Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

у серпні 2020 р. позивач звернуЛАся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з травня 2013 р. сторони проживали разом в цивільному шлюбі в якому них народилася дитина, однак через те, що спільне життя у них не склалося у грудня 2015 р. відносини між сторонами припинилися, а дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти і не надає додаткових витрат, відповідач бачив сина останній раз у 2017 р., в гості не приїздить, життям сина не цікавиться, тому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2017 р. було стягнуто з відповідача аліменти на дитину, а також 28.02.2017 останнім була складена та підписана згода про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 17). Позивач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 36). Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 34, 35). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 33). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2017 з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.03.2017 і до повноліття дитини (а.с. 8). Як вбачається із довідки-розрахунку від 07.07.2020 в рамках ВП №55503706, яке відкрито на підставі виконавчого листа №759/3756/17 від 17.12.2017 виданого Святошинським районним судом м. Києва у [PERSON] станом на 01.07.2019 існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 138415 грн 00 коп. (а.с. 9). [PERSON] написав заяву від 08.02.2017, яка посвідчена ПН КМНО Рева Н.І та зареєстрвоаної в реєстрі №307 в якій не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав ознайомлений проти їхзадовлення не заперечу (а.с. 10). Згідно акту складеними та підписаними мешканцями [ADDRESS] встановлено, що буд. [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] із сином [PERSON] , який знаходиться на її утриманні, батько дитини [PERSON] матеріальної допомоги не надає, в гості не заходить, участь у вихованні дитини не приймає, останні декалька років його не бачили (а.с. 11). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] від 23.10.2020 №107-40/7077 батько дитини, [PERSON] надав нотаріально завірену заяву від 28.02.2017 в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а тому враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська РДА у м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] віднсоно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24-27). Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 09.10.2020 за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, у будику чисто, охайно (а..с 28). Відповідно до статті 121 СК України права і обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому в установленому законом порядку. Саме на батьків покладається відповідальність за виховання дітей, захист їх прав та інтересів, турботу про здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається, що для позбавлення батьківських прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову, оскільки відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої дитини. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved