Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом та, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір про довірче управління грошовими коштами № 35211790, укладений між позивачем та ММSІС Inc про інвестування грошових коштів у сумі 8 754,71 доларів США, що еквівалентно 186 624 грн. 15 коп.; застосувати наслідки недійсності вказаного договору; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 8 754,71 доларів США, що еквівалентно 186 624 грн. 15 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2012 році [PERSON] з активної реклами у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» дізналась про існування групи компаній ММСІS - ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП, в тому числі ММСІS Inc. Згідно інформації, яка була розміщена на сайті компанії, доходи від розміщення коштів та їх інвестування дозволяли отримати вкладнику щомісячний прибуток у розмірі 10 %. Позивач за допомогою банківських переказів через відділення ПАТ КБ «Приват Банк» неодноразово поповнював свій особистий рахунок в компанії ММСІS Inc. на загальну суму 8 754,71 доларів США. З часу інвестування на сайті компанії з'являлася інформація, що позивачу нібито були нараховані виплати. Оскільки влітку 2014 року прибутковість компанії зменшилася, [PERSON] вирішила забрати кошти, однак всі заявки на вивід коштів були проігноровані. Після вивчення записів інших інвесторів на форумах ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП та інших сайтах позивач прийшла до висновку, що компанія має фінансові труднощі і є ймовірність її банкрутства. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач ПАТ «ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП» про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив. У матеріалах справи містяться клопотання представника відповідача, в якому останній просить розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову. Відповідачі ММСІS Inc., ТОВ «ММСІС ІНВЕСТМЕНЕТС», ТОВ «ММСІС», ТОВ «ЕМЕМСІС», ТОВ «ДІДЖІТАЛ ПЕЙМЕНТ СІСТЕМС» належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, про причини неявки представників суд не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та ММСІS Inc. уклали договір про довірче управління грошовими коштами № 35211790. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду з позовом та заявляючи вимогу про визнання недійсним договір про довірче управління грошовими коштами, застосування наслідків недійсності правочину та солідарне стягнення коштів з відповідачів, [PERSON] не надала жодних доказів, які підтверджують обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що у позивача з відповідачами існують будь-які договірні відносини, які останні порушили та у зв'язку з цим мають нести солідарну відповідальність. Крім того, [PERSON] не надала належних доказів того, що нею внесена сума коштів на особистий рахунок у розмірі 8 754, 71 доларів США. Надані позивачем роздруківки сторінок з веб-сайту в мережі Інтернет не можуть бути достовірним доказом наявності договірних відносин між сторонами, про що обґрунтовано зазначає у своїх запереченнях відповідач ПАТ «ФОРЕКС ЕМЕМСІС ГРУП». Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed