Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що подарована йому бабусею. У 2017 році колишній влник вказаної квартири його бабуся [PERSON] на прохання відповідача, котрий є батьком позивача, зареєструвала його у квартирі в яку відповідач вселився та проживає там. До цього, відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , власником якої є на підставі Свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло, від 18.08.1993 року. У липні 2021 року вказану квартиру, відповідач подарував брату позивача [PERSON] , який став її власником. Ставши власником квартири за адресою: [ADDRESS] , позивач має намір вселитися в квартиру та проживати в ній, однак відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом, оскільки забрав та відмовився віддавати ключі від квартири, не пускає його до приміщення, мотивуючи тим, що це його місце проживання. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, у квартирі знаходяться сторонні особи, у зв`язку із неналежним користуванням приміщенням вказане житло потребує ремонту. Позивач зареєстрований за іншою адресою, однак є власником квартири за адресою: [ADDRESS] і як власник зобов`язаний утримувати житло у належному стані, сплачувати комунальні платежі, вартість яких залежить від кількості прописаних осіб, а відповідач ніякої участі у сплаті комунальних платежів не приймав. У зв`язку із наведеними обставинами, вимушений звернутися до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить його розписка, яка мається у матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву не скористався, у зв`язку з чим справа розглядається за відсутності відповідача. Представник третьої особи Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі Ради Симоненко О.В. у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, рішення просить прийняти відповідно до чинного законодавства. Свідок [PERSON] повідомила суду, що позивач її онук, відповідач її рідний син. В 2017 році вона продала дачу і щоб не пропали гроші, придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , але в ній не мешкала. Відповідач на той час залишив свою дрижину с дітьми, не мав житла, дуже просив його пустить туди проживати і зареєструвати в цій квартирі. Вона була проти, тому що поки відповідач мешкав на дачі, він пив, гуляв та погано себе поводив. Потім вони з відповідачем примирились, він пообіцяв, що виправиться і вона його пустила в квартиру, а потім і прописала. Після того, як вона зареєструвала відповідача в цій квартирі, він різко змінив своє ставлення, знову почав пити, перестав її пускати в квартиру, привів туди жінку і вирішив, що це його квартира, але за комунальні послуги не платив. Там накопичувався борг, тому вона вирішила подарувати квартиру онуку, про що заздалегідь попереджувала відповідача. Ключі від квартири відповідач віддав сам, зібрав речі та пішов. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст.\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду\~за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами\~справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, який посвідчений нотаріально приватний нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком Р.О., за № 823 (а.с.6-7). Згідно Акту підписаного головою ТОВ Керуюча компанія ДОМ.КОМ від 09.08.2021 року, відповідач [PERSON] , проживаючи за адресою: [ADDRESS] , не пускає у вказану квартиру її власника [PERSON] (а.с.13). Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним законним власником квартири та правомірно набув право власності на неї. При цьому не надав своєї згоди на реєстрацію відповідача у спірній квартирі, і така реєстрація віджбулась за згоди попереднього власника. З показань свідка встановлено, що відповідач фактично виїхав з квартири та змінив місце проживання, забрав із собою всі особисті речі. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації, відповідач не бажає. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , який фактично в ній не проживає, а тому є підстави для задоволення позову з метою усунення перешкод позивачу у користуванні майном. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved