Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач [PERSON] ), ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , який було зареєстровано у відділі запису актів цивільного стану виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Запорізької області, актовий запис № 353 від 16 липня 1988 року; відновити [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 1988 році між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розриву є різні характери та погляди на сімейні цінності. Майнові спори між сторонами відсутні. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд вивчивши матеріали справи та зважаючи на бажання позивача проводити розгляд справи за її відсутність, ухвалив провести розгляд справи без участі сторін у справі за наявними у матеріалах справи доказами. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 16 липня 1988 року відділом запису актів цивільного стану виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Запорізької області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 353. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи пояснень позивача слідує, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved