Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], третьої особи без самостійних вимог ВДВС Новоселицького РУЮ про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса від 11 травня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 2264, та яким з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто борг за кредитним договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року в сумі 111852 гривні 84 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 березня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до нього про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року в сумі 52103 гривні 10 копійок. Рішенням Новоселицького районного суду від 10 липня 2012 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2012 року у задоволені вказаного позову було відмовлено за пропуском банком строку позовної давності. В 2015 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], яким 11 травня 2015 року було вчинено виконавчий напис за № 2264, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього 113552 гривень 84 копійок. Враховуючи, що вказаний виконавчий напис в порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами України вчинено після спливу строку позовної давності за кредитним договором та без наявності документів, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, просив визнати виконавчий напис, таким що не підлягає виконанню та стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якому просив стягнути з позивача на користь банку заборгованість по відсоткам за договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 11 вересня 2010 року по 11 вересня 2015 року у розмірі 17954 гривень 97 копійок. Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «Приватбанк» зменшив позовні вимоги за зустрічним позовом та просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по відсоткам за договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13 березня 2012 року по 11 вересня 2015 року у розмірі 12568 гривень 47 копійок. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просив задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» первісний позов не визнав, посилаючись на наявність у позивача кредитної заборгованості. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, у звязку з тим, що він не може бути відповідачем у даній справі, так як виконував покладені чинним законодавством на нього обовязки. Крім цього, про наявність судового рішення йому не було відомо, а банком було надано йому всі документи, які підтверджували кредитну заборгованість відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Представник третьої особи без самостійних вимог відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 березня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СVNWSЕ00000723, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 7000 гривень для ремонту будинку, а останній зобов'язався щомісячно погашати кредитні зобовязання та остаточно погасити заборгованість за кредитним договором до 23 березня 2009 року. Таким чином, сторони в кредитному договорі визначили час протягом якого вони будуть здійснювати свої права та обов'язки, а саме з 24 березня 2006 року по 23 березня 2009 року. Рішенням Новоселицького районного суду від 10 липня 2012 року та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2012 року, було відмовлено за пропуском строку позовної давності у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до позивача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року, яка станом на 12 березня 2012 року становило 52103 гривень 10 копійок, в тому числі заборгованість за кредитом 4919 гривень 17 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом 1995 гривень, пеня 25514 гривень 71 копійку та загальна заборгованість по процентам за користування кредитом 19674 гривень 22 копійки, до складу якої відповідно до розрахунку банку входило заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість в сумі 12570 гривень 32 копійки. 11 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі за № 2264, та яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто борг за кредитним договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року в сумі 111852 гривні 84 копійок. Постановою державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ від 14 липня 2015 року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження ВП № 48130226 про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 111852 гривні 84 копійок. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Врегулювання вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 282/20595 від 22 лютого 2012 року, яким визначено таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 № 20/5 „Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 за № 283/8882 (із змінами). Тому, посилання позивача на порушення приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] вимог Інструкції від 03 березня 2004 року є помилковим, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису від 11 травня 2015 року діяв Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, відповідно до якого мав діяти нотаріус. Пунктом 1.1. діючого Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 3.1. вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (пункт 3.2. Порядку). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку (пункт 3.3. Порядку). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4. Порядку). Приймаючи до уваги, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису від 11 травня 2015 року з дня виникнення у ПАТ КБ «Приватбанк» права вимоги до позивача [PERSON] за кредитним договором № CVNWSE00000723 від 24 березня 2006 року минуло більше трьох років, що підтверджується рішенням Новоселицького районного суду, яке було ухвалене 10 липня 2012 року та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2012 року, то суд вважає, що даний виконавчий напис суперечить закону, порушує права та законні інтереси позивача, а тому з вказаної підстави має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Посилання позивача на вчинення нотаріусом виконавчого напису без достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, на думку суду є безпідставним, оскільки відповідно до положень п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», з послідуючими змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору та б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, які фактично були подані нотаріусу ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено в самому виконавчому написі. Подання інших документів, в тому числі, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання, вказаною постановою Кабінету Міністрів України, до якої були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не передбачено. Заперечення приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] на позов з підстав, що він не може бути відповідачем у даній справі, так як виконував покладені чинним законодавством на нього обовязки, суд вважає безпідставним, оскільки саме внаслідок вчинення ним виконавчого напису всупереч вимогам закону були порушенні права та законні інтереси позивача, а тому предявлення позивачем до нього позовних вимог є обґрунтованим. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом\~ч. 1 ст. 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Матеріалами справи встановлено, що сторони при укладанні кредитного договору № СVNWSЕ00000723 від 24 березня 2006 року передбачили термін дії договору до 23 березня 2009 року. У звязку із пропуском ПАТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності звернення до суду за вказаним кредитним договором, рішенням Новоселицького районного суду від 10 липня 2012 року було відмовлено у задоволенні позову банку до [PERSON] про стягнення як основної вимоги - заборгованості за кредитом (тіла кредиту), так і додаткових вимог за договором. За вказаних обставин ПАТ КБ «Приватбанк» не має правових підстав щодо стягнення з [PERSON] додаткових вимог за кредитним договором та для нарахування відсотків на прострочену кредитну заборгованість після попереднього рішення суду, у стягненні якої судом було відмовлено за пропуском строку позовної давності. Таким чином, оцінивши у сукупності дослідженні докази, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за його безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», суд

Outcome: approved