСББ «Птімаш» надано відповідь про те, що ОСББ не повинне укладати договори з АТ «Ощадбанк». Як зазначено у відповіді, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (стаття 4 Закону абзац 4) та Статуту ОСББ «Птімаш» (пункт 2.3), завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав власників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. Закон «Про ОСББ» та Статут ОСББ «Птімаш» однозначно не передбачають надання будь-яких послуг власникам квартир. Відповідно до Постанови КМУ № 373 від 17 квітня 2019 року, постачальники комунальних послуг повинні укладати договори з АТ «Ощадбанк» на перерахування пільг на їхні розрахункові рахунки, виключає договори на перерахування витрат на управління багатоквартирним будинком. Багатоквартирний будинок ОСББ «Птімаш» не надає послуг з управління, в т.ч. утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а знаходиться на самоуправлінні (пункти 3.1., 3.2. Статуту ОСББ «Птімаш»). Відповідно до статей 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Окрім того, статтею 5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла). Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Відповідно до статті 385\~ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Відповідно до статті 4\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких належить затвердження статуту об`єднання, внесення до нього змін, затвердження кошторису об`єднання, визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників належить: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах (стаття 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Відповідно до статті 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації. Відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (стаття 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир, приміщень зобов`язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об`єднанні. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Згідно із статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 2 розділу четвертого типового статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 27 серпня 2003 року № 141 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 23 вересня 2015 року № 238)Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1155/8476, cплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Сторонами не заперечувалось, що він та члени його сім`ї мешкають за адресою: [ADDRESS] , є членом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Птімаш». Той факт, що об`єднанням надаються послуги з управління в тому числі утримання будинку та прибудинкової території та поводження з побутовими відходами (ППВ) також не спростовував, розрахунки та розмір внесків не оспорював. Таким чином, [PERSON] та члени його сім`ї є споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з вивозу твердих побутових відходів, які надає ОСББ «Птімаш». ОСББ «Птімаш» є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування зазначеного будинку. Позивач як співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки щодо своєчасної сплати щомісячно за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та послуги по вивезенню побутових відходів. Щодо доводів позивача про те, що ОСББ «Птімаш» повинен укласти договір з АТ «Ощадбанк» для отримання пільг співвласниками ОСББ «Птімаш» оплати пільг на житлову послугу з управління (утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території) суд зазначає таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу в грошовій формі» затверджено Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі (далі- Порядок). Цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільгі житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг, зокрема, на оплату житлово - комунальних послуг. Пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються щомісяця у грошовій формі (готівковій або безготівковій), на придбання твердого палива і крапленого газу - один раз на рік у грошовій готівковій формі. Механізм нарахування таких пільг передбачає, що виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ Ощадбанк на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ «Ощадбанк» договору (далі - рахунок для виплати пільг). За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовтня (15 травня), у якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального) сезону. У разі подання заяви після 15 жовтня (15 травня) протягом опалювального (неопалювального) сезону пільга надається у грошовій готівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок пільговика в уповноваженому банку з місяця, що настає за місяцем подання заяви. У заяві також зазначається бажання пільговика щодо подальшого використання залишків коштів в його обліковому записі: продовження розрахунків АТ Ощадбанк з управителями, об`єднаннями, виконавцями комунальних послуг до їх повного використання або їх виплата пільговику після 1 червня. Пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою. Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення надають щомісяця до 27 числа управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг списки пільговиків, яким нараховано пільгу на оплату житлово-комунальних послуг у поточному місяці, у яких зазначається форма отримання пільги, та дані про облікові записи пільговиків, що ведуться АТ Ощадбанк відповідно до пункту 9 цього Порядку. Управителі, об`єднання, виконавці комунальних послуг надають до 1 жовтня та 1 травня структурним підрозділам з питань соціального захисту населення інформацію про суму простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати послуг (внесків/платежів), строк позовної давності якої не минув, щодо пільговиків, які отримують пільгу у готівковій формі. У разі отримання від управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг інформації про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати послуг (внесків/платежів), строк позовної давності якої не минув, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у пільговиків, які отримують пільгу у готівковій формі, виплата пільги з наступного опалювального (неопалювального) сезону здійснюється у грошовій безготівковій формі. Як зазначено вище виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ Ощадбанк на підставі договору, укладеного між Мінсоцполітики та АТ Ощадбанк. Однак позивач [PERSON] не надав доказів на підтвердження оформлення своїх пільгових прав відповідно до зазначеного вище Порядку, зокрема про те, що він звертався з відповідною заявою до структурному підрозділу з питань соціального захисту населення, що він зареєстрований в Управлінні соціального захисту населення як пільговик та його ім`я був відкритий відповідний рахунок Мінсоцполітики в АТ Ощадбанк, де зазначені реквізити для виплати пільги. Крім того, позивачем заявлено вимоги про зобов`язання ОСББ «Птімаш» в особі голови правління Жиліної Г.Ф. укласти договір з АТ «Ощадбанк», проте не зазначено, що саме є предметом договору та на яких умовах цей договір повинен бути укладений. Закріплений статтею 13\~ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Повно та\~всебічно дослідивши\~наявні у\~справі докази,\~надавши їм\~оцінку,\~суд доходить\~висновку про\~те,\~що зазначені\~позивачем обставини,\~на які\~він посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог, належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджені, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Оскільки позов не підлягає задоволенню підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed