Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до міського комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт», треті особи: первинна профспілкова організація Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» на міському комунальному підприємстві «Дніпропетровський електротранспорт», первинна профспілкова організація міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що позивач з 23 серпня 2011 року працювала у комунальному підприємстві «Дніпропетровський електротранспорт» на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки. 13 серпня 2015 року відносно неї було видано наказ № 850 про припинення з нею трудового договору згідно з пунктом 2 статті 41\~КЗпП України за винні дії при обслуговуванні грошових та товарних цінностей, що дають підстави для втрати довіри. Своє звільнення вважає незаконним, тому просила суд визнати незаконним розірвання трудового договору між нею та відповідачем, визнати незаконним наказ начальника депо № 3 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» від 13 серпня 2015 року № 850; поновити її на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки депо № 3 МКП «Дніпропетровський електротранспорт»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 13 серпня 2015 року до дня поновлення на роботі; на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 2 000 грн. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмолено. Постановою Верховного\~Суду від\~30\~січня 2018\~року касаційну\~скаргу [PERSON]\~задоволено частково.\~ухвалу апеляційного\~суду Дніпропетровської\~області 13\~червня 2016\~року та\~рішення Індустріального\~районного суду\~м.Дніпропетровська\~від 23\~березня 2016\~року скасовано. Позов [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», треті особи: первинна профспілкова організація Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» на міському комунальному підприємстві «Дніпропетровський електротранспорт», первинна профспілкова організація міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», про визнання незаконним розірвання трудового договору між [PERSON] та міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт», визнання незаконним наказу начальника депо № 3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» від 13 серпня 2015 року № 850 та поновлення [PERSON] на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки депо № 3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника депо №3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» від 13 серпня 2015 року № 850 про припинення трудового договору з [PERSON] Поновлено [PERSON] на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки депо №3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» з 14 серпня 2015 року. Стягнуто з міського комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень. Справу в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 14 лютого 2018 року ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Волошина Є.В., вищезазначена цивільна справа прийнята до свого провадження. 16 березня 2018 року представником КП «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпровської міської ради подано відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через відсутність суми стягнення та її розрахунку з боку позивача. 04 травня 2018 року представником позивача [PERSON] надано розрахунок позовних вимог, згідно якого середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 14 лютого 2018 року склав 97779,60 грн. В судовому засіданні представник позивача, з урахуванням розрахунку, здійсненого представником відповідача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 14 лютого 2018 року у розмірі 93552,30 грн. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 14 лютого 2018 року у розмірі 93552,30 грн. Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 23 серпня 2011 року працювала\~ в Комунальному підприємстві\~ «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на посаді кондуктора громадського транспорту. ( а.с. 28, т.1). Наказом від 13 травня 2015 року начальника депо № 3 МКП «Дніпропетровський електротранспорт» позивача звільнено на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпПУкраїни за винні дії при обслуговуванні грошових та товарних цінностей, що дають підстави для втрати довіря. ( а.с. 25 т.1). Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмолено. Постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково: ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 13 червня 2016 року та рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2016 року скасовано; позов [PERSON] до міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», треті особи: первинна профспілкова організація Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» на міському комунальному підприємстві «Дніпропетровський електротранспорт», первинна профспілкова організація міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт», про визнання незаконним розірвання трудового договору між [PERSON] та міським комунальним підприємством «Дніпропетровський електротранспорт», визнання незаконним наказу начальника депо № 3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» від 13 серпня 2015 року № 850 та поновлення [PERSON] на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки депо №3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ начальника депо №3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» від 13 серпня 2015 року № 850 про припинення трудового договору з [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді кондуктора громадського транспорту відділу збору виручки депо №3 міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» з 14 серпня 2015 року; стягнуто з міського комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень. Справу в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Направляючи справу на новий розгляд в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей необхідних для обчислення середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, у звязку із чим, під час нового розгляду суду необхідно встановити обставин у справі та вирішити питання по суті заявлених вимог. Відповідно до ч.2 ст.\~235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. Згідно розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON], здійсненого відповідачем відповідно до ст.27 ЗУ «Про оплату праці», п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 14 лютого 2018 року становить 93552,30 грн. Перевіривши вищезазначений розрахунок, суд приходить до висновку, що останній здійснений з урахуванням положень п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім того, з розрахунком відповідача погодився і представник позивача. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з КП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 14 лютого 2018 року у розмірі 93552,30 грн.

Outcome: approved