Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором. Посилався на те, що 21.06.2013 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50009457, відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» надав [PERSON] кредит у сумі 190 256, 01 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 23 290, 00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Caddy GP Maxi Kombi, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, а [PERSON] зобов'язалась виконати умови договору. Крім того, [PERSON] відповідно до договору було надано додатковий кредит у сумі, еквівалентній 6 411,60 доларів США в українських гривнях, що на дату укладення договору становила 52 376, 35 грн., цільове призначення додаткового кредиту - сплата страхових платежів за договором страхування. Додатковою угодою від 16.09.2014 р. до кредитного договору були внесені зміни та продовжено строк кредиту до 63 місяців, а також надано відстрочку по сплаті основного боргу за кредитом та процентами. Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину договору, розмір платежів, що підлягають сплаті у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні станом на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який також є невідємною частиною договору. В подальшому [PERSON] зобовязалась сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі (ПАТ «Креді [PERSON]»). З метою забезпечення виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором був укладений договір застави автомобіля, а також договір поруки з [PERSON]. З липня 2014 р. [PERSON] припинила виконання своїх зобов'язань за договором, у зв'язку з чим станом на 27.07.2016 р. виникла заборгованість по сплаті щомісячних платежів на загальну суму 202 281, 40 грн.. Згідно з умовами кредитування у випадку порушення боржником терміну сплати будь якого чергового платежу чи його частини з повернення кредиту чи додаткового кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати дострокового розірвання договору. Письмова вимога [PERSON] про повернення кредиту направлена бути не могла, оскільки пересилання пошти на окремі території Донецької області не здійснювалось, тому така вимога була опублікована в газеті «Урядовий курєр» 25.12.2015 року, таким чином, останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 24 січня 2016 року. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів поточну заборгованість станом на 27 липня 2016 року в сумі 202 281,40 грн., достроково заборгованість станом на 25 грудня 2015 року еквівалент 14 211,61 доларів США, що відповідно до обмінного курсу валют становить 327 577,61 грн., проценти за період з 1.01.2016 року по 27.07.2016 року в сумі 18 827,52 грн., всього основну заборгованість в сумі 548 686,53 грн., у відшкодування збитків, повязаних з оплатою юридичних послуг 6 000 грн., втрати від інфляційних процесів відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 46 435,47 грн., а загалом 601 122 грн. та відшкодувати понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним п.1.3.1 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору № 50009457 від 21.06.2013 р., укладеного між нею та ТОВ «Порше мобіліті». Позов мотивовано тим, що залежність суми, яка підлягає поверненню у рахунок боргу за договором кредиту від курсу іноземної валюти, є завуальованою формою кредиту в іноземній валюті, що заборонено законом. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року первісний позов задоволено, стягнено з відповідачів солідарно на користь позивача основну суму заборгованості за Кредитним договором № 50009457 від 21.06.2013 р. у розмірі 548 686 грн. 53 коп., збитки у розмірі 6 000 грн. 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 46 435 грн. 47 коп., а загалом 601 122 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн.. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] та її представник [PERSON] просять скасувати рішення суду в частині стягнення збитків у розмірі 6 000 грн., стягнення інфляційних втрат у розмірі 46 435 грн. та в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 6 000 грн. та інфляційних втрат у розмірі 46 435 грн. і задовольнити її зустрічний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга обгрунтована невідповідністю рішення нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи. Зокрема, положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит. Умови договору є несправедливими. З 16 листопада 2011 року заборонено надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Банки повинні надати споживачі повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Графіком погашення платежів встановлена сума щомісячного платежу в сумі 601,44 доларів США. Встановлення в графіку погашення еквіваленту суми в іноземній валюті є порушенням принципу добросовісності при укладенні договору і порушує права споживача, адже обмінний курс гривні до долара не є сталим, при сплаті кожного чергового платежу сума погашення збільшується. Саме з цих підстав [PERSON] просила визнати недійсним пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування недійсним. Судом не враховано, що позивачем не надано будь яких підтверджень щодо перерахування оплати страхових платежів згідно умов кредитного договору на користь «Страхової компанії Уніка». Оскільки страховий договір не укладався з 2014 року, то не підлягають стягненню виставлені рахунки зі сплати за користування додатковим кредитом та процентів за додатковим кредитом в період з 2014 року і до дати винесення судом рішення. Суд неправильно стягнув інфляційні витрати у розмірі 46 435 грн., адже позивач забезпечив повернення кредиту від інфляції національної валюти шляхом привязки її до курсу долара США і не поніс збитків, викликаних знеціненням гривні. Збитки у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. не були доведені позивачем, який не надав детального розрахунку участі представника ТОВ «Юридична фірма «Вернер» у зазначеній справі, а саме із зазначенням погодинних витрат, тому відсутні підстав для задоволення цих вимог. В засіданні апеляційного суду представник [PERSON] [PERSON] підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, відповідач [PERSON] просив задовольнити апеляційну скаргу [PERSON], представник позивача [PERSON] проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Відповідач [PERSON] в засідання апеляційного суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині стягнення з відповідачів на користь позивача солідарно збитків в сумі 6 000 грн. та ухвалити у цій частині рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, змінити в частині визначення загальної суми, що підлягає до стягнення, у іншій частині рішення слід залишити без зміни з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50009457, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 190 256, 01 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 23 290, 00 доларів США, а також додатковий кредит у сумі 52 376, 35 грн, еквівалентній 6 411,60 доларів США. Кредит надано строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Caddy GP Maxi Kombi, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013. Цільове призначення додаткового кредиту сплата страхових платежів за договором страхування. Договором визначено, що усі платежі за ним повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Додатковою угодою від 16.09.2014 р. до кредитного договору були внесені зміни та продовжено строк кредиту до 63 місяців, а також надано відстрочку по сплаті основного боргу за кредитом та процентами. Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину договору, розмір платежів, що підлягають сплаті у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні станом на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який також є невідємною частиною договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанію рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів. Виходячи з розрахунків, які зазначені у графіку погашення кредиту, всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США. При укладенні кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і Загальні умови кредитування. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] порушила зобовязання за договором та не здійснювала сплату щомісячних платежів в повернення кредиту та додаткового кредиту в період з липня 2014 року по липень 2016 року, станом на 27 липня 2016 року виникла заборгованість за поточними платежами в сумі 202 281,40 грн.. Згідно з пунктом 3.2.1 Загальних умов кредитування компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав, зокрема, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць. Оскільки відповідачем [PERSON] порушено терміни сплати платежів за кредитним договором протягом більше ніж одного місяця, суд стягнув з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі у загальній сумі 548 686, 53 грн., з яких 202 281,40 грн. поточна заборгованість станом на 27 липня 2016 року, 327 577,61 грн.. залишок заборгованості, що стягується достроково, 18 827,52 грн. проценти, нараховані на суму 327 577,61 грн.. Рішення у вказаній частині [PERSON] не оскаржене. Згідно із ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування суд обґрунтовано виходив із відсутності передбачених законом підстав для задоволення цих вимог. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України у справі від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Отже визначення сторонами в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. Виходячи із умов укладеного між сторонами кредитного договору, ними досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Згідно з п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписаних позичальником [PERSON]В і поручителем [PERSON], підписанням цих умов позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила його з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Згідно з п. 9.6 цих умов позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання недійсним пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішенні в цій частині висновків суду не спростовують. Зокрема, безпідставні посилання у апеляційній скарзі на те, що позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит, адже за умовами договору кредит надано у гривні і його повернення визначене також у гривні. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на встановлення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, грошового еквівалента таких зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішення в частині стягнення на користь позивача суми інфляційних втрат у розмірі 46 435 грн. не підлягають задоволенню з таких підстав. Суд задовольнив вказані вимоги позивача та стягнув суму інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, якою, зокрема, визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При цьому, як вбачається із розрахунку позивача, інфляційні втрати нараховані на поточну заборгованість, яка розрахована помісячно з липня 2014 року по квітень 2016 року, оскільки, згідно з умовами кредитування позивач щомісячно виставляв рахунки у гривні з обчисленням щомісячного платежу у еквіваленті до іноземної валюти - долару США на момент виставлення рахунку. Суми щомісячної заборгованості, обчислені у гривні, не були своєчасно сплачені та знецінились внаслідок інфляційних процесів. Тому безпідставні доводи скарги про те, що позивач забезпечив повернення кредиту від інфляції національної валюти шляхом привязки її до курсу долара США і не поніс збитків, викликаних знеціненням гривні. Стягуючи з відповідачів на користь позивача збитки у розмірі 6 000 грн., витрачених на правову допомогу, суд виходив із того, що ці витрати документально підтверджені. Згідно з рахунком фактурою №37 від 05 січня 2016 року вартість юридичних послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер», що надані ТОВ «Порше Мобіліті» та які полягають у юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі в судових засіданнях відповідно до договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15 жовтня 2010 року та додаткової угоди №224 від 10 серпня 2015 року ( по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків, кредитний договір № 50009457 від 21.06.2013 року (заявка №363 від 23.12.2015 року)) на підставі п.2.1.2.1 Додаткової угоди №224 (розгляд справи в суді першої інстанції) становить 5 000 грн. (а.с.83). Згідно з актом №37 від 05 січня 2016 року до договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, складеним виконавцем ТОВ «ЮФ Вернер» та замовником ТОВ «Порше Мобіліті» виконавцем було надано юридично консультаційні послуги по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків, кредитний договір № 50009457 від 21.06.2013 року (заявка №363 від 23.12.2015 року), у тому числі представництво інтересів замовника і підготовка юридичних документів, загальна вартість послуг складає 5 000 грн.. На дату підписання акту послуги надані у повному обсязі (а.с.84). Копією платіжного доручення від 18 січня 2016 року підтверджено сплату позивачем ТОВ «Юридична фірма [PERSON]» 5 000 грн..(а. с.85). Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України № 4191-VI від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем не надано розрахунку часу на вчинення окремих процесуальних дій у судовому засіданні, а із матеріалів справи вбачається, що у судових засіданнях при розгляді даної справи в суді представник ТОВ «Юридична фірма [PERSON]» участі не приймав. Крім того, за платіжним дорученням позивачем сплачено 5 000 грн., а у позові ставилась вимога про стягнення 6 000 грн., оскільки ТОВ «Юридична фірма [PERSON]» є платником ПДВ. Доказів сплати ТОВ «Порше Мобіліті» 1 000 грн. не надано. Тому вимоги позивача про стягнення збитків в сумі 6 000 грн. є недоведеними, відтак, рішення суду у цій частині слід скасувати та у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити. Оскільки в резолютивні частині рішення визначено загальну суму до стягнення у розмірі 601 122 грн., слід змінити рішення в частині визначення цієї суми та зазначити, що стягненню загалом підлягає 595 122 грн. (601 122 грн. 6000 грн.). При поданні апеляційної скарги у даній справі [PERSON] мала сплатити судовий збір в сумі 9 918,51 грн. (110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, ставка становила 1,5% від 601 122 грн.). [PERSON] частково сплатила судовий збір в розмірі 1380 грн., за її клопотанням ухвалою судді апеляційного суду від 16.11.2016 року їй було відстрочено сплату судового збору в сумі 8 538,51 грн. до ухвалення судового рішення у справі. Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, а саме, сума, стягнена на користь позивача зменшена на 6 000 грн. чи на 1 %, слід пропорційно до задоволених вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 8 439,32 грн. (з урахуванням сплачених 1380 грн. 99% від 9 918,51 грн.), з ТОВ «Порше мобіліті» на користь держави судовий збір в сумі 99,18 грн. (1 % від 9 918,51 грн.). Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм процесуального права є підставою для скасування рішення в частині стягнення з відповідачів на користь позивача збитків в сумі 6 000 грн. а також для зміни рішення в частині визначення загальної суми, що підлягає до стягнення та ухвалення у цій частині нового рішення, у іншій частині рішення відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Outcome: partial