Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку, 21 липня 2016 року був зареєстрований відповідач, який в даному будинку не проживає. В 2017 році вона взагалі втратила зв`язок з ним, де він знаходиться і де проживає на даний час їй невідомо, вона не може звернутися до нього з проханням добровільно знятися з реєстрації. Позивач зазначає, що всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені на неї. Оскільки, реєстрація відповідача в її будинку порушує її право вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просити суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 17 листопада 2021 року на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17 березня 2008 року. Згідно Витягів № 29 та № 683 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого Борівським старостинським округом Фастівської міської ради Київської області від 25 серпня 2021 року, в житловому будинку [ADDRESS] , окрім позивачки та її сина зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Між тим, як вбачається із Довідки Борівського старостинського округу виконавчого комітету Фастівської міської ради № 531 від 30 липня 2021 року та Акту підтвердження місця проживання від 09 листопада 2021 року, у вищевказаному будинку відповідач [PERSON] з 2017 року не проживає. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved