Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

у серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] пеню у розмірі 1309 грн 00 коп., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 29599 грн 34 коп. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.10.2017 трапилася ДТП за участю автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] та автомобіля «Subaru» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, винною особою у вказаній пригоді визнано [PERSON] , при цьому розмірі завданої матеріальної шкоди «Subaru» д.н.з. [NUMBER] становить 172675 грн 60 коп. в тому числі величина втрати товарної вартості складає 30300 грн 67 коп., а тому на підставі зазначеного позивач отримав від АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування на підставі страхового полісу у розмірі 100000 грн 00 коп., після чого 15.03.2018 позивач відремонтував свій автомобіль, таким чином АТ «СГ «ТАС» повинен був на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до 20.03.2018 виплатити позивачу страхове відшкодування за страховим полісом 80% від суми страхового відшкодування у розмірі 113899 грн 94 коп., яку відповідачем було виплачено 30.03.2018 у розмірі 9662 грн 54 коп. та 06.06.2018 у розмірі 33413 грн 72 коп., що свідчить про несвоєчасне здійснення страхової виплати на підставі у відповідності до ст. 20 Закону України «Про страхування», кінцевим терміном виплати страхового відшкодування у розмірі 31946 грн 46 коп. є 30.04.2018, а оскільки АТ «СГ «ТАС» сплатив позивачу загальну суму у розмірі 143076 грн 26 коп. з порушення строків то позивач має право вимагати сплату штрафних санкцій (пені) за порушення строків виплати страхового відшкодування, крім цього станом на 10.08.2018 [PERSON] не сплатив позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 29599 грн 34 коп. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн 00 коп. 16.08.2018 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження (а.с. 60). 28.09.2018 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, оскільки вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає до задоволення, страховий поліс та договір покривають в сукупності розмір заподіяної шкоди на суму 200000 грн 00 коп., що є достатньою сумою для покриття суми коштів яку вимагає позивач в сумі 172675 грн 60 коп., а також вимога про стягнення суми коштів за проведення судової експертизи у розмірі 3000 грн 0 коп. є безпідставною так як судової експертизи не проводилося її може призначити на підставі ст. 103 ЦПК України суме суд, а не позивач (а.с. 70-72). 26.02.019 АТ «СГ «ТАС» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до умов договору та чинного законодавства України не має правових підстав для здійснення виплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 76). 12.09.2019 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог шляхом стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача штраф у розмірі 0 грн 63 коп. страхове відшкодування за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ8 №644124 від 19.06.2017 у розмірі 6923 грн 74 коп., стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 23376 грн 93 коп. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн 00 коп. (а.с. 109-115). 26.09.2019 представник АТ «СГ «ТАС» подав до суду відзив на заяву про зменшення позовних вимог в якому зазначив, що AT «СГ «TAC» (приватне) відповідно до умов та чинного законодавства України не має правових підстав для здійснення виплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, також вимога, щодо стягнення 6923 грн 74 коп. є безпідставною та необґрунтованою, яка суперечить нормам чинного законодавства України, зокрема AT «СГ «TAC» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі у розмірі 143 076 грн 26 коп., а решта суми у розмірі 30300 грн 67 коп. є величина втрати товарної вартості, яка AT «СГ «TAC» (приватне) відповідно до п. 32.7. ст 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до п. 21.8. ст. 21 Договору, не відшкодовується (а.с. 129). Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 07.02.2020 до суду надійшла заява від позивача про слухання справи без його участі де наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 133). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 127, 128). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.10.2017 приблизно о 17 год. 45 хв., на автодорозі М-06 Київ-Чоп 306 км + 500 м., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Bens Sprinter 316 CDI», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , порушив пункти 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України: не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Subaru» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду в попутному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2017 визнано [PERSON] визнано винним у вчинені ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 10). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №37-11 від 27.11.2017 вартість матеріальних збитків завданих власнику транспортного засобу «Subaru» номерний знак [NUMBER] становить 172675 грн 60 коп., величина втрати товарної вартості КТЗ становить 30300 грн 67 коп. (а.с. 13-33). Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування. Транспортний засіб «Mercedes-Bens Sprinter 316 CDI», реєстраційний номерний знак [NUMBER] є застрахований в AT «СГ «ТАС» згідно страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК /3357214 від 19.06.2017, а також окремо на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ8 № 644124 від 19.06.2017 (а.с. 31, 86-93). За страховим полісом АК /3357214 від 19.06.2017 франшиза 0 грн 00 коп., розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну 100000 грн., а за договором AZ8 № 644124 від 19.06.2017 погоджено пакет стандартний з опцією тобто страхова сума 100000 грн 00 коп. (ДТП з вини). 22.03.2018 [PERSON] звернувся до AT «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 39, 40). Також позивач звернувся до [PERSON] із досудовою вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32599 грн 34 коп. (а.с. 52-56). У відповідь на досудову вимогу [PERSON] було зазначено, що позивач може отримати суму страхового відшкодування у AT «СГ «ТАС», оскільки сума не перевищує страховий ліміт у розмірі 200000 грн 00 коп. (а.с. 57). Відповідно до ст. 6 Закону Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 33908 грн 34 коп. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. ПАТ СГ «ТАС» здійснило виплату позивачу суму коштів 143076 грн 26 коп. тоді як лімітом по вищенаведених договорах є сума в розмірі 200000 грн 00 коп., що сторонами по справі підтверджено. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 04.07.2018 зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані із відшкодуванням особою цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Обмеження набуття страховим завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує. Зокрема, їх захист. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на момент вчинення виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі полісу АК /3357214 від 19.06.2017 та договором AZ8 № 644124 від 19.06.2017 ліміт відповідальності за заподіяння шкоди складає 20000 грн 00 коп. Таким чином, оскільки відповідач мав на момент ДТП чинний Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів то суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача ПрАТ «СГ «ТАС» страховик відповідача. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміру завданої шкоди завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно Правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц встановлено, що покладення обов`язку з відшкодування у межах страхового відшкодування страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплати страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] суми коштів за проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 3000 грн 00 коп., однак дана вимога є безпідставна оскільки судової експертизи не проводилося. Стаття 103 ЦПК України визначає, що саме суд може призначити для проведення судову експертизу а не позивач проводити таку в досудовому порядку. Страхування наземного транспорту відповідно до пункту 6 ч.4 ст. 6 Закону України «Про страхування» є видом добровільного страхування, тому AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснює його у відповідності з Правилами та «Програмою добровільного страхування наземного транспорту». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» Умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування. Відповідно до п. 19.4. ст. 19 Договору: «За несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) з вини Страховика, в разі отримання страхової виплати (страхового відшкодування) безпосередньо страхувальником або представником Страхувальника, правонаступником, застрахованою особою, вигодонабувачем, спадкоємцем, опікуном, піклувальником. Страховик сплачує такій особі штраф у розмірі 0,01 відсотків від облікової ставки НБУ (діючої на дату страхового випадку) від суми несвоєчасно здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування)». Згідно ст. 526 ЦК України: «зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Таким чином, враховуючи вищевикладене AT «СГ «TAC» (приватне) відповідно до умов Договору та чинного законодавства України не має правових підстав для здійснення виплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Вимога позивача, щодо стягнення 6923 грн 74 коп. є безпідставною та необгрунтованою яка суперечить нормам чинного законодавства України. Відповідно до п. 2.1, ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним, кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до п. 21.8. ст. 21 договору за цим договором відшкодуванню не підлягає втратою товарної вартості транспортного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed