Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який уточнила під час розгляду справи та просила: - встановити нікчемність довіреності, вчиненої від її імені на ім`я [PERSON] , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. за реєстровим номером 19393, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину; - визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, укладених від її імені [PERSON] на підставі нікчемної довіреності на користь [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В.: договір дарування квартири [ADDRESS] за реєстровим № 652 від 1 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 740 від 15 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 743 від 15 червня 2013 року. договір дарування 1 / 3 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 746 від 16 червня 2013 року. договір дарування 6 / 100 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 749 від 16 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 811 від 28 восьмого червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки земельної ділянки [ADDRESS] за реєстровим № 814 від 28 червня 2013 року. -повернути їй передане за недійсними правочинами вказане нерухоме майно та визнати [PERSON] недобросовісним набувачем. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково: встановлено нікчемність довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] за реєстровим номером 19393, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., визнано недійсними правочини, укладені від імені [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] та повернуто [PERSON] нерухоме майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т. 4 а.с. 105-106, 108-113). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишено без змін (т. 5 а.с. 44-48). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 5 а.с. 191-195). Повертаючи справу на новий розгляд, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на порушення судами попередніх інстанцій положень ст. 10, 11 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення ухвали), оскільки поза увагою судів залишилась та обставина, що довіреність має нотаріальне посвідчення; порушення правил посвідчення довіреності, відсутність волевиявлення сторони правочину, підробка довіреності тощо, є підставами для визнання її недійсною, а не для визнання такого правочину нікчемним. Таким чином, задовольняючи позов про визнання довіреності нікчемною, суди не врахували, що зазначений правочин є оспорюваним, а тому може бути визнаний недійсним. Ухвалою від 14 червня 2017 року Печерським районним судом міста Києва цивільну справу прийнято до свого провадження. Після уточнення позовних вимог з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд: - визнати недійсною довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Олегом Петровичем за реєстровим номером 19393; - визнати недійсними наступні договори дарування нерухомого майна, укладені [PERSON] від імені [PERSON] на користь [PERSON] , нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною: договір дарування квартири [ADDRESS] за реєстровим № 652 від 1 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 740 від 15 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 743 від 15 червня 2013 року. договір дарування 1 / 3 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 746 від 16 червня 2013 року. договір дарування 6 / 100 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 749 від 16 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 811 від 28 червня 2013 року. договір дарування 1 / 2 частки земельної ділянки [ADDRESS] за реєстровим № 814 від 28 червня 2013 року. -повернути їй передане за такими недійсними правочинами нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] . 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] . 1 / 3 частку квартири [ADDRESS] . 6 / 100 частки квартири [ADDRESS] . 1 / 2 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] . 1 / 2 частку земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220881300:04:004:0786 - визнати [PERSON] недобросовісним набувачем переліченого вище майна, відчуженого за недійсними правочинами. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , та 13 вересня 2011 року заведена спадкова справа. Станом на 2013 рік позивачу на праві особистої приватної та спільної власності подружжя, яке було набуто під час шлюбу та залишилось після смерті її чоловіка, належало вказане нерухоме майно. Позивач зазначила, що з 19 травня по 11 червня 2013 року вона перебувала на лікуванні у санаторії «Шаян» Закарпатської області Хустського району, після повернення з якого дізналася, що свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя були передані нотаріусом відповідачу. Наприкінці серпня 2013 року позивачу стало відомо, що належне їй майно було безоплатно відчужено відповідачу [PERSON] поза волею позивача - на підставі довіреності, посвідченої 09.11.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. за реєстровим номером 19393, бланк ВСК 036439, яка позивачем не видавалася, а тому на її думку є недійсною. Позивач вказала, що під час кримінального провадження з`ясовано, що відповідно до наявного у справах нотаріуса другого примірника за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року з відміткою про використання бланку ВСК 036439, приватним нотаріусом Федоришиним О.П. посвідчувалася довіреність на інше ім`я. У матеріалах справи наявні письмові заперечення третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. (т. 3 а.с. 15-19), які надійшли до суду 05.03.2015 року, та відповідно до яких третя особа просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що нею, як нотаріусом, було здійснено перевірку всіх необхідних для відчуження документів, в тому числі, спеціальні бланки нотаріальних документів, перевірено повноваження представника, а також встановлено дійсні наміри сторін правочину, а тому вважає позовні вимоги безпідставними. Представником відповідача [PERSON] було подано заперечення на позов від 02 липня 2016 року та доповнення до таких заперечень від 19 серпня 2016 року (т. 4 а.с. 1-6, 80-81), в яких останній також просив залишити позов [PERSON] без задоволення. У свою чергу представник відповідача [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. про визнання права власності, який після усунення недоліків прийнято судом до розгляду (т. 6 а.с. 92-96). Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що станом на дату її подання перелічені оспорювані позивачем договори дарування не розірвані, не є нікчемними та не визнані недійсними, а отже вони підтверджують право власності [PERSON] , який відповідно до ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ухвалою суду від 18 березня 2018 року витребувано у свідка [PERSON] оригінал довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , посвідченої 9.11.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. за реєстраційним номером № 19393 на бланку серії [NUMBER] (т. 6 а.с. 168). Ухвалою суду від 23 червня 2018 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення доказів у справі шляхом витребування та призначення експертизи відмовлено (т. 6 а.с. 200, 203-204). Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судової технічної експертизи документа відмовлено (т. 7 а.с. 15, 20) . Крім того, 18 квітня 2019 року у справі на виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 19 липня 2019 року (т. 7 а.с. 16). У судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] вимоги за первісним позовом підтримали, вимоги зустрічного позову не визнали, мотивуючи його безпідставністю. Крім того, у поданому відзиві на зустрічний позов представником позивача [PERSON] надано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до зустрічних позовних вимог (т. 7 а.с. 26-31). Також в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] від 28 листопада 2017 року про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог відповідача, - позивача за зустрічним позовом (т. 6 а.с. 104). Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, просила задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Згодом до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, а також тези до судових дебатів, в яких заперечує щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом із посиланням на відсутність достатніх доказів на підтвердження факту підробки оспорюваної довіреності, або з вказівкою на інші підстави її недійсності, сумнівність тверджень та показів третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Федоришина О.П, з огляду на анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю за неодноразові порушення вимог чинного законодавства при вчинення нотаріальних дій. Зазначила, що довіреність на ім`я [PERSON] неодноразово перевірялася іншими нотаріусами, про що є відповідні записи в Реєстрі, та підтверджується листом ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, та на що звернув увагу суд касаційної інстанції. Треті особи у встановлений судом строк пояснень до суду також не надали. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві до суду не з`явився, надав заяву що при вирішенні спору покладаються на розсуд суду (т. 5 а.с. 72-74) . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Третя особа приватний нотаріус КМНО Іващенко Н.В. в судове засідання не з`явилась, направила до суду свої письмові заперечення (т. 6 а.с. 63), згідно з якими вона як нотаріус при посвідченні оспорюваних правочинів діяла в межах наданих їй повноважень, правочини нею посвідчені на підставі довіреності, чинність якої нею перевірялась під час кожного посвідчення договору, при цьому особа, яка діяла на підставі довіреності [PERSON] подала їй заяву до кожного правочину про дійсні наміри [PERSON] щодо відчуження майна та що їй роз`яснено про правові наслідки (відповідальність) у випадку подання недійсних та/або підроблених документів та недостовірної інформації. Також у матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 03 липня 2017 року про розгляд справи без її участі (т. 6 а.с. 63). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з такого. Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і які полягають у тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За положеннями ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третіх особі. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо недійсності правочину, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що [PERSON] та її чоловіку - [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частинах належало, зокрема, наступне майно: - квартира [ADDRESS] ; - 12 / 100 частки квартири [ADDRESS] ; - квартира [ADDRESS] ; - квартира [ADDRESS] ; - житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] ; - земельна ділянка [ADDRESS] із кадастровим номером: 3220881300:04:004:0786. - 1 / 3 частка квартири [ADDRESS] на праві приватизації належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 липня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва згідно з розпорядженням № 1355 від 27 липня 1998 року (т. 2 а.с. 410). [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер (т .1 а.с. 10). 29 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їх частку спадкового майна та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (т. 2 а.с. 9). 08 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від належного їй спадкового майна та просила видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (т. 2 а.с. 50). 28 березня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. на підставі заяви [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої від 27.03.2012 р., видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] на 1 / 2 частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя - квартири під [ADDRESS] за реєстровим № 110 (т. 2 а.с. 165, 166, 173). 21 травня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 1202 та на 1 / 2 частину від 12 / 100 частин квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 1206. 22 травня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. на ім`я [PERSON] видані: свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 1213 (т. 2 а.с. 260); на 1 / 2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] за реєстровим № 1217 (т. 2 а.с. 272). 10 червня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1 / 2 частину земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер 3220881300:04:004:0786, за реєстровим № 1459 (т. 2 а.с. 455). Також судом встановлено, що 12 червні 2013 року [PERSON] були скасовані всі довіреності видані на ім`я [PERSON] та інших осіб, на ім`я яких вони були видані (т. 3 а.с. 50). На звернення позивача [PERSON] щодо видачі дублікатів свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. було відмовлено з огляду на наявність оригіналів вказаних свідоцтв у [PERSON] (т. 1 а.с. 14-15). Крім того, судом встановлено, що в цей період приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. були посвідчені договори дарування, за якими дарувальником виступала [PERSON] , а обдаровуваним - [PERSON] , а саме: 01 червня 2013 року - договір дарування квартири [ADDRESS] за реєстровим № 652 (т. 1 а.с. 62-64); 15 червня 2013 року - договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 740 (т. 1 а.с. 65-67); 15 червня 2013 року - договір дарування 1 / 2 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 743 (т. 1 а.с. 68-70); 16 червня 2013 року - договір дарування 1 / 3 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 746 (т. 1 а.с. 71-73); 16 червня 2013 року - договір дарування 6 / 100 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 749 (т. 1 а.с. 74-76). 28 червня 2013 року - договір дарування 1 / 2 частки житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 811 (т. 1 а.с. 77-79). 28 червня 2013 року - договір дарування 1 / 2 частки земельної ділянки [ADDRESS] за реєстровим № 814 (т. 1 а.с. 80-82). Судом встановлено, що за вказаними правочинами від імені дарувальника [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., реєстровий № 19393, діяла [PERSON] (т. 3 а.с. 122, 123). Відповідно листа ст.слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Перощука О.І. від 13.11.2014 р. № 53/13-3982, останній надав потерпілій [PERSON] належним чином завірені копії документів та докази з кримінального провадження № 12013110010007384 від 31.05.2013 (т. 1 а.с. 163). Відповідно до положень ст. 56, 221 КПК України потерпілий має право отримувати копії матеріалів досудового розслідування, котрі стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення. При цьому кримінальне-процесуальне законодавство не містить заборон на засвідчення слідчим копій матеріалів досудового розслідування. Відповідно до даних з витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Федоришина О.П. за жовтень-листопад 2005 року, 09 листопада 2005 року за реєстровим № 19393 на бланку ВСК № 036439 була посвідчена довіреність, за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником при вчиненні певних юридичних дій. Реєстр прошитий та скріплений печаткою Міністерства юстиції України (т. 1 а.с. 167-171). Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній станом на 09.11.2005 року) усі вчинені нотаріальні дії реєструються в реєстрах нотаріальних дій, отже запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є безпосереднім доказом вчинення нотаріальної дії. Водночас, у змісті реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Федоришина О.П. за жовтень-листопад 2005 року відсутні відомості про вчинення нотаріальної дії з посвідчення довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , з чого слідує, що нотаріальна дія з видачі довіреності від імені позивача на ім`я [PERSON] за реєстровим № 19393 з використанням нотаріального бланку ВСК № [NUMBER] приватним нотаріусом Федоришиним О.П. 09.11.2005 року не вчинялася. Відповідно до повного витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23.12.2014 року № 88552705, бланк ВСК № 036439 було отримано приватним нотаріусом Федоришиним О.П. 02.11.2005 та витрачено ним 09.11.2005. Код витрачання бланка: 7- Довіреність (т. 3 а.с. 87, 88). Отже, враховуючи, що бланк ВСК № 036439 є унікальним та виготовляється лише в одному екземплярі, суд виключає можливість проведення нотаріусом Федоришиним О.П. реєстрації двох нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] під одним реєстраційним номером із використанням одного й того ж бланку. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про нотаріат» (чинній станом на 09.11.2005р.) документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу, який вчиняє нотаріальні дії, не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса. Судом досліджувалися копії двох примірників довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої 09.11.2005 року приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О.П. за реєстровим номером 19393 (т. 1 а.с. 172, 177) - перший примірник на нотаріальному бланку ВСК № 036439, другий з відміткою про використання цього бланку - за результатами чого встановлено, що учасниками такої нотаріальної дії за реєстровим № 19393, під час якої було використано нотаріальний бланк ВСК № 036439 є [PERSON] та [PERSON] Довіреність видана без встановлення строку її дії. Як свідчать матеріали справи оригінал вказаної довіреності надавався суду для огляду свідком [PERSON] (т. 4 а.с. 33). У нотаріальній справі щодо посвідчення довіреності (нотаріус Федоришин О.П.) відсутній другий примірник довіреності № 19393, виданий [PERSON] на ім`я [PERSON] . При цьому оригіналу довіреності, на підставі якої від імені дарувальника діяла [PERSON] , для його огляду в судовому засіданні суду не було надано. У судовому засіданні 10 жовтня 2019 року представник відповідача підтвердила, що оригінал такої довіреності у відповідача відсутній. Тому суд не бере у якості достовірного доказу копії з копій довіреності від 09 листопада 2005 року, виданої [PERSON] від імені позивача, завірених приватним нотаріусом Іващенко Н.В. (т. 3 а.с. 122,123). Також відповідно до листа ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України № 01-10/3101 від 23 липня 2014 року (т. 3. а.с. 107-108) в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних дій перевірка довіреностей за параметрами пошуку ВСК 036439 з формування відповідних документів здійснювалася, зокрема, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. (свідоцтво 8111) - 01, 15, 16, 28 червня 2013 року (перевірка дійсності довіреності). Разом з тим, відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Положення про Єдиний реєстр доручень, посвідчених у нотаріальному порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.05.1999 року № 29/5 (у редакції, чинній станом на 09.11.2005 року - дату посвідчення [PERSON] довіреності за реєстровим № 19393, під час якої було використано нотаріальний бланк ВСК №036439) реєстрація доручень нотаріусом здійснюється шляхом внесення до Єдиного реєстру доручень реєстраційного запису, який має містити такі відомості: номер та серію спеціального бланка нотаріальних документів, на якому викладено текст доручення; дату посвідчення доручення; строк дії доручення; номер запису в реєстрі нотаріальних дій та посаду, прізвище, ім`я, по-батькові нотаріуса, який посвідчив доручення. Тобто інформація щодо прізвища, імені та по батькові (за наявності) або найменування довірителя чи його представника до Єдиного реєстру доручень станом на 09.11.2005 року нотаріусами не вносилася. Тому вказаний письмовий доказ є лише підтвердженням того, що перед посвідченням кожного оспорюваного договору дарування нотаріусом Іващенко Н.В. було проведено перевірку спеціального бланку нотаріального документа, на якому була викладена довіреність, шляхом отримання інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та витягів з Єдиного реєстру довіреностей за параметрами пошуку бланка нотаріального документу - ВСК [NUMBER] (т. 3 а.с. 20-27). Вказані документи свідчать лише про справжність спеціального бланку нотаріального документу, який було витрачено при посвідченні довіреності. Однак перевірка не здійснювалась щодо осіб довірителя та повіреного не містять відомостей щодо особи довірителя чи представника. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що враховуючи предмет та підстави позову, вирішальне значення для встановлення обставин справи міг би мати висновок судової технічної експертизи документа - спеціального бланку нотаріального документа серія [NUMBER] , використаного нотаріусом Федоришиним О.П. 09.11.2005 року при посвідченні довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , за реєстровим № 19393, однак судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про її призначення. Так, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової технічної експертизи документа, про що було постановлено відповідну ухвалу від 18.04.2019 року (т. 7 а.с. 20), виходячи з того, що предметом позову [PERSON] є, зокрема, визнання недійсною довіреності, виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] [PERSON] ), посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Олегом Петровичем за реєстровим номером 19393. Разом з тим, довіреність, видана від імені довірителя - [PERSON] на ім`я повіреної [PERSON] , не є предметом вказаного спору, та відповідно встановлення її дійсності чи відповідності бланку, на якому таку довіреність видано, наявності у її тексті виправлень, підчисток, тощо, дата її виготовлення, авторів підписів, часу проставлення підписів, справжності бланку - не є обставинами, що мають значення для справи та не входять до предмету доказування. Перебування 09.11.2005 року позивача на лікуванні у санаторії «Хмільник» Вінницької області, що підтверджується санаторно-курортною книжкою (т. 1 а.с. 49-54), також є доказом неможливості видачі [PERSON] довіреності та її нотаріального посвідчення цього дня у м. Києві. Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 4 глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, чинного на момент посвідчення договорів дарування - червень 2013 року, перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Зважаючи на текст довіреності та на заперечення третьої особи у справі - нотаріуса Іващенко Н.В. (т. 3 а.с. 15-19), останньою особа [PERSON] як представника за довіреністю встановлювалася на підставі свідоцтва про шлюб, що не є документом, який підтверджує особу представника та є порушенням порядку посвідчення правочинів (ст. 43 Закону України «Про нотаріат»). Враховуючи викладене вбачається, що відчуження нерухомого майна від імені [PERSON] було здійснено без її волевиявлення. Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача щодо недійсності довіреності, вчиненої на ім`я [PERSON] від імені [PERSON] . Отже вимоги щодо визнання недійсним одностороннього правочину (довіреності) та недійсності двосторонніх правочинів (договорів дарування), укладених на підставі недійсної довіреності, є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Правові наслідки недійсності правочину визначено ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Про необхідність розмежування недійсності та нікчемності правочинів вказується у роз`ясненнях, викладених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та наголошувалося в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року у даній справі при передачі її на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що підставою визнання довіреності нікчемною є відсутність її нотаріального посвідчення, в той час як довіреність від 09 листопада 2005 року, видана [PERSON] від імені позивача та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., реєстровий номер 19393 - є оспорюваною, а тому може бути визнана недійсною. Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту суд оцінює як належний, такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення, та є ефективним (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), що дасть змогу забезпечити поновлення порушеного права Позивача. Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] недобросовісним набувачем, оскільки добросовісність набуття не може бути предметом позову чи способом захисту, та в даному цьому випадку визнання недобросовісним набувачем відповідача не вимагається. Суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на те, що вимоги за зустрічним позовом є взаємовиключними із вимогами [PERSON] за первісним позовом, до висновку про задоволення яких дійшов суд. З урахуванням наведеного підстав для задоволення зустрічного позову немає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», «Руїз Торія проти Іспанії»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. Зокрема, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 897 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 1, 105). Згідно зі ст. 139 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 05.03.2019 року, відповідно до п. 3.1 до якого до початку надання правової допомоги, але в будь-якому разі не пізніше як протягом 3 робочих днів з дня заявлення Бюро вимоги про це (шляхом надання/направлення клієнту відповідного рахунку), клієнт сплачує бюро першу частину гонорару у сумі 13 415 гривень, що еквівалентно 500 доларів США. На виконання вказаного пункту договору позивачем було сплачено 13 415 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 06.03.2019. Відповідно до п. 3.3 договору за представництво прав та інтересів клієнта в судовому засіданні останній сплачує суму у розмірі 2 000 гривень за кожне судове засідання не пізніше як за 1 робочий день до дати такого засідання. У разі забезпечення явки представника у судове засідання по справі та відкладення розгляду справи (оголошення перерви у судовому засіданні) оплата вартості представництва здійснюється у повному обсязі. Судом встановлено, що адвокатами Бюро здійснювалося представництво інтересів позивача у судових засіданнях у даній справі 14.03.2019 року в Київському апеляційному суді при розгляді та у 4-ох судових засіданнях в Печерському районному суді міста Києва (18.04.2019, 19.07.2019, 10.10.2019 та 04.11.2019 року), вартість яких у сумі 10 000 грн. оплачена позивачем квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 25.11.2019. Також позивачем на виконання п. 3.3 було сплачено 2 000 грн. за представництво її інтересів у судовому засіданні, призначеному на 26.11.2019 року відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 25.11.2019. Відповідно до п. 3.4 договору про надання правової допомоги у випадку досягнення позитивного результату у справі, а саме: набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/24086/14-ц про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] приватного нотаріуса КМНО Іващенко Н.В. про визнання недійсною довіреності, виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Олегом Петровичем за реєстровим номером 19393 та визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, укладених [PERSON] від імені [PERSON] , на підставі такої недійсної довіреності, - на користь [PERSON] , нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною: - договору дарування квартири [ADDRESS] за реєстровим № 652 від першого червня 2013 року. - договору дарування 1 / 2 частки кКвартири [ADDRESS] за реєстровим № 740 від п`ятнадцятого червня 2013 року. - договору дарування 1 / 2 частки Квартири [ADDRESS] за реєстровим № 743 від п`ятнадцятого червня 2013 року; - договору дарування 1 / 3 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 746 від шістнадцятого червня 2013 року. - договору дарування 6 / 100 частки квартири [ADDRESS] за реєстровим № 749 від шістнадцятого червня 2013 року; - договору дарування 1 / 2 частки житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 811 від двадцять восьмого червня 2013 року. - договору дарування 1 / 2 частки земельної ділянки [ADDRESS] за реєстровим № 814 від двадцять восьмого червня 2013 року. та повернення позивачу нерухомого майна, яке незаконно вибуло із її володіння за переліченими договорами дарування, визнання позову відповідачем чи настання інших наслідків, які є позитивним результатом для клієнта, клієнт протягом 5 календарних днів з дня набрання таким рішенням законної сили зобов`язаний сплатити Бюро другу частину гонорару за надання правової допомоги у розмірі 21 464 гривні, що еквівалентно 700 доларів США станом на дату укладення договору. Враховуючи умови договору про надання правової допомоги, наявність квитанцій про її оплату, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 23 415 грн. (13 415 гривень + 10 000 грн. за участь у п`яти судових засіданнях). При цьому, суд враховує, що вказані витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи (перебування на розгляді в суді справи з 2014 року, оспорювання семи договорів дарування) та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, надання правничої допомоги кандидатом юридичних наук. На підставі викладеного та

Outcome: partial