Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що протягом останніх років подружжя не може проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Між подружжям постійно виникають непорозуміння та сварки, свідком яких є спільна від шлюбу дитина. Намагання зберегти шлюб стали марними. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе. Її рішення щодо розірвання шлюбу цілком обдумане. Крім того, позивач зазначає, що від спільного подружнього життя у сторін 28 квітня 2009 року народилася дочка [PERSON]. У випадку розірвання шлюбу, спільна від подружжя дитина буде проживати із позивачем, а відповідач, як батько дитини, зобовязаний також надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Тому позивач просить стягнути із відповідача на свою користь аліменти. До початку розгляду справи по суті позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, та стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги викладені у заяві про уточнення позовних вимог підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 074722 вбачається, що 06 листопада 2008 року виконкомом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а. с. 5). Від спільного подружнього життя у сторін 28 квітня 2009 року народилася дочка [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії 1-ОК № 124029, виданого 08 травня 2009 року виконкомом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області. Батьком у свідоцтві про її народження зазначений [PERSON] ( а. с. 6). З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі а при визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, шляхом стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved