Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Дарницького РВ ДВС, в якому просила суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений постановою про арешт майна боржника АА 897499 від 17.11.2004 року Дарницьким ВДВС. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй та її сину [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вони вирішили продати зазначену квартиру та звернулися до нотаріальної контори за консультацією де їм і повідомили, що вона перебуває під арештом. Про те, що на квартиру у 2004 році було накладено арешт їй не було відомо. У квітні 2004 року її сина було засуджено вироком Дарницького районного суду м. Києва за ст. 185 ч. 3, ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України з відбуттям покарання з випробуванням з встановленим іспитовим строком на 2 роки. На той час син був неповнолітній, тому суд дійшов висновку що заподіяна потерпілим шкода у розмірі 3 106,49 грн. повинна бути стягнута з батьків підсудного. Оскільки з того часу пройшло більше 15 років, я вже не пам`ятаю, кому і скільки платила, квитанцій та розписок з даного приводу не збереглося. Пояснила, що вони з сином звернулися до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з письмовою заявою щодо накладеного арешту, на що листом від 26.07.2019 Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві їм було повідомлено, що у відділі не перебували та не перебувають на виконанні виконавчі документи стосовно [PERSON] та [PERSON] , та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 08.10.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому зазначено про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на момент подання позову до суду у Відділі відкритих виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з [PERSON] не знайдено. Надати матеріали виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт на квартиру не вбачається за можливе у зв`язку з їх знищенням, враховуючи закінчення строку зберігання виконавчих проваджень. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 02.12.2019 року від позивача надійшли уточнення до позовної заяви, якими до участі у справі було залучено в якості третіх осіб - осіб, яких було визнано потерпілими від злочину вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2004 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2020 року закінчено підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не прибула, представник позивача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи також у судове засідання не прибули. [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти зняття арешту з квартири не заперечував, зазначив що жодних матеріальних претензій до позивача не має. Інші учасники справи про причини неявки суду не повідомляли. Суд, враховуючи те, що сторонами надано всі докази по справі, подано відзив, закінчено підготовче засідання, вважає за можливе розглянути справу у відсутність всіх учасників справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить їй та її сину [PERSON] (а. с. 15). Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2004 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] солідарно в рахунок відшкодування шкоди 2 767 грн., а також з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 1 436 грн., з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 2 000 грн. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 733 грн. (а. с. 39 - 44). Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на рухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів рухомого майна зареєстровано обтяження номер 1492586 від 23.11.2004 - арешт на квартиру [ADDRESS] , на підставі постанови Дарницького про арешт майна боржника АА 897499 від 17.11.2004 року, власник квартири [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до відповіді від 26.07.2019 Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві їм було повідомлено, що у відділі не перебували та не перебувають на виконанні виконавчі документи стосовно [PERSON] та [PERSON] , та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (13, 14). Так, [PERSON] просить зняти арешт накладений на квартиру, співвласником якої вона являється. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи відсутність виконавчого провадження відносно [PERSON] на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київа, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved