Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У січні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3437,14 грн. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що між банком та відповідачем був укладений договір про встановлення ліміту кредитування № 4479760 від 25.11.2014 року, згідно якого банк встановив відповідачу ліміт кредитування у сумі 20\~000 грн., а остання зобовязався повернути банку кредит у повному розмірі. Вказав, що [PERSON] не виконує свої зобовязання і станом на 19.11.2015 року загальна сума його заборгованості перед банком становить 3437,14 грн. Досудове врегулювання спору не дало результатів, борг відповідач не повернув. Відтак просить стягнути з нього зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що сторони уклали 25.11.2014 року договір № 4479760 про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт). Згідно цього договору, банк встановлює максимальну суму ліміту кредитування по рахунку № 2625301555921 у розмірі 20\~000 грн. терміном на 12 місяців (п.п. 1.1, 1.3, 1.5). За користування кредитом клієнт сплачує проценти у розмірі 30% річних (п. 1.16). Як вбачається з письмових документів, доданих до позовної заяви, відповідач не виконує договірних зобовязань у результаті чого має заборгованість станом на 19.11.2015 року у сумі 3437,14 грн., що складається з: 2962,04 грн. неповерненої суми кредиту; 281,08 грн. прострочених відсотків; 45,92 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту; 148,10 грн. нарахованих відсотків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по договору № 4479760 від 25.11.2014 року внаслідок чого заборгував позивачу 3437,14 грн. Відтак позовну вимогу про стягнення даної заборгованості слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 1218,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved