Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] на Інтернет-сторінці https://www.rbc.ua, власником якої є відповідач, була розміщена стаття під назвою: «[INFO]». Позивач вважає, що інформація, розміщена у зазначеній статті є недостовірною та негативною, мала наслідком суспільне обурення та звинувачення позивача, як державного службовця, у вчиненні дій, що є аморальними та незаконними, у зв'язку з чим було порушено його честь, гідність та ділову репутацію. Звернувшись до суду, позивач просить визнати недостовірною наступну інформацію: «…Оправдываясь отсутствием достаточных полномочий и финансирования, руководство комиссии лоббирует интересы структур, выходцами которых они не являются…»; «… Глава ведомства [PERSON] является соучредителем группы компаний «Арта…»; «… Участники же рынка говорят, что не слышали объявлений о продаже и справедливо считают, что [PERSON] не мог передать свою долю в управление менеджменту, поскольку все они - физические лица…»; «…По словам участников рынка негосударственного пенсионного обеспечения, глава комиссии «советует» рекомендовать компанию «Арта» в качестве управляющего пенсионными деньгами…»; «…После того, как 15 июля на заседании комитета по финансам и банковской деятельности Верховной Ради НБУ [PERSON] публично пристыдила [PERSON] за бездействие НКЦБФР в очистке рынка от «липовых» брокеров, приоритеты работы ведомства сдвинулись в сторону борьбы со схемными компаниями, которые напрямую подчиняются комиссии…»; «…В один день лицензий на осуществление деятельности на фондовом рынке лишилось пять российских банков и компаний, хотя двум биржам с российским капиталом были предоставлены преференции. И это был первый сигнал о том, что регулятор лоббирует интересы компаний…»; «…В ожидании достаточных полномочий и финансирования для проведения реформ, чиновники занялись лоббированием интересов структур, связь с которыми они должны были разорвать». Також, просить зобов'язати ТОВ «РБК-Україна» протягом 10 днів з дня ухвалення рішення у справі спростувати інформацію шляхом публікації на головній сторінці Інтернет-сторінки ТОВ «РБК-Україна» за адресою: https://www.rbc.ua резолютивної частини рішення без будь-яких коментарів тим же шрифтом, що й оскаржувана інформація під заголовком «Спростування»; стягнути з ТОВ «РБК-Україна» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1,00 грн. Ухвалою суду від 20.12.2016, занесеною до журналу судового засідання до участі у даній справи залучено в якості співвідповідача [PERSON] Ухвалою суду від 05.01.2017, занесеною до журналу судового засідання до участі у даній справи залучено в якості третьої особи Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник ТОВ «РБК-Україна» у судовому засіданні позов не визнав, посилаючсиь на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Національної комісія з цінних паперів та фондового ринку про захист честі, гідності та ділової репутації у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Згідно ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судом встановлено, що [INFO] на Інтернет-сторінці https://www.rbc.ua була розміщена стаття під назвою: «[INFO]», в якій, зокрема, була розміщена інформація, визнати недостовірною яку просить позивач. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Водночас, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. Що стосується висловлювань: «… Глава ведомства [PERSON] является соучредителем группы компаний «Арта…», суд звертає увагу на те, що, зазначаючи приналежність позивача до групи «АРТА», відповідач не зазначає конкретну компанію, організаційно-правову форму та кількість компаній, в яких позивач є учасником. Водночас, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в Україні зареєстровано понад 100 осіб, в назві яких використовується найменування «АРТА». Крім того, суд враховує наявні в матеріалах справи відповіді на адвокатські запити (а.с. 83-86), в яких зазначено, що станом на день опублікування оскаржуваної інформації позивач не був учасником ТОВ «АРТА ЦІННІ ПАПЕРИ», ТОВ «АРТА ІНВЕСТИЦІЙНІ ПАРТНЕРИ», ТОВ «АРТА УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Більше того, у вказаних відповідях на адвокатські запити зазначено, що 30.01.2015 позивач вийшов зі складу товариств. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, зокрема: «… Участники же рынка говорят, что не слышали объявлений о продаже и справедливо считают, что [PERSON] не мог передать свою долю в управление менеджменту, поскольку все они - физические лица…» слід зазначити, що, як встановлено судом, позивач не є учасником ТОВ «АРТА ЦІННІ ПАПЕРИ», ТОВ «АРТА ІНВЕСТИЦІЙНІ ПАРТНЕРИ», ТОВ «АРТА УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Крім того, відповідно до відповідей на адвокатські запити (а.с. 83-86), позивач після відчуження частки в статутних капіталах зазначених товариств не здійснює відносно них будь-якого прямого та/або опосередкованого впливу. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації «…После того, как 15 июля на заседании комитета по финансам и банковской деятельности Верховной Ради НБУ [PERSON] публично пристыдила [PERSON] за бездействие НКЦПФР в очистке рынка от «липовых» брокеров, приоритеты работы ведомства сдвинулись в сторону борьбы со схемными компаниями, которые напрямую подчиняются комиссии…», суд зазначає, що відповідно до відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на адвокатський запит від 08.07.2016 вих.№20/15163 НКЦПФР є органом державної влади, а тому публічні виступи не впливають на дії НКЦПФР, як державного органу. (а.с.87-89) Крім того, у вказаному висловлюванні автор статті не зазначає переліку компаній, які напряму підпорядковуються НКЦПФР. При цьому, відповідно до вказаної відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на адвокатський запит від 08.07.2016 вих.№20/15163, Державна установа «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України створена Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку на підставі рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29.07.1998 №94 та віднесена до сфери управління НКЦПФР на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 №183-р з метою організаційного, технічного, ресурсного забезпечення реалізації повноважень НКЦПФР в сфері регулювання ринків ринку цінних паперів та рзвитку інфрастрктури фондового ринку України. За вказаних обставин, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. При цьому, слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950, статті 62 Конституції України, існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Отже, оскільки, судом не встановлено і відповідачем не доведено, що поширена вище інформація є такою, що відповідає дійсності, суд приходить до висновку, що відбулося поширення недостовірної інформації, а тому вона підлягає спростуванню. Водночас оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, зокрема: «…Оправдываясь отсутствием достаточных полномочий и финансирования, руководство комиссии лоббирует интересы структур, выходцами которых они не являются…» суд зазначає, що дана інформація є такою, що не стосується саме позивача, а тому така інформація не може бути недостовірною. Що стосується вислову: «…По словам участников рынка негосударственного пенсионного обеспечения, глава комиссии «советует» рекомендовать компанию «Арта» в качестве управляющего пенсионными деньгами…» слід зазначити, що даний вислів є таким, що не стосується саме позивача, а тому така інформація не може бути недостовірною. Що стосується інформації: «…В один день лицензий на осуществление деятельности на фондовом рынке лишилось пять российских банков и компаний, хотя двум биржам с российским капиталом были предоставлены преференции. И это был первый сигнал о том, что регулятор лоббирует интересы компаний…» та «…В ожидании достаточных полномочий и финансирования для проведения реформ, чиновники занялись лоббированием интересов структур, связь с которыми они должны были разорвать», то в ній відсутні будь-які посилання на позивача, а тому така інформація також не може бути визнана недостовірною. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,00 грн., яку позивач просить стягнути з ТОВ «РБК-України» на свою користь, слід зазначити, що у відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яке полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Водночас, відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки, позивачем не надано жодного доказу того, що йому було завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах з кожного на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 1 102 грн. 42 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial