Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила виділити належну їй на праві приватної власності ідеальну частку у розмірі 66/100 житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «А» розміром (1-1/3,5+1-2/5,8 +1-3/7,0 + 1-4= 33,9 кв.м.), житлового будинку літ. «Б» загальною площею - 32,5 кв.м., ганку № 10, літ. «Ж» - гаражу, літ. «З» сараю, літ «Л» - навісу, № 2 - воріт, №6 - вод. крану, № 3,7 - огорожі, 1 - замощення, літ. «апд» - погрібу. Також визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до схеми розподілу земельної ділянки. В обгрунтування позову вказала, що сторони по справі є співвласниками спірного житлового будинку, проживають за вказаною адресою, проте не можуть дійти згоди стосовно спільного користування нерухомим майном. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач позов визнала у повному обсязі, про що надала суду відповідну заяву, в якій також просить справу розглянути у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 15.08.1986 року, належить 66/100 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Співвласник 34/100 частин спірного житлового будинку [PERSON] , якому право власності на нерухоме майно належало на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року, помер [INFO] . Після його смерті спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , що є відповідачем по справі. Відповідно до акту ММБТІ від 19.08.2019 року, позивач користується наступним: житловий будинок літ. «А» (1-1/3,5+1-2/5,8 +1-3/7,0 + 1-4 ), житловий будинок літ. «Б» загальною площею - 32,5 кв.м., ганок № 10, літ. «Ж» - гараж, літ. «З» - сарай, літ «И» - навіс, № 2 - ворота, № 6 - вод. кран, № 3,7 - огорожі, 1- замощення, літ. «апд» - погріб. Висновком ММБТІ щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 20.08.2019 року за № 2-1001 було встановлено, що за технічними показниками об`єкт може бути поділений. Між сторонами фактично склався певний порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями, огорожами та спорудами та склався окремий порядок користування земельною ділянкою. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За ст. 367 ЦК України співвласники мають право поділити в натурі майно, що є спільною частковою власністю. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р.: «Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку». Так, між сторонами по справі був визначений порядок користування земельною ділянкою та розроблена схема щодо користування та розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] Суд вважає за можливе виділити позивачу належну йому на праві спільної часткової власності ідеальну частку в натурі у розмірі 66/100 частини в житловому будинку по [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до схеми розподілу земельної ділянки. Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved