Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль ВАЗ, модель 2108, рік випуску: 1994. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем було укладено кредитно-заставний договір №DNKMA80000114478 від 21 липня 2008 року, ним одержані кошти в сумі 3542.90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до19 липня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитно-заставному договору відповідач надав в заставу майно, а саме автомобіль ВАЗ 2108, 1994 року випуску. Відповідач не виконував свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитно-заставним договором і станом на 27 листопада 2013 року має заборгованість в сумі 5715,47 доларів США. Тому, згідно позовних вимог, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 5715,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.11.2013р. складає 45666,64 грн., звернути стягнення на автомобіль ВАЗ 2108, 1994 року випуску, шляхом продажу вказаного предмету застави ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до умов договору № DNKMA80000114478 укладеного 21 липня 2008 року між позивачем та представником, який діяв від імені відповідача, позичальник отримав кредит у розмірі 3542,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 липня 2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати /а.с. 11-18/. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 2108, рік випуску: 1994, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Обумовлена сторонами договору ціна предмету застави дорівнює 19858,41 грн. /а.с. 18/. Тобто укладаючи договір, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано, в тому числі й щодо права Банку звернути стягнення на предмет застави. Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд вважає доцільним захистити порушені права позивача шляхом звернення стягнення на предмет застави. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Відповідачем договірні зобов'язання зі сплати кредиту належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим станом на 27.11.2013 року має заборгованість - 5715,47 доларів США, яка складається з наступного: 1928,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 552,88 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2358.57 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 2358,57 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 270,68 доларів США - штраф (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком /а.с. 4-6/. Позивачем 15 жовтня 2013 року за вих. № 30.1.0.0/2-DU9 направлено відповідачу претензію про повернення заборгованості по кредиту, що підтверджується копією претензії та реєстром поштових відправлень (а.с. 8, 9-10). Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідки порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про окремі види застав встановлюється законом. Статтею 589 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу» закріплено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Разом з цим, відповідно до ч. 2 і. 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо передання відповідачем позивачу вищезазначеного автомобіля як предмета застави для звернення на нього стягнення. Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на чинному законодавстві, тому підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 05.12.2013 р. позивачем понесено витрати на оплату судового збору у сумі 456,67 грн., що підлягає стягнення на користь останнього з відповідача.

Outcome: approved