Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 1000,00 грн., в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач є клієнтом банку та користувачем пластикової платіжної картки, випущеної АТ «Ощадбанк», для зарахування соціальних виплат. 13 грудня 2012 року в банкоматі АТМ № 9615, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 44, [PERSON] здійснив транзакцію щодо закриття готівкових коштів, отримавши подвійну суму по транзакції, а саме: замість 1000,00 грн. отримав 2000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2013 року були складені висновки службового розслідування за фактом нестачі коштів у ТВБВ № 10003/0603 філії-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», яким встановлена нестача грошових коштів в загальному розмірі 23\~755,00 грн. внаслідок надлишково виданих у грудні 2012 року банкоматом АТМ № 9615, розташованим по вул. Набережній Перемоги, 44 у м.Дніпропетровську у звязку з помилкою налаштування, грошових кошів (а. с. 7-7 зворот). Зі звіту про стан рахунку (розрахунковий період з 27.11.2012 по 25.12.2012) [PERSON] вбачається, що 06 грудня 2012 року на рахунок останнього відбулось зарахування грошових коштів у сумі 1425,42 грн. пенсія та соц.допомога, та з картки № 4790 **** **** 9020 13 грудня 2012 року відбулось зняття грошових коштів у розмірі 1000,00 грн., залишок 425,42 грн. (а. с. 6). Вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів зняття відповідачем грошових коштів у більшому розмірі, ніж були наявні на його рахунку, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог як у недоведених. Роблячи такий висновок суд критично оцінює посилання сторони позивача на звіт про стан рахунку (а. с. 6) як на доказ зняття відповідачем грошових коштів у подвійному розмірі від наявних на рахунку, оскільки з даного звіту вбачається, що на рахунку [PERSON] були наявні грошові кошти у розмірі 1425,42 грн. та зняття грошових коштів з пластикової картки відбулось на суму 1000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed