Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У січні 2016 р. позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у загальній сумі 24552,41 грн.. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.02.2014 р. уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого надав йому власні грошові кошти у сумі 12400 грн. на строк до 11.03.2014 р., та 17.04.2014 уклали договір позики, відповідно до якого надав йому власні грошові кошти у сумі 1220 грн. на строк до 17.05.2014 р.. Відповідач у визначений договором строк борг не повернув, ухиляється від виконання грошових зобов'язань. Просив, з урахуванням уточнень, відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики у сумі 13620 грн. та 3% річних за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 668, 57 грн.; 3% річних за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.05.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 59,09 грн., індекс інфляції за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 7326, 20 грн.; індекс інфляції за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.04.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 697, 86 грн.. Позивач просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, його повноважний представник на підставі довіреності [PERSON], подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач з позовом ознайомлений, у судове засідання повторно не з'явився, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті за закінченням терміну зберігання, додатково був повідомлений шляхом публікування оголошення про смудовий виклик в газеті «Урядовий кур'єр» №74 від 19.04.2016 р., а тому в розумінні ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких підстав суд вважає за можливе розглянути справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи повноважний представник позивача не заперечує. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Суд установив, що 11.02.2014 р. та 17.04.2014 р. сторони уклали договори позики, згідно умов п. п. 1, 3, 5 якого позивач передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 12400 грн., та 1220 грн. відповідно, без сплати процентів, з остаточним розрахунком щодо повернення коштів не пізніше 11.03.2014 р. та 17.05.2014 р..(а.с.5-8) Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі 12400 грн. у строк до 11.03.2014 р. та у сумі 1220 грн. у строк до 17.05.2014 р., ухиляється від виконання грошових зобов'язань. Відповідно до розрахунку позивача борг за договорами позики складає суму 13620 грн., 3% річних за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 668, 57 грн.; 3% річних за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.05.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 59,09 грн., індекс інфляції за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 7326, 20 грн.; індекс інфляції за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.04.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 697, 86 грн., всього суму 22371 грн. 72 коп.. Частиною 2 ст.1214 ЦК України з посиланням на ст. 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей. Відповідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проте, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК ). Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді індексу інфляції та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за знецінення грошових коштів і користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати, тобто у разі неправомірного користування грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договорами позики від 11.02.2014 р. та 17.03.2014 р. у сумі 13620 грн., 3% річних за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 668, 57 грн.; 3% річних за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.05.2014 р. по 28.12.2015 р. у загальній сумі 59,09 грн., індекс інфляції за договором позики від 11.02.2014 за період з 12.03.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 7326, 20 грн.; індекс інфляції за договором позики від 17.04.2014 за період з 18.04.2014 по 28.12.2015 у загальній сумі 697, 86 грн., а всього суми 22371 грн. 72 коп., - доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved