Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та просили суд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] визнати за ними у рівних частинах право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явились, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до цих заяв позивачі позов підтримали, а відповідача проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При вирішенні даного спору суд також керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва спірного будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що згідно з довідкою Молодіжненської сільської ради №2079 від 05 грудня 2013 року земельна ділянка площею 0,115 га за адресою: [ADDRESS], передана у користування [PERSON] на підставі рішення Молодіжненської сільської ради від 31 жовтня 1997 року. Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 20 серпня 1984 року був введений в експлуатацію побудований [PERSON] житловий будинок загальною площею 52 кв.м, корисною площею 60 кв.м по [ADDRESS] Згідно з довідкою Молодіжненської сільської ради №308 від 20 лютого 2014 року у погосподарській книзі Молодіжненській сільської ради №15 за особовим рахунком [NUMBER] з 1985 року зареєстрований [PERSON] як власник домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до зведеного акту належне [PERSON] домоволодіння складається з житлового будинку літ.А загальною площею 51,5 кв.м, житловою площею 40,0 кв.м, літньої кухні літ.Б, гаражу літ.В, сараю літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Е, сараюб літ.Ж, споруд І, №1-4. [PERSON] помер [INFO]. На день смерті спадкодавця [PERSON] з ним разом за адресою: [ADDRESS], проживали та вели спільне господарство позивачі. Позивач [PERSON] є дружиною спадкоємця, а позивач [PERSON] його дочкою. 23 листопада 2012 року позивачі звернулись до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини [PERSON], але у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу спадкодавця. Запис у погосподарській книзі про право спадкодавця [PERSON] на спірне майно оцінюється судом у сукупності з іншими вищезазначеними доказами по справі, а з врахуванням встановленого суд вважає, що спадкодавець [PERSON] за часів життя дійсно набув право власності на це нерухоме майно, позивачі належним чином прийняли спадщину [PERSON], тому в порядку спадкування за законом за ними у рівних частинах має бути визнано право власності на цю спадщину.

Outcome: approved