Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-25 00:00:00

у серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ спільного майнаподружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13 січня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Радянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 7 від 13 січня 2001. У шлюбі у сторін народилися двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. 24 листопада 2014 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення малолітні син та донька проживають разом з позивачкою. Позивачка зазначила, що після розлучення вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна - квартири загальною площею 39,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що під час шлюбу, 06.07.2007 року, на умовах кредитування, позивачем та відповідачем разом за рахунок спільних коштів, було придбано квартиру за [ADDRESS], реєстраційне посвідчення [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 23.08.2007. Вартість квартири складає 500 000,00 грн., що на день підписання договору є еквівалентом суми 99 010,00 доларів США 00 центів, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розрахунок за квартиру здійснювався наступним чином. Перший внесок склав 53,5 % від вартості квартири, що становить 53 010,00 доларів США. На решту суми, відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 11179997000 від 06.07.2007 р., що був укладений між відповідачем та банком (АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005), останнім видано кредит в розмірі 46 000,00 доларів США., що дорівнює еквіваленту 232 300 грн., за курсом Національного банку України на день укладання договору (курс НБУ 5,05 грн. за 1 дол.США). На підставі кредитного договору № 11179997000 від 06.07.2007 р. укладено договір іпотеки № 58457 від 06.07.2007 року. Відповідно до умов договору повернення отриманого кредиту в термін до 06 липня 2028 року. Таким чином вартість спірної квартири складає 500 000, 00 грн., що на день підписання поговору є еквівалентом суми 99 010, 00 дол. США (курс НБУ 5,05 грн. за 1 дол.США). На сьогоднішній день (з урахуванням інфляції і зміною курсу долара) ціни змінилися і справедлива ціна купленої в шлюбі квартири в гривні зросла. Позивачка зазначає, що до моменту розірвання шлюбу, погашення кредиту здійснено в повному обсязі за рахунок спільних сімейних коштів. Витяг про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) № 18941377 від 04.06.2008 року. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просила суд в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, визнати та залишити нею право спільної власності на 1/2 частку квартири за [ADDRESS]; усунути перешкоди у здійсненні відповідачем права користування квартирою за [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні позивача права користування квартирою, як об'єктом права спільної власності та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. 08 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 липня 2007 року він дійсно придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. Вартість спірної квартири відповідно до п. 5 цього договору склала 500000,00 грн., що на день підписання договору була еквівалентною 99 010,00 дол. США. [PERSON] зазначає, що твердження [PERSON] про те, що вищезазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не відповідає дійсності та [PERSON] свідомо вводить суд в оману та не повідомляє про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2007 року сторони не мали коштів навіть на сплату «першого внеску» в розмірі 53 010,00 доларів США, як вона зазначає. Кошти на придбання спірної квартири були надані йому особисто його батьком [PERSON] та невдовзі після придбання спірної квартири його батько [PERSON] та його мати [PERSON] заселилися в квартиру, були зареєстровані в ній та проживають по сьогоднішній день. Крім того, кошти в рахунок погашення споживчого кредиту фактично надавались також його батьком, оскільки сторони не мали можливості виконувати зобов'язання за кредитним договором самостійно та всі ремонтні роботи, облаштування вікон, придбання меблів також проводились за рахунок коштів, наданих батьками. Всі договори були укладені від імені його батька, оскільки він особисто і займався замовленням та оплатою робіт. Також зазначає, що він разом з батьком звертався до агентств нерухомості, оглядав квартири, визначався з ціною купівлі-продажу квартир, враховуючи розмір суми, за якою його батьки мали можливість придбати житло, тому що власних коштів у сторін не було. [PERSON] участі в огляді квартир для покупки, їх стану, ціни, місця розташування, дати та умов придбання, в оформленні договору купівлі-продажу квартири не приймала, була присутня у нотаріуса тільки для надання згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2007 року був укладений від його імені лише в зв'язку з необхідністю отримання позики, а банки відмовлялися укладати кредитні договори на осіб похилого віку. Таким чином, спірна квартира, хоча і придбана в період шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від своїх батьків у подарунок, а тому є його особистою приватною власністю. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просив суд, визнати його особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, проти зустрічного заперечувала. Представник позивача первісний позов підтримала,проти зустрічного заперечувала, вважає його необґрунтованим. Просила в задоволенні відмовити. Відповідач в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував, зустрічний позов підтримав. Представник відповідача проти позову [PERSON] заперечував, зустрічний позов підтримав. Третя особа [PERSON] зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що спірна квартира придбана сином за його кошти, що були надані йому безвідплатно, а тому спірна квартира є власністю [PERSON] Надав суду пояснення в якості свідка. Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, встановив обставини викладені нижче. 13 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у ВРАЦС Радянського РУЮ м. Києва, актовий запис № 7 від 13 січня 2001. (а.с. 6). [INFO] народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 24.11.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва. (а.с. 8). Спірним майном є однокімнатна квартира [ADDRESS],жилою площею 19,00 кв.м, придбана відповідно до договору купівлі-продажу 06.07.2007 [PERSON]. Вартість квартири складає 500000,00 грн, що еквівалентно 99010 доларам США на день купівлі. При купівлі квартири та укладення договору дана згода дружини [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. На підтвердження джерел походження грошових коштів для купівлі спірного житла позивачкою надано договір поруки №125728 від 06.07.2007, відповідно до якого [PERSON] зобов»язалась перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиут № 11179997000 від 06.07.2007, укладеного між [PERSON] та зазначеним банком. Сума основного договору складає 46000 доларів США . Сума основного договору 46000 доларів США , що еквівалентно 232300,00 грн.(а.с. 32-35). Наявність договору кредиту від 06.07.2007 року сторонами визнано, проте суду не надано. Крім того кредитне зобов»язання було забезпечено договором іпотеки № 58457 від 06.07.2007, зі змісту якого вбачається, що предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.36-39). В спірній квартирі проживають та зареєстровані [PERSON] та [PERSON] батьки відповідача [PERSON] (а.с.51). Таким чином позивачка стверджує,що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, придбане частково за кредитні кошти, а згодом виплачене з власних сімейних збережень. Вартість кредиту підтверджує пояснення позивачки про те, що сторони мали половину суми вартості квартири 53010,00 доларів, а решту сплатили взявши кредит в сумі 46000 доларів США. На підтвердження наявності збережень [PERSON] повідомила суд, що вона працює з 1994 року і мала збереження. Відповідач також працював, їздив за кордон, та отримував заробіток в розмірі 300-400 доларів США, які вона зберігала у своєї матері [PERSON] в її квартирі. Їй було відомо, що ними було прийнято рішення про те, що в спірній квартирі будуть проживати батьки відповідача, які переїхали з м. Тернополя і орендували житло. які і зробили там ремонт для власного комфорту і сплачують за неї комунальні послуги. Батьки відповідача допомагали їм з дітьми, які є двійнею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що дочка дійсно зберігала кошти подружжя у неї в квартирі. Знає, що відповідач то приходив в сім»ю з дочкою, то уходив і пішов у 2007 році. Діти були маленькі. Вони допомагали. Дочка з дітьми спочатку проживала у неї, а потім проживала у трикімнатній квартирі [ADDRESS], яка куплена подружжям спільно у частках після продажу квартири дочки по просп.. Перемоги в м.Києві. Відповідач перебував в іншій країні, заробляв неофіційно у доларах і надсилав позивачці, а та зберігала до 2003 року. Було у неї близько 50000 доларів США. Жило подружжя фінансово стабільно. Знає, що спірну квартири подружжя купило разом недалеко від своєї квартири для своїх дітей на майбутнє. Батьки відповідача переїхали з м. Тернополя і довго винаймали житло, їм допомагав старший син. Після продажу власної квартири на просп.. Перемоги в м.Києві, дочка залишок коштів залишила зберігати у неї. А решту витратила на купілю спільної з відповідачем квартири [ADDRESS], де і проживає. Свідок [PERSON] в судовоу засіданні пояснила суду, що вона хрещена мати дітей сторін. Коли дітям було 6 місяців відповідач пішов з сім»ї,а потім приходив і уходив. З дітьми позивачці допомагали всі. Знала зі слів позивачки, що у неї були гроші і вона зберігала їх у матері. Якось на кухні їх спільної квартири на Героїв Дніпра, де вони живуть відповідач їй особисто повідомив, що квартиру поруч вони купили для дітей на майбутнє, а поки що в ній будуть жити його батьки. Подружжя брало кредит. При цьому відповідач працював і отримував кошти в валюті. [PERSON] працювала у ДПІ Печерського району м. Києва. Сім»я мала стабільний дохід. [PERSON] з дітьми їздила за кордон відпочивати. З дітьми їй допомагали всі по трошки, і вона і мати і свекруха. Свідок [PERSON] брат відповідача суду пояснив, що про відносини сторін знає мало. Знає, що вони разом купили квартиру по [ADDRESS], де і проживали, обоє працювали в ДПІ, а потім відповідач зайнявся власною справою. Знає, що його батьки купили свою квартиру по вул.. Героїв Дніпра, подробиць придбання не знає. Але знає, що вони допомагали з онуками і хотіли жити поруч. Про заощадження сторін не знає. Подружжя мало рівні статки. Де потім працював брат - не знає. Зазначив, що у його батька статки були, він колишній номенклатурний працівник, працював керівником в управління транспорту міськвиконкому, керівник єдиного підприємства таксопарк. Гроші батьку потрібні не були, проте він формально взяв кредит для купівлі спірної квартири. Зазначив, що з 2001 року він допомагає батькам не питаючи, чи потрібні їм кошти. Батьки робили ремонт у спірній квартирі . Взяти кредит для батька відмовився. Це батьків квартира. Відповідач [PERSON] в якості свідка в судовому засіданні підтвердив, що спірна квартира куплена за гроші його батька [PERSON] Після переїзду батьків з м. Тернополя, вони проживали в орендованих квартирах, вивчали нерухомість. Спірна квартира була зручно розташована поблизу до них , вони бажали допомагати онукам. Батько вирішив взяти кредит на квартиру, хоча гроші мав, але йому відмовили в банку за віком. Батько запропонував йому, він погодився. 60% сплатили відразу , а потім частками грошима батька сплатили решту по 700 доларів США. Письмові докази він залишив в квартирі де живе позивачка і він їх не має. Позивачка в оплаті участі не приймала. Дітям тоді було 4 роки, в сі»ї були сварки, оскільки позивачці не вистачало завжди грошей, тому він залишав см»ю. Позивачка була незадоволена розміром його статків. В спірній квартирі батько сам робив ремонт і все купував. Про заощадження позивача свідку не відомо. Він не цікавився, де зберігалися кошти, але їм на життя вистачало. Скільки могло бути коштів у позивачки він не знає. Зазначив, що коли вони купували квартиру по [ADDRESS], то позивачка наполягала на визначені частки - їй 90 йому 10%, тому вважає, що якби вона дала свої кошти на купівлю спірної квартири, вона б її не оформлювала на нього. Третя особа [PERSON] в якості свідка суду пояснив, що він з дружиною проживав в м. Тернополі. Постало питання переїхати до Києва щоб допомагати дітям. Свідок зазначив, що мав статки - мав в м. Тернополі в центрі квартиру, дорогі меблі, цінну бібліотеку, техніку,і це все було продано до переїзду о Києва. Працював заступником начальника обласного управління автомобільного транспорту Тернопільської області з 1978 по 1998 рік, начальником відділу шляхів і споруд 1998-2001 роки, тому збереження мав. Приїхали з дружиною до Києва у 2001 році, відкрив приватне підприємство і працював до 2005 року, потім в ДСУ24 заступником начальника доруправління. В Києві орендував житло, а потім вирішили придбати квартиру біля дітей і шукали її. Вирішили взяти кредит з мотиву безпеки ,щоб квартира була в іпотеці. Вважає,що позивачка виступила гарантом кредиту,оскільки була зацікавлена, щоб його дружина допомагала їй з дітьми. Позивачка кредит не сплачувала і знала, що вона не сплачує, і не знає як гроші заробляють. Він особисто оформляти кредит не ходив, ходили сторони. Договір купівлі-продажєу також не оформляв і не був присутній оскільки в усьому довіряє сину. Він давав йому кошти на оплату як першого взносу та к і кожного місяця згодом для виплати кредиту. У сторін був середній достаток. Матеріально вони їм не допомагали, онукам допомагають і витрачають на них свої кошти. Гроші на квартиру він давав відповідачу безвідплатно для придбання житла для себе та своєї дружини та не заперечує, що це житло сина. У позивачки ключів від квартири ніколи не було і вона не просила їх. Питання власності спірної квартири з позивачкою ніколи не обговорювалося. Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази суд прийшов до висновку, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання коштів у батька в дарунок чи безвідплатно. Крім того, в такому випадку оформлюючи договір кредиту, іпотеки та беручи дружину гарантом, відповідач не повідомив її про фіктивність таких угод для неї та про наслідок, оскільки зі слів позивача вона була впевнена, що квартира спільна, оскільки перший взнос сплачувала вона з накопичених коштів сім»ї, а відповідач заробляв надалі щоб сплатити кредит. Сторони підтвердили, що питання права власності не обговорювалось, таким чином суд приходить до висновку, що воно визначалась як спільне, виходячи зі змісту договору іпотеки. Слід зазначити, що жодна з сторін не надала належних письмових доказів своїх статків і джерел походження майна. Оцінюючи пояснення третьої особи [PERSON] суд критично відноситься до пояснень стосовно його заробітку і фінансових можливостей як особи, що займала посади керівників, оскільки з довідки пенсійного фонду України вбачається, що пенсію він отримував з 2006 року в розмірі - 762,85 грн., з 2007 - 940 грн., з 2008 - 1865,62 грн. , що не свідчить про його велику заробітну плату. Крім того, розпоряджаючись коштами своєї сім»ї з дружиною, яка не залучена до розгляду справи , третя особа без дозволу дружини стверджує про передачу спільного майна їх як подружжя у власність сина. Разом з тим, стверджуючи про власність сина [PERSON] знаючи, що син не проживає з відповідачкою з 2003 року і що квартира його не вирішив питання щодо належної перереєстрації права власності, за яку він начебто сплатив кошти своєї сім»ї чи свої. Таким чином, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі-продажу спірної квартири за власні кошти відповідач суду не надав. Пояснення свідків батька та брата щодо можливих статків батька є припущенням і письмово не підтверджені. Крім того, свідки є родичами відповідача і зацікавленими для нього особами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях щодо фінансових можливостей батька відповідача та можливих побажань для сина мати у власності житло. Пояснення відповідача та свідків [PERSON] про відсутність у подружжя статків спростовуються підтвердженнями про багаторазове перебування позивача з дітьми за кордоном на відпочинку, наявність у неї закордонного паспорта з 2006 року і відпочинків з часу його отримання і по даний час кожного року, поясненнями свіх свідків про те, що родина мала стабільний дохід; неспростованими відповідачем поясненнями позивача про те, що відповідач працював за кордоном в Росії та Ашхабаді і пересилав кошти сім»ї у валюті, поясненнями відповідача про те, що він не знає скільки грошей було у дружини. Пояснення батька відповідача та відповідача про те, що позивачу не вистачало завжди коштів має оціночний характер і в сукупності з іншими доказами не може свідчити про відсутність коштів. Крім того відповідачем та третьою особою так і не пояснено, де був взятий перший внесок на купівлю квартири, оскільки вартість кредиту це тільки половина вартості житла. В такому випадку пояснення третьої особи про те, що у нього були кошти всієї вартості квартири і саме він їх дав спростовується взагалі нелогічною необхідністю отримання кредиту на другу половину вартості житла під договір іпотеки, такі пояснення є нелогічними і суперечливими, а тому суд відноситься до них критично. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином спільна сумісна власність подружжя презюмується законом і задля відхилення від цього правила необхідно довести належними та допустимим доказами факт використання власних коштів на придбання майна або наявності певної домовленості. Відповідно доч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З пояснень сторін вбачається , що жодної домовленості щодо власності між ними не було, крім тієї , що в їх квартирі будуть проживати батьки. Іншого відповідачем не доведено. Крім того, з наданого суду договору іпотеки нерухомого майна від 06.07.2007 вбачається, що [PERSON] на виконання зобов»язання про повернення кредиту за кредитним договором в сумі 46000 доларів США, що еквівалентно 232300 грн. передає в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS] вартістю 540010,00 грн. (а.с.36-39). Пунктом 1.5. цього договору встановлено , що договір іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя і згода [PERSON] на укладення цього договору посвідчена нотаріально. Також 06.07.2007 року складено договір поруки № 125728, за умовами якого поручитель [PERSON] зобов»язалась відповідати за невиконання [PERSON] умов договору споживчого кредиту № 11179997000 від 06.07.2007 (а.с.32-35). Таким чином пояснення позивача про те, що подружжю не вистачало коштів і вони взяли кредит є логічним , натомість пояснення третьої особи про те, що у нього були кошти проте його син для нього взяв кредит в шлюбі, оскільки вони напередодні побачили сторонню людину в даній квартирі є нелогічними та незрозумілими, а отже такими, що не можуть визнати належними. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, за винятком випадків і порядку, встановлених законом. Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, на засадах розумності та справедливості, законності, суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири - спільної сумісної власності подружжя. Вимога позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування спірної квартирою шляхом передачі ключів від дверей квартири не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт чинення їй перешкод у користуванні квартирою та звернення до відповідача з питання надання ключів. Особи,я к і проживають у квартирі і користуються нею за домовленістю не є відповідачами у справі і до них така вимога не пред»явлена. Позов [PERSON] не підлягає задоволенню як необґрунтований і безпідставний, оскільки наданими ним доказами не доведено факт придбання спірної квартири за власні кошти.

Outcome: partial