Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

у серпні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду спричинену залиттям квартири у розмірі 19219 грн 00 коп., сплачену вартість послуг з проведення незалежної оцінки з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 2200 грн 00 коп. та судовий збір по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 29.02.2020 по 05.03.2020 квартира позивача була залита водою з вини мешканців квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом від 05.03.200 про залиття внаслідок несправності каналізаційної труби у квартирі [ADDRESS] , яка належить відповідачу, внаслідок чого для ліквідації наслідків залиття необхідно проводити ремонті роботи, на підставі зазначених обставини позивач звернулася до ФОП [PERSON] , що має сертифікат оціночної діяльності, яким було проведено дослідження та відповідно до проведених розрахунків розмір матеріальних збитків становить 19219 грн 00 коп., які необхідно стягнути з відповідача у судовому порядку, оскільки останній на усній вимоги про відшкодування шкоди не реагує. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 32). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 37). У матеріалах справи містяться розписка від представника відповідача про розгляд справи, а також заява про відкладення розгляду справи (а.с. 44, 45), проте повноваження зазначеного представника у справі відсутні, внаслідок чого суд не має змоги перевірити представництво інтересів відповідача зазначеним предствником, а тому документи, які подані вкзаною особою, як представником відповідача не беруться судом до уваги. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 12.07.2006 виданого ВО КМР (КМДА) №1290-С [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). 05.03.2020 було складено акт членами комісії, а саме жителями квартир [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] про те, що у кв. [ADDRESS] о 02.03.2020 о 03 год. 35 хв. була виявлена теча між кухнею та ванною кімнатою, що за висновком сантехніка сталося затоплення внаслідок несправності каналізаційної труби у квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , яку в той же день було відремонтовано, однак 05.03.2020 о 06 год. 30 хв. теча між ванною та кухнею продовжилася про що було повідомлено сантехніка (а.с. 20, 21, 48, 49). Згідно акту пошкоджень оздоблення після залиття кв. [ADDRESS] складеного 19.06.2020 ванна кімната 2,7 кв.м: плями жовтого кольору близько 1,5 кв.м на поверхні вапняного покриття стін та окремі відшарування вапняного покриття стін та стелі; ванна 5,4 кв.м відшарування керамічної плитки стін близько 1 м.кв під вентиляційним отвором; деформовані бокові ДСП стінки та задні фанерні стінки двох навісних шаф комплексної кухні. Ймовірне виявлення скритих дефектів після демонтажу оздоблення. Власник квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) від підписування даного акту відмовився (зв.а.с. 12). Згідно звіту №41/40 від 25.06.2020 розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті залиття квартири [ADDRESS] станом на момент складання даного звіту становить 19219 грн 00 коп. (а.с. 8-12). На підставі чого було складено зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва ремонтно-відновлювальні роботи №39 №116/1 по пр. Перемоги у м. Києві відповідно до якого всього по зведеному кошторисному розрахунку загальна вартість складає сумі 19219 грн 00 коп. (а.с. 13-15). Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно п. 6 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими терииторіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 власники житлових будинків зобов`язані: здійснювати своєчасне проведення їх ремонту; забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, санітарне обслуговування допоміжних приміщень і прибудинкової території;виконувати умови договірних відносин з підприємствами по обслуговуванню житла. Відповідно до п.18 Правил Власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим, що причиною залиття квартири позивача є несправність каналізаційної труби у квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Доказів на спростування обставин, що зазначені у акті про залиття відповідачем не надано, як і не надано доказів відсутності вини відповідача у залитті квартири позивача та звільнення останнього від відшкодування завданої матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо відшкодування вартості послуг з проведення незалежної оцінки з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 2200 грн 00 коп. слід зазначити. З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок залиття квартири, остання звернулась до ФОП [PERSON] який діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №913/19 від 28.11.2019, посвідчення про підвищення кваліфікації [NUMBER] - ПК від 24.01.2019 (а.с. 18, 19). Так, 08.06.2020 [PERSON] уклала з ФОП [PERSON] договір про проведення робіт з незалежної оцінки вартості матеріального збитку майна (а.с. 22, 23). Як вбачається із оригіналу товарного чеку №19/06 від 19.06.2020 було внесено аванс з оцінки матеріального збитку після залиття у розмірі 1000 грн 00 коп., а також на підставі оригіналу розрахункової квитанції №788727 було оплачено ФОП [PERSON] ІД [NUMBER] за оцінку збитку після ремонту (звіт №41/20) від 25.06.2020 у розмірі 2200 грн 00 коп. (а.с. 47). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінивши вказаний вище Звіт у сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу при визначенні розміру матеріальної шкоди. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її задала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача спричинену майнову шкоду внаслідок залиття у розмірі 19219 грн 00 коп. та витрати понесені по оплаті звіту про оцінку у розмірі 2200 грн 00 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 840 грн 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved