Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 478, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 250000 грн. з умовою сплати 19% річним з терміном остаточного погашення не пізніше 11 червня 2028 року. У забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобовязався нести відповідальність перед банком за невиконання умов договору позичальником. Внаслідок невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором станом на 2 грудня 2014 року виникла заборгованість по договору у розмірі 592\~607 грн. 19 к., яку позивач прохав стягнути з відповідачів у солідарному порядку. У подальшому банк неодноразово змінював свої позовні вимоги та остаточно прохав стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 238\~532 грн. 26 к., заборгованість за відсотками у розмірі 289\~548 грн. 82 к., заборгованість за комісією у розмірі 9660 грн. 87 к., пеню у розмірі 181\~595 грн. 29 к., а всього 719\~337 грн. 24 к., а також судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що договір поруки, укладений 12 червня 2007 року між позивачем та ним, він не підписував. Ухвалою суду від 7 квітня 2016 року обидва позови були обєднані в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені змінені позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Вирішення зустрічного позову поклала на розсуд суду. Відповідач [PERSON] підтримав зустрічний позов, заперечував проти задоволення основного позову, посилаючись на те, що договір поруки між ним та банком він не підписував. Представник відповідача [PERSON] підтримала зустрічний позов, позовні вимоги за основним позовом визнала частково щодо суми основного боргу та процентів, заперечувала проти стягнення пені та комісії, посилаючись на те, що банк не проводив обслуговування кредиту, тому і комісія не повинна сплачуватися, вважала, що сума нарахованої банком пені є завищеною і повинна дорівнювати половині боргу позичальника перед банком. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 12 червня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 478, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 250000 грн. з умовою сплати 19% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 11 червня 2028 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Пунктами 1.12 та 5.2 кредитного договору передбачено право банку на отримання комісії по договору та сплати пені за неналежне виконання умов договору. Позичальник [PERSON] порушував умови договору та станом на 4 березня 2016 року має заборгованість по кредитному договору: заборгованість за кредитом у розмірі 238\~532 грн. 26 к., заборгованість за відсотками у розмірі 289\~548 грн. 82 к., заборгованість за комісією у розмірі 9660 грн. 87 к., пеню у розмірі 181\~595 грн. 29 к., а всього 719\~337 грн. 24 к. Доводи представника відповідача про зменшення сумі пені вдвоє не заслуговують уваги, виходячи з наступного. За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобов'язань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України, ухвалена по справі № 6-100 цс14 від\~\~ 03 вересня 2014 року). Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, тому суд вважає, що оскільки розмір заборгованості за кредитним договором становить 528 081 грн. 08 к.(заборгованість по кредиту і процентам), а нарахована пеня - 181\~595 грн. 29 к., що не перевищує розмір збитків, то підстав для зменшення розміру пені немає. З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки № 488 від 12 червня 2007 року між банком, відповідачами [PERSON] та [PERSON], за умовами якого поручитель [PERSON] зобовязався перед банком відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором №488 від 12 червня 2008 року. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203\~\~ЦК України. Зокрема, ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено,\~\~що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати\~\~його внутрішній волі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно\~\~ч. 2 ст. 59 ЦПК України\~\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть\~\~підтверджуватися\~\~іншими засобами доказування.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За експертним висновком № 7 від 29 січня 2016 року підписи від імені [PERSON] у договорі поруки № 488 від 12 червня 2007 року виконані не самим [PERSON], а іншою особою. \~ У звязку з тим, що доказів,\~\~які б\~\~свідчили про те, що спірний договір поруки підписано саме відповідачем [PERSON] у ході слухання справи не встановлено, а тому відсутні підстави вважати, що в момент вчинення спірного правочину сторонами були дотримані вимоги, передбачені\~\~ч.3 ст. 203 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову. Судові витрати підлягають розподілу на підстав ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial