Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2016 р. визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця\~А.М. по контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення суду державним виконавцем по виконанню виконавчого листа №753/12204/14 виданого 23.09.2015 р. Дарницьким районним судом м. Києва про виселення з квартири. Неправомірна бездіяльність начальника Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М. завдала позивачу моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях, які виражені в тому, що його звичайний ритм життя змінився, протягом тривалого часу не виконувалось рішення суду, він змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів, звертатися до суду, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своєю власністю. Через душевні переживання у позивача погіршився стан здоров'я і він вимушений був звертатись до лікарів. Розмір моральної шкоди він оцінює в 115200,00 грн. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у повні заяві. Представники відповідача Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що позивач не надав доказів наявності сукупних та пов'язаних обставин понесення втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями відповідача, наявність немайнової шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та його вини і її заподіянні. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні також позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що позивач не надав ні одного обґрунтованого факту завдання моральної шкоди йому зі сторони Головного територіального управління юстиції у м. Києві, таким чином, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, виходячи з відсутності належних доказів щодо заподіяння позивачу шкоди за невизначений проміжок часу та доведення протиправної поведінки не зобов'язаний здійснювати її відшкодування. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволення позовних вимог, оскільки виконуючи свої повноваження, не порушувало жодної норми матеріального та процесуального права які б привели до порушення прав та охоронювані законом інтереси позивача. Вислухавши позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та правовідносини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2016 р. визнано бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення суду державним виконавцем по виконанню виконавчого листа №753/12204/14-ц, виданого 23.09.2015 р. Дарницьким районним судом м. Києва про виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] неправомірною. Ухвала суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положенням ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки передбачає інші випадки, передбачені законом. Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 (справа № 6-48 цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що тривале невиконання державним виконавцем рішення суду спричинило позивачу певних душевних страждань, оскільки останній був позбавлений права розпорядження та користування належним йому майном, був змушений витрачати час на звернення до органів виконавчої служби та до суду, щоб довести порушення своїх прав. При цьому суд, вирішуючи питання про грошову компенсацію за нанесені моральні страждання, виходить зі ступеню вини відповідача, характеру та тривалості страждань позивача, та вважає, що сума коштів в розмірі 5000 грн. буде достатнім відшкодуванням, яке в свою чергу відповідатиме розумності та справедливості, оскільки будь-яких доказів в підтвердження морального відшкодування коштів в розмірі 115200 грн. суду не надано. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в узагальненому вигляді моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним стягнути 5000 грн., оскільки позивачу неправомірними діями державного виконавця було завдано моральної шкоди.

Outcome: partial