Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13 січня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль «Hyundai Lantra» державний номерний знак [NUMBER]. Винуватцем даної події є водій забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» транспортного засобу - автомобіля «Samand» державний номерний знак [NUMBER]. Звернувшись до страхової компанії в порядку та строки, визначені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останньою дана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком. Після чого між ним та ПрАТ «СК «Інкомстрах» було укладено мирову угоду, котрою визначено було періоди, протягом яких нею мало бути сплачено страхове відшкодування в розмірі 28 235,01 грн. Однак, не дивлячись на вказану мирову угоду страховою компанією була проведена виплата страхового відшкодування лише в сумі 9 000,00 грн. Решти суми страхового відшкодування він не отримав. Вважаючи свої права як потерпілої особи порушеними, просив стягнути з ПрАТ «СК «Інкомстрах» страхове відшкодування у розмірі 19 235,01 грн., а також суму судового збору в розмірі 243,60 грн. В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги, в яких він остаточно просив стягнути з «СК «Інкомстрах» страхове відшкодування у розмірі 19 235,01 грн., інфляційні втрати та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також суму судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилась. Від представника останнього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі з урахуванням доповнень та відсутності заперечень щодо розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, приймаючи до уваги думку представника позивача, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13 січня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль «Hyundai Lantra» державний номерний знак [NUMBER]. У відповідності зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, винним у вчиненні вказаної пригоди є водій забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» автомобіля «Samand» державний номерний знак [NUMBER]. Вказане не заперечено, зокрема, з боку відповідача, та доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено всі необхідні дії, визначені положеннями вказаної статті закону, після чого між ним та ПрАТ «СК «Інкомстрах», а саме: 30 серпня 2013 року, було укладено мирову угоду, за якою страхова компанія визнала наявність заборгованості перед [PERSON] та зобов'язалась її погасити на рахунок останнього частинами (а.с. 8). Проте, як встановлено в ході розгляду справи, ПрАТ «СК «Інкомстрах» було проведено виплату лише 9 000,00 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Виходячи з цього, на думку суду, є обґрунтованою вимога позивача щодо стягнення на його користь з відповідача у 19 235,01 грн. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Згідно п. 21 зазначеної постанови при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Згідно з наданим позивачем розрахунком інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу становлять 10 903,00 грн., котрі також, на думку суду, підлягають стягненню з огляду на вище вказане. При цьому, суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення рахунок, проведений позивачем, оскільки доказів в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України на його спростування з боку відповідача не надано. Відповідно до статті 88 ЦПК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 301,60 грн. Проте, згідно положень Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що, в даному випадку, дорівнює 301,38 грн. Вказана сума судового зору в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial