Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27434 грн. 42 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 жовтня 2014 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому умовами договору, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує покладені на нього договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 27434 гривні 42 копійки, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю, пояснив що дійсно отримав кредит від банку, який вчасно сплачував, однак внаслідок інфляції та скрутним матеріальним становищем не зміг вчасно оплачувати кредит у встановлені договором строки та розмірі. Також пояснив, що він являється інвалідом другої групи, заробітків не має і живе на призначену державою пенсію, яка є мізерною. Просив про зменшення заборгованості. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 04 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому умовами договору, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Сторони, приєднавшись до договору, визначилися з усіма істотними умовами договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7-23). При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого установлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Проте відповідач умов договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 03.07.2017 року, виникла заборгованість в розмірі 27434 гривні 42 копійки, що складається з: 6769 гривень 73 копійки - заборгованість за кредитом, 6892 гривні 45 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 11989 гривень 65 копійок - заборгованість по пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина),1282 гривні 59 копійок - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобовязання за вказаним договором належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому сума, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками підлягає стягненню за рішенням суду. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: approved