Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У серпні 2013 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи»\~\~звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки\~- квартиру № 108, яка знаходиться у м.Новомосковську Дніпропетровської області по вул. М.Головка, 20, що належить відповідачу [PERSON] на підставі права власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0305/0208/71-001 від 07.02.2008 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 770193,97 грн., а саме: за кредитом 366228,79 грн.; по відсоткам 163963,53 грн.; пеня 240001,65 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно\~Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна. А також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн. Ухвалою суду від 23 листопада 2015 року було зупинене провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ «Омега банк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання частково недійсним Договору факторингу від 28 листопада 2012 року. 13 грудня 2016 року у справі було поновлене провадження у звязку з набранням законної сили рішення суду у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Омега банк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання частково недійсним Договору факторингу від 28 листопада 2012 року. 16 січня 2017 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним положення Договору факторингу від 25 лютого 2014 року укладеного між ФК «Вектор Плюс» та [PERSON] в частині відступлення прав вимоги заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування якого посилалася на те, що зміст положення оспорюваного договору суперечить п. 1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» № 231 від 03.04.2009 року боржником за договором факторингу не може бути особа, яка не є субєктом господарювання, що є підставою його недійсності, в розумінні ст.ст. 203, 215, 1078 ЦК України. В судове засідання сторони не зявилися. Представником ТОВ «Кредитні ініціативи» подане клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги банку підтримує просить їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи, позов [PERSON] не визнає. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В той же час подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Кредитні ініціативи» жодної заяви про відкладення розгляду справи, неможливість прибути в судове засідання не надала. Також в матеріалах справи містяться заперечення, в яких [PERSON] посилається на те, що позов ТОВ «Кредитні ініціативи» є безпідставним, тому як на її думку не надано належних доказів її заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Крі того діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, виходячи з вимог ст. 157, 169, 224 ЦПК України, з урахуванням тривалості перебування справи в провадженні Новомосковського міськрайонного суду, подачі сторонами доказів, надання заперечень, зупинення провадження у справі у звязку з розглядом іншої, дійшов висновку про необхідність заочного розгляду справи за відсутності осіб, що не зявилися, та приходить до наступних висновків, а саме: У справі встановлено, що 07.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 0305/0208/71-001, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в розмірі 47900 доларів США зі сплатою 11,9 % з кінцевим терміном повернення - до 06 лютого 2033 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 21.05.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 0305/0208/71-001-Z, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру № 108, яка знаходиться у м.Новомосковську Дніпропетровської області по вул. М.Головка, 20. Між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 0305/0208/71-001. 28.11. 2012 року між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого останньому передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 0305/0208/71-001 та договором іпотеки, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у звязку із чим станом на 01.03.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 770193,97 грн., а саме: за кредитом 366228,79 грн.; за відсотками 163963,53 грн.; та пенею 240001,65 грн. Зазначений розрахунок ТОВ «Кредитні ініціативи» повністю відповідає умовам кредитного договору та не спростований [PERSON] Не можуть бути прийняті до уваги посилання [PERSON] на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано відомостей про наявність у неї заборгованості, через те, що в матеріалах наявні докази заборгованості, з визначенням її розрахунку, в той час, як [PERSON] не надано жодних доказів відсутності заборгованості за кредитним договором, та/або її погашення. Відповідно до ст.ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 33\~та ст.\~39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 11 договору іпотеки\~№ 0305/0208/71-001-Z від 07.02.2008 року, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадках одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). Згідно постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема визначені у статтях\~599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитодавця у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься й у\~ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавцем, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не було доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Посилання [PERSON], як на підставу зустрічних позовних вимог на те, що при укладенні спірного договору відступлення права вимоги, було порушено п. 1.2\~Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг», згідно якого до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, є безпідставними, оскільки в цьому розпорядженні не йдеться мова про обмежений суб'єктний склад боржників за договором факторингу, а має на меті додаткові розяснення відносно конкретних боржників. Крім того, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 р. п.1\~Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг»\~визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. [PERSON] не надала суду доказів того, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону та порушує її права або інтереси і, таким чином, відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи», уклавши\~28.11.2012 року договір факторингу\~отримало права вимоги до відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вимоги ОВ «Кредитні ініціативи» є обгрунтованими. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Що стосується посилання [PERSON] на діє мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, як на підставу у відмові в позову, суд приходить до наступних висновків, а саме: Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати майно без згоди власника). В той же час чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права кредитора. Отже, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до статті 217 ЦПК України зупиняє стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляє в позові. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Як вбачається з договору іпотеки п. 5. за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 53300 (пятдесят три тисячі триста) доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2008 року становило в еквіваленті 269165 грн., отже вказана сума має бути початковою ціною при проведенні прилюдних торгів, згідно\~Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з положень ч.ч.1, 5\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; а тому з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню сума в розмірі 3441 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved