Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

\~У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що в 2004 році потребуючи поліпшення житлових умов вона звернулась до Кушугумської селищної ради з проханням виділити їй з чоловіком земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку. Оскільки на території Кушугумської селищної ради не виявилось вільних земельних ділянок, їй було запропоновано оселитись в житловому будинку № 40 по вул.. Комбайній в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області, який залишився без господаря після смерті власниці, та знаходився у занедбаному стані. Вказаний житловий будинок належав [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності № 30 від 05.05.1988, виданого виконавчим комітетом Запорізької районної ради. 07.05.2002 року [PERSON] померла, після її смерті спадкова справ не відкривалась, спадкоємці відсутні, її похованням займалась сільська рада, всі документи, після її смерті зберігались в сільській ради. На сьогоднішній час позивач зі своєю родиною продовжує мешкати у вказаному будинку, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні платежі, доглядає будинок та поліпшує умови проживання. З огляду на вищевикладене та посилаючись на ст. 344 ЦК України, позивач вважаючи себе таким, що добросовісно заволодів чужим майном в 2004 році, постійно, відкрито, безперервно та безтитульно володів ним, забезпечував його утримання, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 40 по вул. Комбайна, в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просить справу слухати без участі їхнього представника, позов визнає в повному обсязі. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом в встановлено, що згідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 30 від 05.05.1988 року, будинок № 40 по вул. Комбайній, в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 14). Згідно свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 213625 виданого 07.05.2002 року Кушугумською сільською радою Запорізького району Запорізької області, 03.05.2002 року померла [PERSON], про що 07.05.2002 року зроблено відповідний актовий запис № 66 (а.с. 5). Відповідно до паспорту позивача вона з 10.03.2005 року зареєстрована за адресою: [INFO].(а.с. 4) Згідно із довідками Кушугумської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 774 від 25.02.2016 року вбачається, що в буд. № 40 по вул. Комбайній разом з чоловіком та дітьми. Окрім того за вказаною адресою зареєстровані однак фактично не проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Згідно із наданих позивачем світлокопій квитанцій вбачається, що вона сплачує платежі за користування електроенергією у спірному будинку та податок за землю (а.с. 16-19). Так, відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: - володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; - володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; - володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: -\~\~ право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Згідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) саме до компетенції органів сільських, селищних, міських рад відноситься облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Виходячи з аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку що право власності на будинок № 40 по вул. Комбайній, в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області не може бути визнано за позивачем за набувальною давністю, оскільки як на моменту виникнення спірних правовідносин так і на сьогоднішній час законодавством передбачений інший механізм отримання громадянами-мешканцями територіальних громад, у власність нерухомого майна, яке залишилось після смерті його попереднього власника. Таким чином, суд приходить до висновку що позивачем обраний невірний спосіб захисту свого права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України та не відповідає специфіці правовідносин що виникли, тому вимоги викладені в заяві не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed