Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У січні 2019 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником вказаного будинку, відповідач в ньому не проживає, особистих речей там не зберігає, разом з тим, скасувати свою реєстрацію в цьому житловому приміщенні в добровільному порядку він відмовляється, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала з підстав, викладених у позові, проти ухвалення по справі заочного рішенні не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлявся належним чином - відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі на адресу суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на підставі права приватної власності [PERSON] належить будинок [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 09.10.2018 року. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Таврійської міської ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеному будинку зареєстровані: позивачка - [PERSON], [INFO] та відповідач - [PERSON], [INFO]. Згідно акту про встановлення факту не проживання від 10.01.2019 року, складеного депутатом Таврійської міської ради Корман М.Й., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 2002 року, але ніколи фактично не проживав за адресою реєстрації . Відповідно до ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не перебуває у родинних відносинах з позивачкою та був зареєстрований за даною адресою попереднім власником будинку, як його знайомий. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач [PERSON]був зареєстрований у будинку [ADDRESS], власником цього житлового приміщення, а тому його право користуватись ним похідне від права власності колишнього власника в зв'язку з переходом цього права до іншого власника. За таких обставин та, відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, [PERSON], як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідач суду не надав. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, суд вважає, що останнього слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved