Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 30 листопада 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 800 грн. та в подальшому поступово збільшував, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним - 36 % річних від розміру заборгованості. З 01 січня 2013 року процентна ставка була зменшена до 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - збільшена до 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - до 43,2 % річних, з 05 жовтня 2015 року - зменшена до 42 % річних (з 01 жовтня 2019 року - 84 % річних в разі прострочення платежу). В разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 20 травня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 15 263,72 грн., в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом - 10 853,70 грн.; - заборгованість за простроченими процентами - 4 410,02 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі представника позивача та відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації, необхідної для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 30 листопада 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається із заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до договору банк зобов`язався надати та надав [PERSON] кредит за тарифним планом кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 800 грн. та в подальшому поступово збільшував, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 3 % на місяць від розміру заборгованості (36 % річних). З 01 січня 2013 року банк змінив позичальнику тарифний план планом кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та зменшив процентну ставку до 2,5 % на місяць (30 % річних), з 01 вересня 2014 року - збільшив процентну ставку до 2,9 % на місяць (34,8 % річних), а з 01 квітня 2015 року - до 3,6 % на місяць (43,2 % річних). З 05 жовтня 2015 року банк змінив позичальнику тарифний план планом кредитних карток «Універсальна GOLD» та зменшив процентну ставку до 3,5 % на місяць (42 % річних), а з 01 жовтня 2019 року на прострочений платіж встановив процентну ставку в розмірі 7 % на місяць (84 % річних). В разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже відповідач, підписавши 30 листопада 2007 року заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, отримавши кредитну картку та почавши користуватися кредитними коштами, приєднався та погодився з відповідними умовами, тарифами банку, що свідчить про укладення кредитного договору між сторонами. Вказані обставині (укладення договору на умовах банку) не заперечувалися відповідачем, який визнав позов. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушував умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника, станом на 20 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить: - заборгованість за простроченим кредитом - 10 853,70 грн.; - заборгованість за простроченими процентами - 4 410,02 грн., що не оспорювалося відповідачем. Тому вказана заборгованість згідно вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 102 грн. судового збору.

Outcome: approved