Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У січні 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 02.04.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №803459/ФЛ відповідно до якого банк зобовязався надати їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит в іноземній валюті у розмірі 59377,50 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89% річних, строком погашення до 12 березня 2033 року. Також позивач просила суд визнати укладений між сторонами договір іпотеки №803459/ФЛ-З від 02.04.2008 року недійсним, оскільки він є похідним від кредитного договору. Позивач вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки його умови є несправедливими виходячи з наступного: позивач фактично не отримувала готівки в касі банку; відповідач в тексті кредитного договору не вказав відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту; не вказав умови, передбачені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупної вартості кредиту; не надав у письмовому виді повну інформацію про умови кредитування; не повідомив позивача про можливість отримання кредиту в національній валюті і не попередив про валютні ризики. У судове засідання позивач не зявилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача просив у позові відмовити з підстав зазначених у письмових запереченнях, справу розглянути без його участі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір №803459/ФЛ, відповідно до умов якого Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит в іноземній валюті в розмірі 59 377,50 доларів США, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири № 96, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кожемяки, буд.11 і на оплату комісії за розрахунки за цим Договором у розмірі 1,50 % відсотків від суми виданих коштів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89 % відсотків річних, строком погашення до 12 березня 2033 року. Судом встановлено, що відповідач, як фінансова установа, отримала в установленому порядку в Національному банку України банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 3.1., 3.2 кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу Банку на підставі заяви Позичальника на видачу готівки, сума у якій зазначена в доларах США. Моментом (днем) надання Кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника 22338557308501, відкритому у відділенні Банку (п. 3.2. Кредитного договору). Відповідач виконав свої зобовязання щодо видачі кредиту позивачу в повному обсязі, що підтверджується : копією меморіального валютного ордеру № 2 від 02.04.2008 р. на суму 877,50 доларів США на оплату комісії, копією заяви на видачу готівки № NL-1 від 02.04.2008 р. на суму 58 500,00 дол. США на проведення розрахунків по договору-купівлі продажу нерухомого майна та копією виписки по позичковому рахунку позивача. Позивач використав кредитні кошти за цільовим використанням та уклав 02.04.2008р. договір купівлі-продажу за яким було придбано квартиру №196, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кожемяки, буд.11. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору виконання зобовязань за цим договором забезпечено іпотекою придбаної за кредитні кошти квартири. 02.04.2008р. між сторонами укладено договір іпотеки №803459/ФЛ З та накладено заборону відчуження. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 02.04.2008р. [PERSON], який є чоловіком позивача, надав засвідчену нотаріально згоду на укладення позивачем договору купівлі-продажу, кредитного договору та договору іпотеки. Відповідно до п. 4.3.14 . кредитного договору позивач зобовязався, в день укладення договору іпотеки нерухомого майна, яке зазначено в п. 2.1. кредитного договору здійснити його страхування. 02.04.2008р. позивач уклав з ЗАТ «СК «Арсенал-Днепр» договір страхування майна та позичальника банку від нещасного випадку. Відповідно до п. 1.2. за цим договором страхування вигодонабувачем є відповідач. Позивач сплатив відповідний платіж за договором страхування. Протягом дії кредитного договору позивач проводив платежі на погашення кредиту та відсотків за його користування, що підтверджується копією розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивач зверталась із заявами до відповідача, які повязані із неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору, де повідомила, що не працює і не має достатньо коштів для погашення кредиту, просила розглянути питання пролонгації кредитного договору і обіцяла погасити прострочену заборгованість після нормалізації фінансового стану. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2014р. по справі № 199/2835/14-ц, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.11.2014р., в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено в повному обсязі. Суд вважає, що посилання позивача на те, що остання не отримувала грошових коштів за кредитним договором є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях ст.ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В момент укладення кредитного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що не заперечується позивачем. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. Так, положення ЦК України встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов'язковим до виконання сторонами. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При укладенні кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх виявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Представник позивача заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом та призначено проведення такої експертизи. Проте, позивач не вчинив дій, направлених на проведення зазначеної експертизи, а саме: не сплатив вартість її проведення, хоча не заперечував проти цього при заявлені клопотання про її проведення, та не надав вільні зразки підписів, як того вимагав експерт у своєму клопотанні. Представнику позивача було розяснено наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до ст. 146 ЦПК України, проте, позивач не забажав сплатити вартість експертизи та надати вільні зразки підписів позивача. Враховуючи положення ст. 146 ЦПК України, та те, що позивачем не доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів факт того, що позивач не підписував кредитний договір, суд вважає, що немає підстав вважати, що кредитний договір позивач не підписував. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд дійшов висновку, що кредитний договір, укладений сторонами, повністю відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети; суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способу забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, договір укладено в письмовій формі і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зі змісту договору вбачається, що умови договору є чіткими, зрозумілими та не містять двозначності. Посилання позивача на те, що він не був поінформований про умови кредитування, спростовуються особистим підписом позивача на кожній сторінці договору та відсутність застережень і зауважень. Підписуючи зазначений кредитний договір позивач вільно виявив своє бажання укласти кредитний договір саме на зазначених у ньому умовах. Позивач отримав кредитні кошти, використав їх за призначенням та сплачував платежі. Зазначене свідчить про те, що позивач погоджувався з усіма умовами договору. Сукупність дій позивача після укладення кредитного договору свідчить та підтверджує саме отримання кредиту позивачем на умовах та в порядку визначеному кредитним договором на умовах заздалегідь відомих позивачу. Шляхом укладання та підписання позивачем кредитного договору, останній підтвердив факт письмового повідомлення його Банком про мету кредиту, умови надання кредиту, а також про відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту за даним договором. У разі ненадання споживачу інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», може наставати відповідальність, яка встановлена виключно статями 15,23 Закону України «Про захист прав споживачів», положення яких не передбачають визнання кредитного договору недійсним. Посилання позивача стосовно того, що при укладенні кредитного договору відповідач не повідомив його письмово про умови кредитування та не надав детальний розпис загальної вартості кредиту, як це передбачено ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки позивач перед підписанням кредитного договору 02.04.2008 р. в анкеті-заяві на отримання кредиту, яка підписана останнім 04.03.2008р., відмітив, що з умовами надання кредиту ознайомлений, а із самого кредитного договору вбачається, що в ньому відображені всі умови, які визначають загальну вартість кредиту, зокрема: суму кредиту, процентну ставку, її тип, строк кредитування, частоту та обсяги платежів, можливість дострокового повернення кредиту, порядок приймання банком зобов'язань позичальника, відповідальність за порушення умов договору та інші, які і визначають таку загальну сукупну вартість кредиту. Отже позивач до підписання договору, мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами. Позичальником не надано жодного підтвердження факту того, що при укладенні кредитного договору банком не була надана йому необхідна інформація. Як дієздатна особа, розуміючи значення своїх дій, під час підписання договору кредиту позивач розумів наслідки укладеного та підписаного договору. При укладенні даного кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому мав би передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором. Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. У позивача існувала можливість передбачити в момент укладення кредитного договору зміну курсу гривні відносно долара США враховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні - і її девальвації та можливість отримання ним кредиту в національній валюті, а тому одна з обов'язкових умов для зміни кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин відсутня. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що підстав для визнання кредитного договору немає, оскільки кредитний договір відповідає вимогам цивільного законодавства, доводи позивача є безпідставними та не обґрунтованими і зводяться до його субєктивної думки, а фактичні дії позивача свідчать про його обізнаність щодо умов кредитного договору та порядку його виконання. Вимагаючи визнати недійсним договір іпотеки №803459/ФЛ-З від 02.04.2008 року представник позивача зазначив єдиною підставою те, що він є похідним від кредитного договору, а тому у разі визнання недійсним кредитного договору слід визнавати недійсним і договір іпотеки. Враховуючи те, що підстав для визнання кредитного договору недійсним суд не вбачає, а інших підстав визнання договору іпотеки позивачем не зазначено, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними слід відмовити.

Outcome: dismissed