Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У серпні 2014 року комунальне житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство №9 (далі - ЖРЕП № 9) звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці та перебуває на балансі і технічному обслуговуванні КЖРЕП №9 відповідно до рішення ВК Чернівецької міської ради №60/2. Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі №2 вказаного житлового будинку. Зазначена квартира є приватизованою, складається з 4-х житлових кімнат, житловою площею 84,40 кв.м., загальною площею 104,90 кв.м. При цьому, відповідачі постійно проживаючи та користуючись вказаним вище житловим приміщенням, належним чином не виконують своїх обов'язків по оплаті житлово-комунальних послуг, які надаються ЖРЕП № 9 та про необхідність сплати яких та виниклої заборгованості їх було попереджено як в усній так і в письмовій формі, крім того боржникам пропонувалось укласти договір реструктуризації заборгованості, проте на всі зазначені повідомлення та пропозиції відповідачі належним чином не відреагували. У зв'язку із не оплатою відповідачами протягом усього періоду наданих житлово-комунальних послуг, станом на 20.08.2014 року у них утворилась заборгованість у розмірі 9060,20 грн. відповідно до діючих тарифів 2006-2013 років. З метою стягнення вище вказаної заборгованості, КЖРЕП №9 зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.07.2013 року судовий наказ №725/3472/13-ц від 31.05.2013 року скасовано. Посилаючись на вказане ЖРЕП № 9, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, а також зазначаючи про те, що витрати на утримання будинку та прибудинкової території підлягають сплаті у відповідності із встановленими згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.03.2010 року №195/5 від 21.10.2010 року №814/21 тарифами та відповідачі з серпня 2011 року по жовтень 2014 року не заявляли претензій щодо неналежного надання їм житлово-комунальних послуг, а також враховуючи пропуск строку позовної давності щодо частини позовних вимог, про що було заявлено відповідачами, просило стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги за період з серпня 2011 року по серпень 2014 року, а також за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 3226,82 грн., інфляційні витрати та 3 % річних в сумі 379,82 грн. та судовий збір в сумі 243, 60 грн. В судове засідання представник ЖРЕП № 9 не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також вказав на те, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання, будучи неодноразово належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, подали письмові заперечення проти заявленого позову, в яких зокрема вказували про безпідставність позовних вимог ЖРЕП № 9, а також зазначали, що за період з 01.01.2005 року по 01.12.2010 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.01.2012 року стягнено заборгованість з [PERSON], крім того, вважають, що позивач жодних послуг по утриманню будинку в якому вони проживають взагалі не надає, а тому 10.10.2014 року вони звернулись до КЖРЕП №9 з актом-претензією на який представники позивача належним чином не відреагували. У зв'язку з наведеним, вважають, що позивачем порушено їх права як споживачів та нарахування позивачем плати за неіснуючі послуги є безпідставним та незаконним, а тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, а також письмові заперечення відповідачів та додані до них матеріали, суд приходить до наступного. Так, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до інформації, яка міститься в довідці КЖРЕП №9 від 03.09.2014 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Крім неї у вказаній квартирі також зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а/с 23). Відповідно до вищевказаної довідки КЖРЕП №9, квартира [ADDRESS] приватизована, складається з 4 кімнат, житловою площею 84,40 кв.м., загальною площею 104,90 кв.м. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживачем житлово-комунальних послуг визначено фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 4 даного Закону передбачає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Частиною ч.1 ст.19 Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір на надання таких послуг (п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону). Згідно ч. 2 ст. 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 21 Закону визначено, що виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Зокрема, зміст типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 20 травня 2009 року N 529 (із змінами та доповненнями). Як встановлено судом, що між ЖРЕП № 9 та відповідачами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг щодо утримання квартири [ADDRESS], в якій проживають відповідачі, який мав би включати в себе весь спектр комунальних послуг (або тих які визначені відповідним договором), що надаються комунальними підприємствами, і які повинні здійснюватись, що також не заперечується доводами відповідачів, викладеними у письмових запереченнях на позов. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених чи приватизованих квартир. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. При цьому, згідно вимог ст. 24 ЖК України експлуатацію та утримання державного житлового фонду здійснюють спеціально створені житлово-експлуатаційні організації. Як встановлено судом будинок [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 60/2 є комунальною власністю територіальної громади міста та перебуває на балансі і технічному обслуговуванню ЖРЕП № 9. На підтвердження факту надання споживачам послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, де проживають відповідачі позивачем надано відповідні акти виконання робіт. Зокрема, як убачається акту виконаних робіт від 16.09.2013 року, Чернівецьким СВАРЗ виконано роботи з дератизації та дезінсекції будівель, споруд, приміщень на території обслуговування КЖРЕП №9 за період з 01 серпня 2013 року по 30 серпня 2013 року, крім того дератизація приміщень проводилась також ПП «Профілактика» за період з січня по березень 2014 року, що також підтверджується копіями відповідних актів виконаних робіт (а.с 70-72). Також матеріали справи містять відомості щодо періодичної перевірки і прочистки димових та вентиляційних каналів в житлових будинках, зокрема в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копіями відповідних актів від 24.04.2013 року, жовтня 2011 року, 25 вересня 2012 року (а.с 73,74). Кім того, матеріали справи містять докази надання послуг щодо вивозу та утилізації ТПВ за наступні періоди: жовтень 2014 року, серпень 2014 року, липень 2014 року, грудень 2013 року (а.с 76-80). Таким чином, судом встановлено, що позивачем фактично надаються послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, за адресою м. Чернівці, вул. Челюскінців, 17 згідно структури тарифу, що є додатком до рішення виконавчого комітету № 195 від 23 березня 2010 року та № 814/21 від 21 жовтня 2010 року. Разом з тим, як встановлено судом, відповідачі, проживаючи в квартирі квартира [ADDRESS], не виконують належним чином свої зобов'язання щодо здійснення оплати за надані послуги, внаслідок чого за період з серпня 2011 року по день звернення до суду, а саме станом на 20 серпня 2014 року виникла заборгованість по оплаті таких послуг в розмірі 2 914 грн. 24 коп. та за період з вересня 2014 року по 16 грудня 2014 року в розмірі 312 грн. 58 коп., а всього в розмірі 3 226 грн. 82 коп., на підтвердження якої позивачем надано відповідні розрахунки. Дана заборгованість відповідачами добровільно не сплачена (а.с. 6-8, 65-69). Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також норми закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, виходячи з положень ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, так як послуги, а відповідачі ними користуються, а тому повинні оплачувати їх. До того ж, надання позивачем послуг та їх споживання відповідачем є діями осіб, з якими закон, зокрема ст.11 ЦК України, пов'язує підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. За таких обставин, суд вважає, що вищевказане спростовує доводи відповідачів, викладені у письмових запереченнях про те, що відсутність укладеного договору звільняє їх від обов'язку оплачувати житлового комунальні послуги. Крім того, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження їх доводів про те, що позивачем деякі з житлово-комунальних послуг їм взагалі не надаються, а деякі з них неналежним чином. Так, відносини між виконавцем та споживачем у разі незадоволення останнього якістю наданих послуг врегульовані ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 20 травня 2009 року № 529 до переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать наступні: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого водопостачання; холодного водопостачання; водовідведення; теплопостачання; зливової каналізації, а також до переліку послуг входить дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків), поливання дворів, клумб і газонів, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами, експлуатація номерних знаків на будинках, освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води, енергопостачання ліфтів, періодична повірка, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Як вбачається з Додатку №1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.03.2010 року №195/5 до витрат позивача, пов'язаних з утриманням будинку в якому мешкають відповідачі та прибудинкової території, відносяться витрати пов'язані з наданням послуг щодо: прибирання прибудинкової території (дератизація, дезінсекція), обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення сходових клітин, поточний ремонт, обслуговування та поточний ремонт внутршіньобудинкових систем водопостачання та водовідведення, електроенергія на освітлення сходових клітин, вивезення та утилізація ТПВ, вказане також підтверджується детальним розрахунком, проведеним 10.12.2014 року з розбиттям по послугам (а.с 9, 67). При цьому, судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року відповідачами складено акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг, відповідно до якого останні висловили претензію виконавцю щодо якості надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з їх систематичним ненаданням за період з 01.12.2010 року по 31.12.2013 року (а.с 48). Так, відповідно до ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Разом із тим, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що вони зокрема у період з серпня 2011 року по день звернення позивача з даним позовом до суду, а саме по серпень 2014 року, за який позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги скористався правом на пред'явлення претензії виконавцю послуг в порядку, встановленому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а представник виконавця викликався для складання акту-претензії, однак не з'явився, або відмовився від підписання акту-претензії й відповідно не надано суду доказів того, що було встановлено неналежне виконання позивачем своїх обов'язків по наданню послуг. Оскільки відповідачі не додержали встановленого Законом порядку складання претензій виконавцю послуг, то підстави для висновку про неякісно надані ЖРЕП № 9 послуги або ненадання їх взагалі у період з серпня 2011 року по серпень 2014 року відсутні. Крім того, наданий відповідачами акт-претензія про неналежне надання послуг у зв'язку із їх систематичним наданням, який останніми 10 жовтня 2014 року надіслано ЖРЕП № 9, суд в розумінні положень ст.ст. 58-60 ЦПК України визнає неналежним та недопустимим доказом й відповідно не приймає його до уваги як підставу, яка звільняє відповідачів від обов'язку сплачувати надані позивачем послуги, оскільки такий акт ними подано лише після звернення позивачем до суду із вказаним позовом (а.с. 46-48). Також даний акт-претензія відповідачів не звільняє їх і від обов'язку сплати послуг за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, оскільки у даному акті відсутні відомості щодо підприємства, якому висловлюються претензії, а також не вказано, які саме конкретно послуги із вище перелічених послуг не надавались відповідачам, або надавались неналежним чином, щоб давало право відповідачам в подальшому на проведення перерахунку оплати чи зменшення її розміру. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати неякісними або ненаданими послуги надані ЖРЕП № 9 та відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку із чим суд вважає, що з відповідачів підлягає стягнення заборгованість за надані послуги за період з серпня 2011 по серпень 2014 року в розмірі 2 914 грн. 24 коп. та за період з вересня 2014 року по 16 грудня 2014 року в розмірі 312 грн. 58 коп., а всього в розмірі 3 226 грн. 82 коп.. При цьому, як убачається з правової позиції, висвітленої в постанові Верхового Суду України від 27.03.2013 у справі № 6-6 цс 13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, законодавство не передбачає звільнення від сплати у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. За таких обставин, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг по обслуговуванню будинку і споруд та прибудинкової території на підставі відкритого особового рахунку № 29893 та позивач надає відповідачам послуги по обслуговуванню будинку і споруд та прибудинкової території, таким чином сторонами вчиняються дії, спрямовані на виконання правочину, які підтверджують досягнення сторонами згоди з його істотних умов. Позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідач зі своєї сторони користуються даними послугами. Щодо доводів відповідачів про пропуск позивачем строків звернення до суду та застосування наслідків пропуску строку позовної давності в частині вимог до 26.08.2011 року, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Разом з тим, судом встановлено, що позивач звертався до суду з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в порядку наказного провадження та судовим наказом Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 травня 2013 року вимоги КЖРЕП №9 до [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено, проте ухвалою від 02 липня 2013 року вказаний судовий наказ скасовано у зв'язку з наявністю між сторонами спору про право (а/с 11). Крім того, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 січня 2012 року задоволено позов КЖРЕП №9 до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період 01.01.2005 року по 23.08.2008 року. Згідно ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, враховуючи спеціальний процесуальний порядок звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, при розгляді даної справи вже в порядку позовного провадження, визначаючи строк позовної давності, суд враховує те, що факт звернення з заявою про видачу судового наказу свідчить про переривання строку позовної давності, а тому відлік строку позовної давності слід здійснювати з дати звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за останні три роки, а саме за період з серпня 2011 року по грудень 2014 року, й відповідно питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності судом в даному випадку не вирішуються. Щодо позовних вимог ЖРЕП № 9 в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3 % річних, то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відсутність договірних відносин між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг, в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати цих на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Таким чином, в зв'язку з порушенням відповідачами виконання зобов'язання та наявності вимоги позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, відповідачі ураховуючи визначений ЖРЕП № 9 період прострочення з квітня 2014 року по вересень 2014 року згідно наведеного розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних також мають сплатити на користь позивача інфляційні нарахування та 3% річних у сумі 379 рн. 82 коп. За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та ураховуючи характер спірних правовідносин сторін вважає, що позов ЖРЕП № 9 обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів в рівнинних частках на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved