Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини та поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 02.07.1992 року. За час спільного проживання ними в березні 2002 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS]. У жовтні 2015 року відповідач, посилаючись на те, що квартира належить йому на праві власності вигнав її, змінив замки та фактично залишив без житла та особистих речей. З цього приводу вона зверталася до правоохоронних органів, однак відповідач дозволив забрати лише частину речей. Окрім того, внаслідок загального захворювання з 17 січня 1994 року вона є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 02.04.2013 року. На теперішній час вона не працює за станом здоров'я, потребує значних матеріальних витрат для придбання ліків, харчування, лікування та інших витрат, пов'язаних із стабілізацією загального фізичного стану, пенсію отримує по інвалідності в сумі 1305, 28 грн., інших джерел доходів не має, їх повнолітній син страждає на епілепсію, також потребує лікування та інших витрат, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги. Чоловік матеріальної допомоги не надає, хоча працює старшим механіком на закордонних судах, постійно знаходиться у рейсах та отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 8075 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України становить 200\~000 грн. і не має на своєму утриманні інших осіб, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. З огляду на викладене просила суд визнати за нею право власності на 1\\2 частину однокімнатної квартири, яка є спільним майном подружжя, розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 25\~000 грн. щомісячно, безстроково з дня предявлення позову. В судовому засіданні позивач та його представника позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, надав повноваження представнику. Представник відповідача позов визнав частково, не заперечує проти визнання права власності на 1\\2 частину квартири, однак стосовно стягнення аліментів зазначив, що оскільки на утриманні [PERSON] перебуває їх спільний повнолітній син, а позивач має рахунок в банку, у звязку з чим вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Заслухавши пояснення сторін та їх представників суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 1992 року, актова запис № 1435, від шлюбу мають повнолітнього сина (а. с. 145). 20.02.2002 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу придбав однокімнатну квартиру № 14, по вулиці Чорноморській 27, у м. Херсоні.(а.с.14). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 02.07.1992 року, зареєстрований Виконавчим комітетом Калінінградської міської ради за № 1435, розірвано (а. с. 146). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст.71 СК України спільне майно подружжя підлягає поділу в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім, випадків передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в у їх спільній частковій власності. Враховуючи, зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, якими підтверджується набуття спірної квартири за час шлюбу сторін, а також те, що вони не висували вимог щодо поділу спірної квартири в натурі, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на 1\\2 ідеальну частину квартири № 14, за адресою: вул. Чорноморська, 27, у м. Херсоні, залишивши квартиру в спільній частковій власності сторін. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі тривалий час із 1992 року, позивач з 17.01.1994 року є інвалідом 1 групи, захворювання повязане з ураженням опорно рухового апарату, вона потребує стороннього догляду, що підтверджується довідками до акту медико соціальної експертизи від 02.04.2013 року та 06.04.2016року, з квітня 2016 року група інвалідності встановлено безстроково, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині, оскільки працює старшим механіком на закордонних судах, отримує щомісячний дохід в розмірі 8512доларів США. (а. с. 6-7, 110,152-159,167,182,204-206). Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно\~ до ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Статтею 79 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Отже, незважаючи на те, що позивачка забезпечена прожитковим мінімумом, однак за своїм захворюванням потребує щомісячного лікування та сторонньої допомоги, можливості отримання матеріальної допомоги від інших осіб, сина, який є працездатний, але за пояснення сторін не працює та матері, яка є інвалідом ІІ групи- не має, а відповідач має матеріальну можливість надавати таку допомогу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, враховуючи загальні засади цивільного законодавства визначені в статті 3 ЦК України, і вважає за можливе стягнути на користь позивача матеріальне утримання в розмірі 15000 грн., що не перешкоджає відповідачу в разі зміні матеріального становища звернутися із позовом про зміну розмірі аліментів (утримання). Відповідно до\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд прийшов до висновку про стягнення судового збору з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме за вимогу майнового характеру 551,20 грн. та 60% судового збору за вимогу немайнового характеру в розмірі 330,72 грн., а всього 881,92 грн., як це передбачено ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 60.71, 75,77, 79-80 СК України,

Outcome: partial