Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 1530, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» борг в сумі 49 273 грн 20 коп. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, так як банк не надав нотаріусу первинних документів, які б підтвердили факт видачі/отримання кредитних коштів у той кількості, про яку йде мова у договорі та виконання умов договору банком, прострочення виконання зобов`язання, а тому відсотки, пеня, штрафи останній не мав права нараховувати, у зв`язку з чим розмір стягнення у виконавчому написі є невірним. Також зазначає, що нотаріусом не було враховано повернуті кошти позичальником, що потягло за собою невірний розрахунок суми заборгованості. Крім того, як вважає позивач, станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство не передбачало можливість вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався. Зазначає, що нотаріальна дія була вчинена поза межами Київського міського нотаріального округу, в межах якого може діяти приватний нотаріус. Крім того, позивач зауважив, що не отримував від АТ «Ідея Банк» повідомлення про несплату кредиту, про наявність заборгованості або про дострокове погашення кредиту. Ураховуючи вищезазначене, [PERSON] просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 30 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі № 1530 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» боргу в сумі 49 273 грн 20 коп. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. У відзиві за позовну заяву третя особа Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі (а.с. 45-47). У письмових поясненнях третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав того, що АТ «Ідея Банк» були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості (а.с. 81-87). Відповідач АТ «Ідея Банк» у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі з тих підстав, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. Зазначає, що чинним законодавством гарантовано право відповідача звернутися до будь-якого нотаріуса на свій вибір, тому відповідач скористався наданим правом і звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. Також на виконання вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172 АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису (а.с. 129-137). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Міненко І.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та представник Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явились, у заявах по суті справи просять розглянути дану справу без їх участі та без участі їхніх представників. Заслухавши думку представника позивача про задоволення позову, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк», та [PERSON] була укладена угода № С02.220.72298 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якої банк надав позивачу кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, лімітом кредитної лінії, доступної клієнту на момент укладання угоди становить 29900 грн, зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 48,00 % річних (а.с. 90). 12 травня 2020 року банк направив [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Вимагав у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто, до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Станом на 12 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором, враховуючи пеню, становить 47 373 грн 20 коп., з яких: основний борг - 32540 грн 84 коп., прострочений борг - 2237 грн 47 коп., прострочені проценти - 9879 грн 27 коп., строкові проценти - 1915 грн 62 коп., інші штрафні санкції - 800 грн (а.с. 123-124, 125,126, 127, 139-140, 141, 142-143, 144). 30 червня 2020 року за зверненням банку приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, вчинив виконавчий напис, відповідно до якого з метою з метою погашення заборгованості на підставі угоди № С02.220.72298 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 16 травня 2017 року, укладеної між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 30 вересня 2019 року, стягнув з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за період з 31 жовтня 2019 року по 12 травня 2020 року включно у розмірі: 32540 грн 84 коп. - основний борг, 2237 грн 47 коп. - прострочений борг, 9879 грн 27 коп. - прострочені проценти, 1915 грн 62 коп. - строкові проценти, 800 грн - інші штрафні санкції, 1900 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 49 273 грн 20 коп. (а.с. 88, 89). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За положеннями підпункту 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, виходячи з матеріалів справи, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) та відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, які відповідно до частини 3 статті 264 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. У той же час, на думку суду, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, суд дійшов висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд відхиляє доводи позивача про те, що чинне законодавство не передбачало можливість вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався, так як приватний нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно вимог пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Що стосується доводів позивача про те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено поза межами нотаріального округу, то вони не заслуговують на увагу суду як такі, що не знайшли своє підтвердження матеріалами справи. Щодо неналежного повідомлення боржника про наявність заборгованості, то суд зауважує, що знайшов підтвердження матеріалами справи факт направлення 12 травня 2020 року позивачу вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань АТ «Ідея Банк» протягом 30 календарних днів з дня направлення відповідачем цієї вимоги (а.с. 123-124, 125,126, 127, 139-140, 141, 142-143, 144). При цьому, чинним законодавством не передбачено вимог саме щодо перевірки отримання боржником вказаної вимоги. Не отримавши відповіді від боржника, банк правомірно 26 червня 2020 року, тобто, після спливу 30 календарних днів з дня направлення вимоги звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (а.с. 89). Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed