Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У серпні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки у праві спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 2/3 частки садового будинку з господарчими будівлями та 2/3 частки земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є власником 1/3 частки вказаного садового будинку з господарчими будівлями та земельної ділянки. Незважаючи на фактичний порядок користування спірним майном, між сторонами з цього приводу виникають суперечки через існуючі між ними неприязні стосунки. Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі статей 356,367 Цивільного кодексу України просить суд виділити в натурі належну йому частку земельної ділянки та садового будинку з відповідними господарчими спорудами з припиненням права спільної часткової власності сторін на спірне нерухоме майно. У судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити повністю. При цьому просила поділити спірне майно згідно з варіантом №2 запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у позові, або виділити спірне майно згідно з варіантом №1, запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 часток садового будинку та земельної ділянки площею 0,0588 га, розташованих по [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 19 березня 2007 року і державного акту право власності на земельну ділянку від 13 грудня 2007 року серія ЯД № 623531. Відповідач [PERSON] є власником 1/3 частки цього майна (8-11). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 27 грудня 2013 року, вказаний будинок складається з: садового будинку літер «А»; сараїв літер «Б», «В», «Г»; літнього душу літер «Д»; літньої кухні літер «Е»; навісів літер «Ж», «И»; убиральні літер «У»; споруд №1-4. При цьому у технічному паспорті зазначено, що літня кухня літер «Е» та прибудова літер «а2» збудовані самочинно. Відповідно до статті 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з частиною 1 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частина 2 статті 367 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частини 3 статті 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з висновком №10/11 судової будівельно-технічної експертизи від 28 березня 2012 року та доповненнями до нього, висновком №1762 додаткової судової оціночно-земельної експертизи від 18 січня 2013 року з технічної точки зору можливо поділити в натурі спірні будинок та земельну ділянку між співвласниками та запропоновано два варіанта такого поділу з відступом від ідеальних часток із відповідними грошовими компенсаціями (а.с. 40-50, 70-71, 113-122). За першим варіантом, запропонованим експертами, при виділі часток спірного будинку у натурі між співвласниками не передбачене проведення переобладнання, та грошова компенсація, яку позивач має виплатити відповідачу, становить 6432 гривень за будинок та 9387,59 гривень за земельну ділянку. Другий варіант поділу будинку, згідно з висновками зазначених судових експертиз, передбачає в літер «А» садового будинку закладку дверного прорізу між приміщеними №4 та №5 та влаштування дверного прорізу між приміщеннями №3 та №4. При цьому грошова компенсація, яку позивач має виплатити відповідачу, становить 52224 гривень за будинок та 24278,25 гривень за земельну ділянку. Запропоновані у висновку експерта №10/11 від 28 березня 2012 року (доповнення до цього висновку та висновок №1762 від 18.01.2013 мають похідний характер) варіанти виділу у натурі часток будинку та земельної ділянки суд вважає такими, що суперечать іншим матеріалам справи. Так, за договором дарування від 19 березня 2007 року, позивач [PERSON] прийняв, як дарунок 2/3 частки та відповідач [PERSON] прийняла, як дарунок 1/3 частку спірного садового будинку з відповідною часткою прилеглих господарських будівель та споруд (а.с.8). Разом з тим, за зазначеними варіантами судової експертизи усі господарські будівлі, згідно технічного паспорту, складеному станом на 27 листопада 2003 року (а.с.12-15), запропоновано виділити позивачу, а саме: сараї літер «Б», «В», «Г»; душ літер «Д»; убиральня літер «У». Підстав неможливості надання відповідачу, належної їй за договором дарування частини господарських будівель та частини земельної ділянки, на яких ці будівлі розташовані, у висновку експертизи №10/11 не зазначено. За першим варіантом експертом запропоновано в літер «А» , де розташовані усі жили приміщення будинку, виділити позивачу приміщення площею 51,9 кв.м., а відповідачу - 47 кв.м.. Такий варіант передбачає поділ основної частини будинку майже порівну, тобто із значним відступом від ідеальних часток співвласників. За другим варіантом, частка позивача у спірному майні збільшується на 76502,25 гривень, що при загальній вартості будинку та земельної ділянки 661621 гривень на думку суду є значним. Крім того, згідно з частиною 4 статті 338 Цивільного процесуального кодексу України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі були скасовані та направлені на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, серед іншого зазначив, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він провадиться за наявності на це дозволу компетентного органу (ст. 152 ЖК України). Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; дані про вартість та характер робіт, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку. Мотивами скасування рішень судів попередніх інстанції також було не виконання судами обов'язку обговорення питання про отримання узгодження з компетентними органами проведення перепланувань і переобладнань спірного будинку та не роз'яснення сторонам необхідності витребування від компетентних органів відповідних дозволів із метою правильного вирішення судом спору, а також доцільність поділу майна за першим чи другим варіантом, не визначення з варіантом, більш наближеним до ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності. При таких обставинах, висновок судової експертизи №10/11 наданий із значними відступом від ідеальних часток сторін, суперечить матеріалам справи та не може бути покладений в основу судового рішення. У судовому засіданні представник позивача пояснила суду, що зазначену ухвалу суду касаційної інстанції від 6 листопада 2013 року позивач отримав у грудні 2013 року та зі змістом цієї ухвали був ознайомлений. У судовому засіданні представникам сторін судом було роз'яснено їх право заявити клопотання про витребування від компетентних органів дозволів на проведення перепланувань і переобладнань спірного будинку. Судом також було роз'яснено право сторін на з'явлення клопотання про проведення повторної судової експертизи, оскільки наданий експертом висновок від №10/11 суперечить іншим матеріалам справи. Представники сторін право заявити зазначені клопотання не використали, відповідні дозволи компетентних органів на проведення перепланувань і переобладнань спірного будинку суду не надали, незважаючи на те, що наслідки не вчинення таких процесуальних дій судом також були роз'яснені. Відповідно до положень частини 1 статті 11, частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент розгляду справи сторонами не виконано обов'язок щодо надання суду належних та допустимих доказів, які підтверджують технічну можливість та доцільність такого виділу. Невиконання позивачем обов'язку довести ті обставини, на які він посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенню вимог про виділ частки спірного будинку, вимоги про виділ частки земельної ділянки також не підлягають задоволенню, оскільки мають похідний характер. Враховуючи наведене, на підставі статей 361,364,367 Цивільного кодексу України, статтею 152 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: dismissed