Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання виробничої травми на підприємстві. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 17 травня 1995 року по 27 січня 2011р. він працював у відповідача за спеціальністю слюсарем - ремонтником 5 розряду. 06.10.2009р. після отримання травми на підприємстві його звільнили за ініціативою відповідача за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі пункту 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що виробничу травму на підприємстві він отримав 06.10.2009р. під час прибирання естакади ПШНС спіткнувшись о вал насосу, впав, сильно вдарився головою о привод засувки, в результаті чого отримав тяжкий струс головного мозку, втратив свідомість. Отримав тяжку фізичну головну біль, якою продовжує страждати, на теперішній час має ускладнення патології слуху. За фактом нещасного випадку на виробництві було складено Акт форми Н-5 та Акт форми Н-1, за якими відповідальним особами, чиї дії призвели до нещасного випадку, визнані [PERSON] та [PERSON], які не забезпечили безпечне виробництво робіт по прибиранню естакади. Після травмування лікувальний заклад поставив діагноз позивачу - закрита ЧМТ: струс головного мозку, забиття м'яких тканин тіла лобної частини справа, ступінь важкості - легка. Була встановлена третя група інвалідності, 45% відсоткова втрата професійної працездатності - захворювання патології слуху. На даний час продовжує лікування, але стан здоров'я погіршується. У зв'язку із отриманою травмою завдані тяжка біль та моральні страждання, порушені нормальні життєві зв'язки з навколишнім світом, позбавлений можливості реалізувати належним чином свій образ життя, свої звички та бажання, відчуває слабкість, втому, головокружіння, іноді втрата свідомості. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 243 600 гривень та просить стягнути її із відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав вказаних позові. Представник відповідача факт травмування позивача не заперечував, проте позовні вимоги не визнав, пославшись на наявність вини позивача у нещасному випадку та порушення ним правил охорони праці, на не обґрунтування моральної шкоди та завищення заявленої суми вимог, які не відповідають характеру травмування. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі Донецькій області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказавши про завищення суми моральної шкоди та відсутність взаємозв'язку між травмою позивача та втратою працездатності. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову, оскільки не вважав себе винуватим у настанні нещасного випадку. Наполягав, що в настанні нещасного випадку винен саме позивач. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки серія [NUMBER] позивач в період з 17.05.1995р. по 27.01.2011р. працював на підприємстві відповідача. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 09 жовтня 2009 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 06.10.2009 року на ПАТ «ММК імені Ілліча» із слюсарем-ремонтником [PERSON], пов'язаний з виробництвом. За даними акту особами, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку, а також які допустили порушення нормативних та законодавчих акті з питань охорони праці - є в.о. старшого майстра ЦВС [PERSON] та в.о. майстра ЦВС [PERSON] Основною організаційною причиною через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 Акту форми Н-5, є незадовільна організація та незабезпечення безпечного виробництва робіт. В акті №97/2, складеним по формі Н-1 від 09 жовтня 2009 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зазначено діагноз потерпілого Позивача - закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Забиття м'яких тканин лобної частини справа, ступінь важкості - легка. З пункту 10 акту вбачається, що проведеним розслідуванням встановлено, що в.о. старшого майстра ЦВС [PERSON] та в.о. майстра ЦВС [PERSON] не організували та не забезпечили безпечного виробництва робіт по прибиранню естакади ПШНС, чим порушили Правила охорони праці в металургійній промисловості. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, були визнані ті ж особи, що і в акті Н-5 - [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки Міжрайонної МСЕК міста Маріуполя від 08.04.2013р., позивачеві повторно встановлено третю групу інвалідності по патології слуху із наступною датою переогляду до 08.04.2014р. Відповідно до довідки до акту огляду Міжрайонної МСЕК, причинами інвалідності зазначено профзахворювання, висновками про умови та характер праці визнано - протипоказання важкої фізичної праці та праця в несприятливих метеоумовах, в кімнаті з шумом, рухаючимися механізмами, на висоті, рекомендовано спостереження та подальше лікування. Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА №132966 позивачу за сукупністю встановлена 45% відсоткова ступінь втрати професійної працездатності. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов'язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання важкої травми голови позивачеві було заподіяно з вини працівників відповідача, яка є основною організаційною причиною нещасного випадку, що підтверджується наведеним висновками в акті розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 09 жовтня 2009р. (пункт 4), а також актом №97/2, складеним по формі Н-1 від 09 жовтня 2009 року. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивача на ПАТ «ММК імені Ілліча» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки основними організаційними причинами настання нещасного випадку є порушення трудової та виробничої дисципліни іншими працівниками підприємства відповідача та незабезпечення ними достатнього контролю безпечної експлуатації обладнання та виконання робітниками вимог нормативних актів з охорони праці. Пошкодженням здоров'я внаслідок отримання виробничої травми - закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Забиття м'яких тканин лобної частини справа, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов та фізіологічних здібностей організму, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у зв'язку з отриманням вказаної травми позивач дійсно вимушений був змінити звичний образ життя - потребував значного медичного лікування та реабілітації, не мав змоги працювати за фахом, отримав третю групу інвалідності, за сукупністю втратив 45% своєї працездатності, отримав патологію органів слуху, обмежений в своїх фізичних можливостях. Також суд враховує, що в результаті нещасного випадку та травми голови його фізичні здібності по сьогоднішній день не були відновлені та він залишається інвалідом третьої групи із 45 відсотковою втратою працездатності, з 2009 року періодично вимушений був проходити лікування, що підтверджується наданими позивачем виписками із медичних установ. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, є акт розслідування нещасного випадку, складений по формі Н-5, а також акт складений по формі Н-1, довідки МСЕК про встановлення позивачеві 3 групи інвалідності і 45% втрати працездатності, а також виписки із медичних установ про отримане лікування в 2009, 2010, 2012, 2013, 2014 роках. Суд також при вирішенні спору та визначені глибини моральних страждань і розміру можливої компенсації, приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до ПАТ «ММК імені Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отримання травми голови та отримання інвалідності, позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення його звичайного образу життя, спричинення інвалідності, втрату працездатності, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду. З урахуванням цього, враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності (45%), отримання ним 3 групи інвалідності, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленого відшкодування та стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної (немайнової) шкоди 30000 гривень. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки позивач за положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідач має сплатити судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial