Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування від 26.01.2018 року, позивач є власником 9/100 частин квартири спільного заселення за [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , 1969 року народження, громадянин Грузії. З дня реєстрації [PERSON] не проживає в квартирі і ніколи не проживав, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі, комунальні платежі відповідач не сплачує, не бере участі в утриманні житлового приміщення. Позивач вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у його квартирі спричиняє незручності у вигляді додаткових витрат на оплату комунальних платежів та створює йому перешкоди в реалізації в повному обсязі прав власника зазначеного майна. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду та просить визнати [PERSON] , 1969 року народження, гр. Грузії, таким, що втратив право користування квартирою спільного заселення за [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.15). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками повернулись на адресу суду з неврученням під час доставки з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судові повістки на ім`я відповідача вважаються доставленою. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору дарування від 26.01.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником 9/100 частин квартири спільного заселення за [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування 9/100 частин квартири належить на праві приватної спільної частковою власності, розмір частки 9/100 [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Святошинської РДА №8301598 від 17.09.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до акту від 18.07.2019 року, затвердженого майстром технічної дільниці №6 ЖЕД-6 [PERSON] , на підставі заяви гр. [PERSON] , яка діє за довіреністю від [PERSON] , громадянин [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується підписами сусідів заявника: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). За твердженням позивача, реєстрація відповідача у спірній квартирі на даний час носить формальний характер, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, жодних витрат, пов`язаних з утриманням квартир не несе що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зі змісту статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй Постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, зазначив, що судовому розгляду підлягають спори, пов`язанні з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення… У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Докази про те, що відповідачу чинилися перешкоди у доступі до спірної квартири, суду не надано. Все вищевикладене на переконання суду об`єктивно підтверджує твердження позивача про факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а тому позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved