Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2015 року, між позивачем та відповідачем, було укладено договір позики № 651346212 на суму 6990,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач зобов'язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1,15% в день від суми позики за кожний день користування позикою. Проте, вказані зобов'язання за договором позики відповідач не виконав. Станом на 01 серпня 2016 року заборгованість відповідача склала: сума позики - 6990,00 грн., проценти за користування позикою - 2411,70 грн., прострочені проценти - 20340,90 грн., сплачено відповідачем добровільно - 3190,00 грн.. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 26552,60 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив суд позовні вимоги задовольнити і розглядати справу без його участі та проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Приписами статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні було встановлено, що 05 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 651346212 на суму 6990,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії, строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно умов Договору повернення позики та сплата процентів за користування позикою мало здійснюватись відповідно до графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною Договору. У відповідності до умов розділу 3 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики і настання юридичних прав та обов'язків, у тому числі: запропонувати заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати позику. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором виконав в повному обсязі. Факт надання грошових коштів відповідачу за Договором підтверджується копією платіжного доручення № 887 від 05 жовтня 2015 року (а.с.8). [PERSON] покладені на себе зобов'язання за Договором не виконує, порушує графік розрахунків, визначений у договорі, заборгованість не повертає. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики № 651346212 від 05 жовтня 2015 року не виконав, а тому вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підлягають задоволенню. Позивачем доведено та надано у підтвердження розміру заборгованості розрахунок заборгованості за Договором, відповідно якого станом на 01 серпня 2016 року заборгованість відповідача становить 26552,60 грн., яка складається із: сума позики - 6990,00 грн., проценти за користування позикою - 2411,70 грн., прострочені проценти - 20340,90 грн., сплачено відповідачем добровільно - 3190,00 грн. (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1450,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved