Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому виклала свої наступні вимоги. Із 10\~серпня 2002\~року по\~30\~грудня 2015\~року вона\~перебувала у\~шлюбі з\~відповідачем,\~за час\~якого нею\~за рахунок\~оформленого кредиту\~в ЗАТ\~КБ Приватбанк\~для особистих\~потреб був\~придбаний автомобіль\~[NUMBER] вартістю 40900 грн. Погашення кредиту в загальній сумі 58559,10 грн. здійснювалося нею особисто, тому вважала, що автомобіль є її приватною власністю, однак в теперішній час відповідач забрав його собі і чинить перешкоди їй в його законному володінні та користуванні. Крім того вказувала, що за час їх шлюбу за спільні кошти було придбано інше майно, в тому числі: мопед Honda Dio чорного кольору, рама АГ-25-1081883, та причеп автомобільний, але це майно та документи по його придбанню також знаходяться у відповідача. В звязку з цим просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль та стягнути з відповідача на її користь сплату вартості автомобіля в загальному розмірі 58550,10 грн., а також визнати спільним сумісним майном, набутим під час шлюбу, мопед та причеп та поділити його, залишивши його у власності відповідача, а з нього стягнути на її користь компенсацію ? частини його вартості. Під час розгляду справи свій позов уточнила і, залишивши попередні вимоги щодо автомобіля ЗАЗ-Daewoo T13110 та причепу й мопеду незмінними, просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію ? частини вартості мопеду в сумі 5316 грн та 3495 грн. 27 коп. ? частину вартості причепу. Такі суми компенсації вона визначила, виходячи із об'яв про продаж аналогічного майна, розміщених в мережі Інтернет. В судове засідання позивачка не зявилася, направила на розгляд справи свого представника, яка позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, також направив на розгляд свого представника, який позов визнав частково: вказав, що автомобіль ЗАЗ-Daewoo T13110 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на погашення кредиту, за який він був куплений, сплачувалися спільні кошти із сімейного бюджету, тому відповідач згоден компенсувати позивачці ? частину вартості цього автомобіля в сумі 20450 грн. По іншим вимогам просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що мопед та причеп були давно продані під час їх шлюбу, а кошти використані в інтереси сім'ї. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони з 10 серпня 2002 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням суду 30 грудня 2015 року. В теперішній час між ними існує спір щодо майна, набутого у цей період. Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. При цьому пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. Тобто у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Встановлено, що 29 травня 2007 року між позивачкою [PERSON] та ЗАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого в теперішній час є ПАТ КБ Приватбанк) був укладених договір кредиту, відповідно до якого вона отримала у борг 57049 грн. з умовою їх повернення до 28 травня 2014 року та сплати відсотків у розмірі 1,34 на місяць. Мета отримання кредиту була купівля автомобіля вартістю 40900 грн., а також сплата витрат по оформленню кредиту, страхуванню та інших платежів по договору. Перед укладенням договору кредиту, 26 травня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ Запорізький автомобілебудівний завод був укладених договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона купила автомобіль ЗАЗ-Daewoo\~ T13110, вартістю 40900 грн., р.н. [NUMBER]. Крім того, 29 травня 2007 року між позивачкою та ЗАТ КБ Приватбанк був укладений договір застави купленого автомобіля. Також, 29 травня 2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та [PERSON], був укладений договір поруки, відповідно до якого він зобов'язався відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями боржниці [PERSON] по кредитному договору. Відповідно до довідки ПАТ КБ Приватбанквід 19 лютого 2014 року № 1232744 (а.с. 38) [PERSON] не має заборгованості по кредиту, тобто він повністю повернутий. Суд приходить до висновку, що даний автомобіль, хоча й був оформлений при його купівлі на дружину, однак сплата коштів по поверненню кредиту, за який він був куплений, відбувалася за рахунок спільних бюджетних коштів обох подружжя, оскільки із їх довідок по заробітній платі, які містяться в кредитній справі, вбачається, що доходів позивачки недостатньо для погашення щомісячно кредиту та забезпечення особистого мінімального проживання. Мінімальний щомісячний платіж відповідно до умов договору кредиту, складав 894 грн., хоча її щомісячна заробітна плата на той період дорівнювала 1084,71 грн., а відповідно до додаткової угоди від 14 листопада 2011 року до кредитного договору та додатку до нього розмір щомісячного платежу на погашення кредиту складав 1337,02 грн. Посилання представника позивачки на те, що поручителем [PERSON] за договором поруки не виступив чоловік позивачки, що спростовує набуття автомобіля у спільну власність, суд не може прийняти, оскільки доказами участі поручителя в погашенні кредитних зобов'язань суду не представлено, а також такі посилання не спростовують викладених вище висновків суду щодо реальної участі позивачки в погашенні кредиту виходячи із її доходів. У силу частини третьої статті 61 СК України, частини четвертої статті 65 СК України якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Таким чином слід дійти висновку, що автомобіль був придбаний не за особисті кошти позивачки, а за їх спільні, а договір кредиту та договір купівлі автомобіля були укладені позивачкою в інтересах сім'ї. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому суд також має відмітити, що вимога позивачка і вказівки, що вартість автомобіля складає 58550,10 грн. не є вірною, оскільки це загальна сума повернутих коштів за кредитним договором, тобто вартість кредиту, яка включає вартість автомобіля, сплачених відсотків, оплату страхування тощо. Однак вартість автомобіля за договором купівлі-продажу складає 40900 грн. Доказів на спростування цьому суду не надано в тому числі і доказів, які б визначали іншу вартість автомобіля або його вартість на теперішній час. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини другої статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено і сторонами це не оспорюється, що спірний автомобіль ЗАЗ-Daewoo\~T13110 перебуває у користуванні відповідача, тому з врахування цього та згоди позивачки на його передачу колишньому чоловіку, суд вважає можливим залишити автомобіль у останнього, а з нього на користь позивачки стягнути компенсацію ? частини його вартості в сумі 20450 грн. (40900 грн. : 2). Відносно іншого майна: причепу та скутеру (мопеду), суд зазначає наступне. Представник відповідача, діючи в його інтересах, вказував, що мопед та причеп були куплені під час шлюбу, але продані третім особам за час існування шлюбу. З врахуванням цього суд констатує, що мопед та причин є майном, яке було набуто сторонами під час їх шлюбу. В той же час, даних по те, що це майно на час розгляду справи є в наявності і рахується або перебуває у володінні будь-кого із колишнього подружжя, суду не надано. Тому суд не може врахувати, що це майно на час розлучення не було реалізовано і не втратило статус спільного майна подружжя. Суд не може прийняти як достатній доказ, на підтвердження наявності причепу, фотографії, надані представником позивачки, оскільки із них не вбачається, що зображений на фото причеп належав їм і він перебуває у відання (користуванні) відповідача або у його родичів, як про це зазначалося, що він начебто знаходиться в будинку сестри відповідача. Доказів, що зображений будинок належить сестрі відповідача суду не надано. За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. З врахуванням викладеного,

Outcome: partial