Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 26 липня 2012 року о 10 год. 00 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», днз АЕ7400ВК, належний [PERSON], та рухаючись по вул. Серова зі сторони пр. Пушкіна у напрямку вул. Шмідта у м. Дніпропетровську, грубо порушила ПДД України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107, днз АЕ7536, під керуванням власника автомобіля позивача, що встановлено вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2013 року, яким [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, проте у відшкодуванні матеріальної шкоди, розмір якої за висновком експертизи склав 43177,60 грн. М(Т)СБУ відмовлено, а так само [PERSON] не відшкодованою залишилась моральна шкода, яка виразилась у спричинені стресу, заподіянні тілесних ушкоджень та у фізичному знищенні єдиного транспортного засобу, тому позивач просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., та з М(Т)СБУ матеріальну шкоду в розмірі 43177,60 грн. Представники позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов стосовно вимог, предявлених до неї не визнала, заперечуючи тим, що розмір моральної шкоди на суму в 10000,00 грн. не доведений доказами, вона за вчинене понесла покарання за вироком суду та, крім того, ніші потерпілі постраждали значно сильніше ніж [PERSON], якому пошкоджено лише автомобіль,тому просила в цій частині позовних вимог відмовити, а вирішення решти позовних вимог, предявлених до М(Т)СБУ залишила на розсуд суду. Відповідач М(Т)СБУ, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, у поданих запереченнях позов не визнав у повному обсязі. заперечуючи тим, що позивач протягом встановленого ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, така заява подана не була, ні винуватець ДТП, ні потерпіла особа [PERSON] про ДТП у визначені цим законом строки та, крім того, винуватець ДТП, не висловлювала письмової згоди на відшкодування матеріальної шкоди М(Т)СБУ, тому М(Т)СБУ просило у позові відмовити та розглядати справу у відсутності свого представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року, який не оскаржувався та набрав законної сили 10 січня 2014 року, [PERSON] визнано винної у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 3400,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] 26 червня 2012 року приблизно о 10 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц», днз АЕ 7400 ВК, який належить [PERSON], рухаючись по вул. Серова зі сторони пр. Пушкіна в напрямку вул. Шмідта у м. Дніпропетровську. Грубо порушуючи вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху, [PERSON], рухаючись на зелене світло світлофора перед виконанням маневру повороту ліворуч, не переконалася у тому, що це буде безпечно і не спричинить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, на перехресті з вул. Комсомольською змінив напрямок свого руху ліворуч, не пропустила автомобіль, що рухався в зустрічному напрямку, ВАЗ 2107, днз АЕ7536ВС, під керуванням водія [PERSON], та допустила зіткнення з цим автомобілем, який після зіткнення перекинувшись продовжив свій рух в некерованому стані і допустив наїзд на пішоходів [PERSON], [PERSON] Згідно висновку судового експерта-товарознавця №033/12 від 20 серпня 2012 року по кримінальній справі №69121153 вартість матеріального збитку з технічної точки зору, спричиненого володільцю автомобіля «ВАЗ-21070», днз АЕ7536ВС, в результаті пошкоджень його автомобіля складає 27854,01 грн. (а.с.79-85). Право власності на автомобіль ВАЗ 2070, 2006 року випуску, днз АЕ7536ВС, зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №819978 (а.с.14), що підтверджується також довідкою Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування АНД, Індустріального та Самарського районів м. Дніпропетровська, підпорядкований УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 листопада 2014 року №14/1202-6378 (а.с.116). Цивільно-право відповідальність позивача була застрахована в ТОВ СК «Кредо» відповідно до полісу №АВ/2288711 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 березня 2012 року (а.с.105). За даними ТОВ СК «Кредо» від 27 листопада 2014 року страхове відшкодування за даним полісом за фактом ДТП 26 липня 2012 року не відшкодовувалась та відповідних заяв не надходило. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована не була. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки виплати МТСБ України відшкодування потерпілим. Відповідно до підпункту «а» п 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пунктом 33.1.4 ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п. 33.3 ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Пунктом 33-1.1 ст. 33-1 Закону передбачено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до пп.37.1.3 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. При цьому, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування (пп.37.1.4 ст. 37 Закону) та вказані норми Закону не передбачають можливості продовження вказаних строків. Одночасно суд приймає до уваги роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» про те, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди само собою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір МТСБУ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 цього Закону обов'язку застосовується судом першої інстанції, у зв'язку із чим до участі у справі може бути залучений страховик. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Разом з тим, за розгляду справи встановлено, що ні особа винна у ДТП відповідач [PERSON] не зверталася із заявою/згодою на відшкодування шкоди за рахунок МТСБУ, ні сам потерпілий позивач [PERSON] протягом року з моменту скоєння ДТП не звертався до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, подавши таку заяву вперше лише 23 березня 2014 року, про що свідчить копія заяви позивача (а.с.78). Одночасно суд зважає на те, що перелік документів, які є необхідними для подання разом з заявою для виплати страхового відшкодування визначений ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не містить серед обов?язкових до пред?явлення документів вирок суду про встановлення вини особи, у зв?язку з чим суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника про те, що лише після розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] та постановлення судом вироку 25 грудня 2013 року, яким [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, позивач мав можливість звернутися до МТСБУ за відшкодуванням шкоди, оскільки таку можливість він об?єктивно мав одразу після ДТП, зважаючи на те, що всі необхідні документи (свідоцтво про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу, свій поліс, посвідчення водія, довідка ДАІ, звіт про розмір шкоди, паспортні дані, банківські реквізити) він мав можливість отримати без наявного вироку суду. За встановлених обставин позов в частині вимог до М(Т)СБУ задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За зясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику автомобіля, було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, пережитих під час дорожньо-транспортної пригоди; непоправній втраті часу проведеного на місці пригоди із моменту зіткнення, до оформлення співробітниками ДАІ всіх необхідних документів; душевних переживаннях, повязаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для ремонту автомобіля, підготовки та подачі до суду необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди, а відтак, відповідачем [PERSON] така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 3500,00 грн. на користь кожного з позивачів. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial