Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У серпні 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа : Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном, припинення сервітуту користування квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації за місцем проживання. Ухвалою судді від 31.08.2016 року відкрито провадження у справі. У жовтні 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» міста Києва Лазор Іван Володимирович про визнання права власності на майно та витребування майна. Ухвалою судді від 09.11.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.11.2018 року вищевказані справи об`єднані в одне провадження, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з укладенням договору відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами до позивача перейшло право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки щодо квартири [ADDRESS] , та у зв`язку з непогашенням [PERSON] заборгованості перед позивачем по кредитному договору, позивач зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру відповідно до рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. Проте, право власності позивача на квартиру не визнається відповідачем [PERSON] , яка оспорила рішення нотаріуса, а в подальшому 11.08.2016 року незаконно передала у власність [PERSON] . Вказані дії порушують законне право власності позивача на вищевказану квартиру, а тому вона була змушена звернутись до суду. Позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; усунути перешкоди в користуванні належним позивачу майном квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні 28.10.2019 року підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні 28.10.2019 року заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні. Відповідачі та третя особа Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради «ГОТОВО» міста Києва Лазор Іван Володимирович в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. 14.12.2005 між АБ «Таврика», як банком, та [PERSON] , як позичальником, укладено Кредитний договір №360-Ф, за умовами якого банком було надано [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 167000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АБ «Таврика», як Іпотекодержателем, та позичальником, як Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за реєстраційним №3302. Згідно з умовами вказаного договору Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 26.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено Договір відступлення права вимоги, зареєстрований за №431, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною. За умовами вищевказаного Договору відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Таврика» відступило TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги за Кредитним договором №360-ф від 14.12.2005, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та [PERSON] , право за Договором поруки від 14.12.2005р., що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] , право за Договором поруки від 14.12.2005 р., укладеним між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] . В подальшому, між TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги від 26.05.2016 реєстровий номер №432, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною. Відповідно до цього Договору TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступає [PERSON] своє право вимоги за Кредитним договором №360-ф від 14.12.2005, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та [PERSON] , право за Договором поруки від 14.12.2005, що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] , право за Договором поруки від 14.12.2005 укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та [PERSON] . Крім того, 26.05.2016 між ПАТ «Банк «Таврика» та TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено та нотаріально посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно якого TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право вимоги за Договором іпотеки. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною 14.07.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30465532 щодо квартири [ADDRESS] , за [PERSON] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону встановлено, що державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 11 Закону). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Частиною 5 ст. 3 Закону визначено, серед іншого, державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Абзацом 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. З вказаного слідує, що державна реєстрація права власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. В той же час, не передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості. Крім того, суд звертає увагу, що повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Так, судом в ході розгляду справи встановлено, що договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. Натомість, державну реєстрацію права власності проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною, тобто, фактично нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця. Водночас, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 4 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до пп. 1.8 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання (далі - Порядок №296/5). У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад (пп. 1.9 глави 2 розділу ІІ Порядку №296/5). З матеріалів справи слідує, що у квартирі [ADDRESS] проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проте, приватним нотаріусом не вчинено дій, які передбачені пп. 1.8, 1.9 глави 2 розділу ІІ Порядку №696/5. Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії, проте, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення про відступлення права вимоги. Станом на 24.10.2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2016 року, який є чинним і позивачем не оскаржується. У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч.ч.1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, даючи юридичну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, встановив, що відсутні правові підстави для визнання права власності позивача на спірну квартиру, а тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про витребування квартири та усунення перешкод в її користуванні шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Outcome: dismissed