Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Зменшивши позовні вимоги, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом: квартирою [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить квартира [ADDRESS]. Шлюб з відповідачкою розірвано у 2003 році. Більше 8 років відповідачка не проживає у квартирі, витрат по утриманні квартири та оплаті комунальних послуг не здійснює. Як на правову підставу, позивач у позові посилається на положення статті 71 ЖК України, статей 383, 405 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, пояснив, що відповідачка тривалий час не проживає у квартирі позивача. У зв'язку з реєстрацією відповідачки у житлі позивач вимушений сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася повторно. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.04.1998 [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] ( а.с. 9,10). У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], 1971 року народження та син власника - [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 10.12.2014 [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2008 року ( а.с 11). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що більше 10 років як вона проживає у одному під'їзді з квартирою позивача. За цей час не бачила там [PERSON], за квартирою доглядає мати позивача. Свідок [PERSON] дала аналогічні покази свідку [PERSON] Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідачка без поважної причини відсутня по місцю своєї реєстрації, не проживає у квартирі більше 6 років, її реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у його житлі, суд вважає, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування житлом. Посилання позивачем на положення 71 ЖК є зайвим, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами глави 32 ЦК України.

Outcome: approved