Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить вищевказана квартира, в якій відповідач був зареєстрований за її згодою. З 2017 року вони з відповідачем припинили проживати у зазначеній квартирі, оскільки відповідач виїхав у невідомому напрямку та стосунки з нею не підтримує. Відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, з власної волі, спірним житлом не цікавиться, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе. Позивач позбавлена можливості використовувати свої права, що зумовлені даною власністю, в тому числі що стосується витрат на утримання квартири, на які також впливає кількість осіб зареєстрованих в ній. Оскільки між нею та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується квартирою, позивач вважає, що існують всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 06.07.2020 на 08:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до договору дарування квартири від 23.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Криницьким А.А., зареєстрованого в реєстрі за №513, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №215132747 від 06.07.2020. Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.11.2016 було розірвано. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб ОСББ «Китобоїв 14-А» №30 від 15.12.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відомостей, наданих на запит суду Відділом обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою. Актом обстеження по факту проживання від 27.12.2019, засвідченим головою правління ОСББ «Китобоїв 14-А» Співак Т. І ., сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2017 року. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved