Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕС Банк» звернулось до суду з позовом [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № KF30483 від 23 серпня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 66 800 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 серпня 2021 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за висотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 12 серпня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість: 36 808,80 дол.США, що за курсом НБУ на день розрахунку становить 483 643,01 грн.: яка складається з заборгованості по кредиту - 33 781 дол.США (що в еквіваленті становить 443 859,74 грн.), та заборгованість по відсоткам - 2 790,97 дол.США (що в еквіваленті становить 36 671,48 грн.). У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «ВіЕс Банк» і Відповідачем укладено договір іпотеки № KF 30483. В іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1199 га, кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0045, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ'' та земельну ділянку площею 0,1200га, кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0049, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ''. Оскільки відповідач умови договору не виконує, банк набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 808,80 дол. США, яка на дату розрахунку за курсом НБУ становить 483 643,01 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,1199 га, кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0045, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ'' та земельну ділянку площею 0,1200га, кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0049, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ'' - шляхом продажу майна будь-якій особі за договором купівлі-продажу за ціною, визначеною експертом на день проведення продажу; закріпити за банком права управителя; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивачане з'явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився. Про час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Причини неявки суду не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи судом встановлено, що згідно статуту ПАТ «ВіЕсБанк» є правонаступником ВАТ «Електрон Банк». 23 серпня 2006 року між ВАТ «Електрон банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KF30483. За умовами договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 66 800 дол.США зі сплатою відсотків за користування траншами кредитної лінії у розмірі 13.5 % річних та кінцевим терміном повернення до 23 серпня 2021 року. П. 1.5 договору сторони погодили, що у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частини кредиту, процентам, встановлюється відсоток за користування в розмірі 16,5%. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Пунктами 1.1, 1.4, 5.2, 4.2, 4.3 кредитного договору передбачено зобов'язання відповідача погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобов'язання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках в повному обсязі. З наданих представником позивача та наданими суду документів, встановлено, що [PERSON] порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. 26 березня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» відправив на адресу [PERSON] вимогу про наявність заборгованості та негайне її погашення. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем [PERSON] строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 36 808,80 дол.США, що складається з заборгованості за кредитом 33781 дол.США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 443 859,74 грн.), та заборгованості по відсотках в розмірі 2 790,97 дол.США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 36 671,48 грн.). 23 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕс Банк» і Відповідачем укладено договір іпотеки № KF 30483. В іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1199 га., кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0045, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ''. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Державного акту право власності на земельну ділянку серії ЯД№695598 від 01 лютого 2007 року; та земельну ділянку площею 0,1200га, кадастровий номер ділянки 3222485202:02:002:0049, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Забуччя ГО,,СТ,,Ірпінь ІІ''. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета будь-якій особі-покупцеві. Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.За вказаних обставин у позивача є право на звернення стягнення за вказаним кредитним договором на предмет іпотеки. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки-для його подальшої реалізації. У п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Оскільки відповідач порушив умови виконання кредитного договору, заборгованість не погасив, тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved