Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У січні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява прокурора Новомиргородського району в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Новомиргородської міської ради, третя особа: Новомиргородська райдержадміністрація про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Заявник вказав, що підставою для представництва прокурором інтересів неповнолітньої [PERSON] є та обставина, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» вона відноситься до осіб із числа дітей, позбавлених батьківського піклування. Опікуном неповнолітньої [PERSON] призначена [PERSON], оскільки мати неповнолітньої [PERSON] та батько [PERSON] померли. Згідно рішенню виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області № 19 від 26.02.1998 р. «Про дозвіл на обмін квартир громадянам [PERSON] та [PERSON]В.» матері неповнолітньої [PERSON] [PERSON] за згодою її батька [PERSON] було видано ордер на заселення однокімнатної квартири № 1 у багатоквартирному будинку № 4 по вулиці Карла Лібкнехта у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. [PERSON] була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі з 28.05.1998 р. по день смерті на підставі ордеру обміну за № 1151 від 12.03.1998 р. Неповнолітня [PERSON] проживає у вказаній квартирі з моменту свого народження, тобто із серпня 1999 р. [PERSON] 09.05.2003 р. померла, проте зазначену квартиру у встановленому законодавством порядку за життя не приватизувала. Інших спадкоємців за законом, або осіб, котрі б, окрім неповнолітньої [PERSON], мали б підстави для набуття права власності на спірну квартиру, немає. Заповіт [PERSON] не складала. Спадщина відумерлою не визнавалась. На підставі викладеного, посилаючись на ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 15, 16, 1223, 1225, 1261, 1272, 1275 ЦК України, прокурор просить суд визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на вище згадану однокімнатну квартиру. За ухвалою суду від 30.03.2015 р. було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області. У суді прокурор ВОЛИНСЬКА А.М. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. У попередньому та наступному судових засіданнях законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві прокурора. Представник третьої особи [PERSON] підтримала позов прокурора повністю. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON], представники відповідача (Новомиргородської міської ради) і третьої особи (Головного територіального управління юстиції) у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: законного представника неповнолітньої [PERSON] [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, підтримує позов повністю; представника відповідача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище згаданих учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. За правилами ч. 4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання представником відповідача (Новомиргородської міської ради) позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано: підставою для представництва прокурором інтересів неповнолітньої [PERSON] є та обставина, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» вона відноситься до осіб із числа дітей, позбавлених батьківського піклування. Опікуном неповнолітньої [PERSON] згідно розпорядженню голови Новомиргородської РДА № 107-р від 18.04.2013 р. призначена [PERSON], оскільки мати неповнолітньої [PERSON] та батько [PERSON] померли відповідно 09.05.2003 р. та 23.02.2013 р., що засвідчують свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 181420 та серії І-ОЛ № 66744. Згідно рішенню виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області № 19 від 26.02.1998 р. «Про дозвіл на обмін квартир громадянам [PERSON] та [PERSON]В.» матері неповнолітньої [PERSON] [PERSON] за згодою її батька [PERSON] було видано ордер на заселення однокімнатної квартири № 1, житловою площею 19,97 кв. м, загальною площею 34,2 кв. м у багатоквартирному будинку № 4 по вулиці Карла Лібкнехта у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. [PERSON] була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі з 28.05.1998 р. по день смерті на підставі ордеру обміну за № 1151 від 12.03.1998 р. Неповнолітня [PERSON] проживає у вказаній квартирі з часу свого народження, тобто із серпня 1999 р. по даний час. Разом з [PERSON] та [PERSON] у згаданому житлі проживав співмешканець матері [PERSON] [PERSON] 09.05.2003 р. померла, проте зазначену квартиру у встановленому законодавством порядку за життя не приватизувала. Як вбачається з приписів Закону України Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року № 2482-XII (з подальшими змінами і доповненнями): ч. 1 ст. 2 До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. абзацу 1 і абзацу 2 ст. 3 Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. ч. 1 ст. 5 Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. ч. 1 ст. 6 Незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. ч. 1 ст. 7 За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. ч. 1 ст. 8 Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. ч. 3 ст. 8 Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. ч. 5 ст. 8 Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. ч. 10 ст. 8 Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. ч. 11 ст. 8 Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, [PERSON] за життя мала право, а неповнолітня [PERSON] має право на приватизацію зазначеної квартири відповідно до вище вказаних вимог Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. Проте після смерті [PERSON] та [PERSON], а також внаслідок пожежі були втрачені усі документи та вказане житло. В той же час ч. 4 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно вимогам чинного на момент смерті спадкодавця ЦК Української РСР неповнолітня [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом (ст. ст. 527, 529 ч. 1), прийняла спадщину після смерті [PERSON], бо фактично вступила у володіння спадковим майном (ст. ст. 548, 549 ч. 1 п. 1), а тому вона визнається належною їй з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ч. 2). Відповідно до звіту про оцінку від 22.12.2014 р. грошова оцінка однокімнатної квартири № 1 (загальна площа 34,2 кв. м, житлова площа 19,97 кв. м) по вул. Карла Лібкнехта, 4 у м. Новомиргороді станом на 22 грудня 2014 р., без урахування ПДВ, становить 105.109 грн. Заповіт [PERSON] не складала, а інші спадкоємці за законом, котрі б, окрім неповнолітньої [PERSON], мали б підстави для набуття права власності на спірну квартиру, не прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Спадщина відумерлою також не визнавалась. При зверненні у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом неповнолітня [PERSON] не одержала у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.01.2015 р. № 37/02-31). Із довідки Новомиргородської дільниці БТІ вбачається, що до 01.01.2013 р. право власності на згадану квартиру не було зареєстровано. Також відсутні відомості про вказане нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно і Державному реєстрі речових прав. Згідно вимогам ЦК України: ч. 1 ст. 15 Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 16 Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Окрім пояснень учасників судового розгляду, ці ж обставини підтверджуються: листами і довідками Новомиргородської міської ради, КП Новомиргородські муніципальні інженерні мережі, Новомиргородської філії БТІ, копіями свідоцтв про народження неповнолітньої та смерть спадкодавця, звітом про оцінку майна, технічними документами, іншими матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні безспірно встановлено, що у даному випадку в наявності є усі передбачені законом підстави для визнання за позивачем права на спадкове майно. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 1.051,09 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 3, 41, 47 Конституції України, Закону України № 69-V «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей», ст. ст. 1, 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 527, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved