Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом та просила стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати в розмірі 9 166 грн. 81 коп., вихідну допомогу у розмірі 23 138 грн. 73 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43 407 грн. 54 коп. та додатково з розрахунку на день ухвалення рішення та моральну шкоду у розмірі 28 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 липня 2014 року по 31 січня 2015 року [PERSON] працювала у відповідача начальником відділу координації централізованих програм страхування управління документального обліку. Позивач була звільнена за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, що полягало у невиплаті заробітної плати. Після звільнення відповідач не виплатив [PERSON] вихідну допомогу. У зв'язку з неправомірними діями роботодавця позивачу було заподіяно моральну шкоду. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі в заочному порядку та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 липня 2014 року [PERSON] працювала у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаді начальника відділу координації централізованих програм страхування управління документального обліку. 31 січня 2015 року позивач була звільнена з посади за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року на користь [PERSON] з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 114 грн. 53 коп. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків ї виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Враховуючи те, що відповідач своєчасно не виплатив [PERSON] заробітну плату, позивач має право на стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати в силу вимог закону. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбачену колективним договору, але не менше тримісячного середнього заробітку. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог ст. 44 КЗпП України [PERSON] не було виплачено вихідну допомогу на яку остання має право. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Роботодавець не виплатив позивачу належні їй при звільненні суми у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, у зв'язку з чим ПАТ «УСК Гарант-Авто» повинно сплатити середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У позовній заяві [PERSON] просить стягнути зазначену нею у позовній заяві суму середнього заробітку та додатково середній заробіток з розрахунку на день ухвалення рішення, однак такого розрахунку на момент ухвалення рішення по суті позивач не надала. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно роз'яснень, даних у п. 5 зазначеної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, з урахуванням встановлених судом порушень трудових прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України на користь [PERSON] підлягає стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, яку суд з урахуванням принципів розумності та справедливості визначає в розмірі 2 000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку затримкою термінів її виплати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки та відшкодування за спричинену моральну шкоду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 777 грн. 13 коп.

Outcome: partial