Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що її батьку належала земельна ділянка площею 0,29га в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина в тому числі й на дану земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] була прийнята спадщина та було прийнято рішення сільської ради про передачу їм даної земельної ділянки. Вона є донькою та прийняла спадщину в силу ч.4 ст.1268 ЦК України. Спірну земельну ділянку батько отримав на підставі рішення сільської ради ще в 2006 році. Але спірна земельна ділянка не оформлена, документи не виготовлені. Незважаючи на належність земельної ділянки її батьку, наявність судових спорів, сільською радою неправомірно приймались рішення 03 березня 2017 року та 21 березня 2018 року про передачу цієї ж ділянки відповідачам по справі. Дані рішення ради є незаконними та такими, що порушують її права. У добровільному порядку відповідачі відмовляють відновити її права. Просила суд скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на ім`я [PERSON] (видане на підставі рішення виконкому Гатненської сільської ради № 62 двадцять восьмої сесії VII скликання від 21 березня 2018 року про затвердження проекту землеустрою даної земельної ділянки загальною площею 0,1342, по [ADDRESS] , 1/2 частина якої належить позивачці, в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину земельної ділянки, з присвоєним їй кадастровим номером 3222481601:01:002:5046, про передачу у власність відповідачу [PERSON] та дозволу на реєстрацію права власності земельної ділянки загальною площею 0.1342. по [ADDRESS] 1/3 частина якої належить [PERSON] кадастровий номер 3222481601:01:002:5046. що незаконно передано у власність відповідачу [PERSON] , як на майно набуте у період шлюбу, визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння та земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частину даної земельної ділянки загальною площею 0,29 га, по в[ADDRESS] , 1/3 частина якої належить їй, кадастровий номер 3222481601:01:002:5046, що незаконно передано у власність відповідачу [PERSON] . 31.08.2018 року ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування та скасування права власності на земельну ділянку. 11.04.2019 року ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання з`явився, просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Представник Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] до судового засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши сторін, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Ст. 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №29 за 2008 рік вбачається, що до Вишневої міської державної нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини звернулась дружина [PERSON] ; на час смерті разом з ним проживала та була зареєстрована його мати - [PERSON] ; на час відкриття спадщини донька [PERSON] , [INFO] була неповнолітньою. Відповідно до листа державного нотаріуса №352/02-14 від 12 квітня 2017 року вищевказані особи є спадкоємцями, які прийняли спадщину. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала, що після смерті [INFO] [PERSON] , відповідачами [PERSON] та [PERSON] була прийнята спадщина на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,29 га.. Встановлено, що рішенням Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області №20/8 від 27 жовтня 2006 року припинено [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,22 га, що розташована в [ADDRESS] ; переведено земельну ділянку до земель запасу сільської ради, надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя розробив проект землеустрою, який був затверджений у встановленому порядку з подальшою передачею цієї земельної ділянки у власність та відповідно реєстрації права власності за [PERSON] . Рішенням Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області № 31 від 21 липня 2009 року припинено [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,29 га, що розташована в [ADDRESS] ; передано безкоштовно [PERSON] та [PERSON] о у спільну сумісну приватну власність земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та 0,04га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області № 13 від 03 березня 2017 року надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,145га для будівництва в [ADDRESS] . Рішенням Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області № 62 від 21 березня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2342га для будівництва в [ADDRESS] з передачею її у приватну власність. Згідно зі статтею 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При розгляді справи позивач стверджував про існування свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] , але дане свідоцтво не долучив до матеріалів справи, не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив суду причини неможливості подати докази. Тому позовні вимоги про скасування свідоцтва задоволенню не підлягають. Щодо вимог про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,29га по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 125 ЗКУ право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Тобто позивач мала довести суду те, що на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] земельна ділянка площею 0,29 га, що розташована в [ADDRESS] належала останньому на праві користування, а не на праві власності. За нормою частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Коло питань, пов`язаних із спадкуванням, врегульовано главою 84 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». ВССУ у справа №638/6703/16-ц від 19.10.17 виходив з того, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття самим спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, адже відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку відмовити в позовних вимогах, оскільки в матеріалах справи відсутні докази набуття права власності померли [PERSON] на земельну ділянку. На підставі ст.55 Конституції України, ст. 125 Земельного кодексу України, ч.1 ст.182 , ст.1218 Цивільного кодексу України, Постанови ВССУ у справа № 638/6703/16-ц від 19.10.17, ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed