Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 6\~163 грн. 42 коп. в рахунок середнього заробітку у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, а також 10\~000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що 23 листопада 2007 року він був прийнятий на роботу у Державне підприємство «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на підставі розпорядження № 2641 від 21 листопада 2007 року. 31 серпня 2015 року він звільнився з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом за № 1193 ок. На день звільнення з роботи йому було нараховано заробітну плату за період з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2015 року, але відповідач виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився, та не видано ніяких розрахункових документів, окрім трудової книжки. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану йому заробітну плату в день звільнення, він був вимушений звернутися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату. 20 листопада 2015 року він отримав судовий наказ. 25 листопада 2015 року відповідач розрахувався з ним по заборгованості. Відповідно до ст. 117 КЗпП України та Положення про порядок компенсації працівниками втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року за № 100, сума компенсації, що належить йому за невчасно виплачену заробітну плату та підлягає стягненню з відповідача складає 6163 грн. 42 коп. Затримка виплати заробітної плати завдала йому, членам їх сімї великі труднощі та моральні страждання, які виразилися в тому, що він фактично залишився без коштів для існування, та не маючи інших джерел фінансування сімї був змушений позичати кошти у товаришів та знайомих, які не міг своєчасно віддати і приходилось данні кошти пере займати, що сприяло поширенню чуток серед кола друзів про те, що він не благодійна людина, не може тримати наданих обіцянок по сплаті боргів, що негативно впливало і досі впливає на його ділову репутацію. Він був змушений суттєво змінювати змінити якість харчування для себе та членів сімї, зменшити коло своїх інтересів, залишити відвідування спортивного клубу, почали накопичуватись борги по комунальним виплатам. Все це приводить до сварок в сімї, постійних напружених відносин. Окрім того, його дружина перебуває на обліку в лікарні з приводу вагітності Його дружина теж працює у відповідача, і їй теж несвоєчасно сплачують заробітну плату. Усі ці обставини в сукупності дуже погіршували становище в сімї та завдало особливі моральні страждання. У звязку з цим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від його представника надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги він підтримує в частині стягнення компенсації у звязку з порушенням термінів її виплати, в частині стягнення моральної шкоди полагає на вирішення суду. У судове засідання представник відповідача не зявилася, але надала суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника. Позовні вимоги визнає частково. В задоволенні позовних вимог в часті стягнення моральної шкоди просить відмовити, оскільки з дружиною він в теперішній час не проживає та не знає навіть про народження дитини. Ані морально, ані матеріально він дружину не підтримує. Також, в наданих суду запереченнях вказала, що позивач ввів суд в оману тим, що його дружина залишилась без коштів для існування, оскільки підприємство застосувало усі можливості для того, щоб дружина позивача, яка була вагітна, отримувала своєчасно заробітну плату, що підтверджується наданою довідкою. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у Державному підприємстві «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на посаді економіста з 27.11.2007 року. 31.08.2015 року позивач, згідно ст. 38 КЗпП України звільнився з роботи за власним бажанням, що не спростовується відповідачем та підтверджується довідкою про доходи (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. [PERSON] ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Стаття 47 КЗпП України, встановлює обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Але, як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з травня 2015 року по серпень 2015 року у розмірі 5054 грн. 30 коп., у звязку з чим, позивач був вимушений звернутися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої але не виплаченої працівникові заробітної плати та остаточного розрахунку, яка була 20.11.2015 року задоволена та винесено судовий наказ про стягнення даної суми з Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». Факт того, що заборгованість по заробітній платі та остаточний розрахунок Державним підприємством «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» була виплачена не у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, також підтверджується довідкою про доходи від 01.03.2016 року за № 121/313, з якої вбачається, що за травень 2015 року заробітна плата у розмірі 476 грн. 00 коп. була виплачена 10.11.2015 року, за червень 2015 року в сумі 1302 грн.00 коп. виплачено 19.11.2015 року, за липень 2015 року(50%) в сумі 154 грн.00 коп. виплачено 20.11.2015 року, за липень 2015 року (залишок) в сумі 154 грн. 00 коп. виплачено 24.11.2015 року,за серпень 2015 року заробітна плата та остаточний розрахунок у сумі 2968 грн. 30 коп. виплачено 20.11.2015 року. [PERSON] ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13 розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Судом встановлено, що два останніх місяця роботи, що передували звільненню в котрих позивач не був у відпустці, не хворів та не був у відпустці за власним бажанням без збереження заробітної плати були березень-квітень 2015 року. [PERSON] довідки про доходи (а.с.6), заробітна плата позивача за березень 2015 року складає 2364 грн.94 коп., заробітна плата за квітень 2015 року складає 1909 грн. 86 коп. Тобто, 2364 грн.94 коп. + 1909 грн. 86 коп. = 4274 грн. 80 коп. [PERSON] «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13, кількість робочих днів у березні квітні 2015 року складає 42 дня. Отримана сума заробітку ділиться на кількість робочих днів у березні та квітні 2015 року: 4274 грн. 80 коп. / 42 = середньоденний заробіток у розмірі складає 101 грн. 78 коп. У судовому засіданні встановлено, що позивачу було остаточно виплачено заборгованість по заробітній платі та остаточний розрахунок 25.11.2015 року. Таким чином, кількість робочих днів затримки розрахунку за період з 01.09.2015 року по 25.11.2015 року складає 61 день. Таким чином розмір середньої заробітної плати повинен бути розрахований наступним чином: 61 день х 101 грн. 79 коп. = 6208 грн. 58 коп. Але, позивач у своїх вимогах просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6163 грн. 42 коп. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то ця вимога підлягає задоволенню у межах, яких була заявлена, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6163 грн. 42 коп. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості, відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У судовому засіданні встановлено, що підстави на які посилається позивач в обґрунтування моральної шкоди не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені [PERSON]» № 121/314 від 01.03.16 року дружині позивача [PERSON] своєчасно виплачувалась заробітна плата за період з червня 2015 року по січень 2016 року, а також було сплачено лікарняний лист по вагітності та пологам. А також позивачем не надано жодних належних доказів, що можуть обєктивно довести завдання моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові за подачу позову у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial