Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся із позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін 112» про стягнення сум компенсації. Стислий виклад обставин та позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він із відповідачем перебуває у трудових відносинах. Однак, відповідач порушив терміни виплати заробітної плати, у зв`язку із чим [PERSON] має право на компенсацію втрати частини доходів. Так, станом на 31.10.2018 р. борг відповідача по заробітній платі перед позивачем становив 64 349,27 грн. Станом на червень 2014 року розмір заборгованості становив 5000 грн., оплату здійснено лише у жовтні 2018 року. З серпня 2012 року по жовтень 2014 року розмір заборгованості становив 15 370 грн., однак така оплата була здійснена лише у вересні 2018 року. Також, за період із грудня 2015 року по березень 2017 року виникла заборгованість по заробітній платі. За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь компенсацію втрати частини доходів, яка у загальному розмірі становить 46 647,55 грн. У ході розгляду справи представник позивача надала детальний розрахунок, відповідно до якого уточнила розмір компенсації. Зокрема, загальний розмір компенсації за неотриману заробітну плату у період із серпня 2012 року по жовтень 2014 рік складає 21 049,17 грн., а у період з грудня 2015 року по березень 2017 рік складає 23 188,32 грн., разом 44 237,47 грн. Позиція відповідачів щодо заявлених позовних вимог. 04 грудня 2019 року від ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем невірно здійснений розрахунок компенсації втрат частини доходів, зокрема, помилково включені в нарахування за період 2012-2014 р. При цьому, у відзиві відповідач наводить свій розрахунок компенсації на суму 21 424,63 грн., який здійснений відповідно до прикладу нарахування в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 430 (а.с. 131-141). Відповідь позивача на відзив. 04 лютого 2020 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зауважив, що розрахунки відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки в них міститься помилка. Зокрема, індекс інфляції за вересень 2017 рік становить 102 %, а не - 100,2 %. Крім того, відповідачем здійснено розрахунок заборгованості з грудня 2015, січня 2016, лютого 2016, березень 2016 по грудень 2018 року. У той час як згідно виписок з рахунку заборгованості за квітень 2016 р. у сумі 9520 грн. погашено у січні 2019 р., за травень 2016 р. у сумі 9520 грн. погашено у березні 2019 р., за червень-серпень 2016 року у сумі 16 702 грн. - погашено у серпні 2019 року. Таким чином розрахунки відповідача є неправильними (а.с. 147-155). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду (а.с. 118). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Як передбачено ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Без обмеження будь-яким строком працівник має право звернутися до суду тільки з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. У абз. 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Так, із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 5-9). Згідно копії довідки № 641, виданої ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», заборгованість по виплаті [PERSON] заробітної плати станом на 31 жовтня 2018 року становить 64 349 (шістдесят чотири тисячі триста сорок дев`ять) грн. 278 коп. (а.с. 111). Відповідно до виписки 10 вересня 2018 року на картковий рахунок [PERSON] зараховано грошові кошти у розмірі 15 370 грн. У розділі «найменування операції та місце проведення» вказано «заробітна плата і аванси (заробітна плата і аванси за серпень 12р. - жовтень 14р.). Також, 22 жовтня 2018 року на картковий рахунок позивача зараховані грошові кошти у розмірі 5000 грн., у розділі «найменування операції та місце проведення» вказано «заробітна плата і аванси (заробітна плата і аванси за вересень 12 р. - червень 14р. (ЄСВ сплачено пл.дор. № 3550)) (а.с. 85-94). Отже, із вищевикладеного вбачається, що заборгованість по заробітній платі позивача, яка виникла з вересня 2012 року по червень 2014 рік, погашена відповідачем у жовтні 2018 року, а заборгованість по заробітній платі за серпень 2012 рік - жовтень 2014 р. погашена у вересні 2018 року. Із наданого позивачем розрахунку компенсації за порушення виплати вищевказаної заробітної плати, з яким суд погоджується, вбачається, що загальний розмір такої компенсації за неотриману у період з серпня 2012 року по жовтень 2014 рік заробітну плату становить 21 049 (двадцять одна тисяча сорок дев`ять) грн. 17 коп. Також, відповідно до виписки із карткового рахунку, відповідачем здійснено 17.01.2019 року оплату у розмірі 16 600 грн., призначенням даного платежу зазначено «заборгованість з/п з грудня 2015 року по квітень 2016 рік». Розмір заробітної плати з грудня 2015 року по квітень 2016 рік на момент оплати складав 24 592,35 грн. Тобто, відповідачем частково погашено борг по заробітній платі, а залишок боргу станом на дату частково погашення за квітень 2016 рік становив 7992,35 грн. Відповідно до виписки з карткового рахунку відповідачем 12.03.2019 р. здійснено оплату у розмірі 10000 грн., призначенням даного платежу зазначено «заборгованість з/пл з квітня 16 по травень 16». Розмір заборгованості по заробітній платі з квітня 20116 року по травень 2016 рік на момент такої оплати складав 17 512,35 грн. Отже, відповідачем частково сплачена заборгованість по заробітній платі, а саме, заборгованість за квітень 2016 рік сплачена у березні 2019 року. Заборгованість по заробітній платі за травень складає 7512,35 грн. та, як вбачається із виписки по картковому рахунку, була виплачена відповідачем 09.08.2019 року. Із наданого позивачем розрахунку, який здійснений відповідно до Постанови КМУ № 430 від 31.03.2003 року вбачається, що загальний розмір компенсації за неотриману заробітну плату у період з грудня 2015 року по березень 2017 року складає 23 188,32 грн. До матеріалів справи відповідачем надано свій розрахунок компенсації, який здійснений відповідно до прикладу нарахування у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 430. Відповідно до наданого розрахунку, розмір компенсації за невиплачену у період з грудня 2015 року по березень 2017 рік заробітну плату, становить 21 424,63 грн. Однак, при вивченні даного розрахунку встановлено, що у ньому міститься помилка, оскільки індекс інфляції за вересень 2017 рік становить 102 5, натомість у розрахунку відповідача він становить 100,2 %, що відображено цифрами 1,002. Отже, суд не може взяти до уваги розрахунок відповідача. З огляду на викладені обставини, беручи до уваги норми чинного законодавства, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved