Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

у серпні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на її користь майнову шкоду у сумі 29 626,50 грн. та 296,27 грн. судових витрат, а всього - 29 922,77 грн. Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 46396792 про стягнення з [PERSON] 29 922,77 грн., останній було надано строк для добровільного виконання судових рішень. Строк для добровільного виконання судового рішення сплинув, але боржник [PERSON] досі добровільно рішення суду не виконала і борг у розмірі 29 922,77 грн. залишився несплаченим. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року стягнуто з [PERSON] на її користь інфляційні втрати в сумі 4 118,08 грн. та 3% річних в сумі 1 112,82 грн. за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.04.2017 року по 01.07.2018 року, а також судовий збір у розмірі 704,80 грн. На момент звернення до суду борг [PERSON] не погашений, остання намагається уникнути від виконання рішення та не має наміру добровільно сплатити кошти. Оскільки [PERSON] зобов`язана сплатити на її користь борг у розмірі 29 922,77 грн. за рішенням суду, такі зобов`язання є грошовими і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення. За таких підстав, просила стягнути з [PERSON] 3 120,87 грн. інфляційних витрат та 1 899,57 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.07.2018 року по 11.08.2020 року. Ухвалою від 20.08.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 23.02.2021 року (а.с. 21). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у сумі 29 626,50 грн. та 296,27 грн. судових витрат, а всього - 29 922,77 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 4 118,08 грн. та 3% річних в сумі 1 112,82 грн. за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.04.2017 року по 01.07.2018 року, а також судовий збір у розмірі 704,80 грн. Постановою від 21.05.2016 року державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 5116545 з примусового виконання виконавчого листа № 753/497/13, виданого 21.01.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 29 922,77 грн. (а.с. 7). Відповідач рішення суду про стягнення коштів на користь [PERSON] станом на 11.08.2020 року добровільно не виконала і борг у розмірі 29 922,77 грн. залишився несплаченим. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016 року, який є обов`язком для всіх судів, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на зазначене, якщо рішенням суду було стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, то між сторонами наявні грошові зобов`язання, які належним чином не виконані, що дає підстави для стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до правової позиції у справі № 6-157цс16 від 25.05.2016 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. При зверненні до суду позивач просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних в сумі 1 899,57 грн. та інфляційних втрат від простроченої суми у розмірі 3 120,87 грн. за період з 01.07.2018 року по 11.08.2020 року. Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних виконано позивачем неправильно і здійснено на розмір боргу в сумі 29 922,77 грн. Відповідачем розрахунок позивача доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved