Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому просить припинити трудовий договір від 19.11.2013 , укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , зареєстрований міським управлінням Сімферопольського державного центру зайнятості 19.11.2013 за № 01501305534, з 31.12.2014 на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та зобов`язати Бердичівський міський центр зайнятості зняти з реєстрації вказаний трудовий договір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2013 між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір про прийняття її на посаду бухгалтера, проте у 2014 році у зв`язку із подіями на сході України та в Автономній Республіці Крим була вимушена разом із сім`єю переїхати в с. Городківка Вінницької області. Так, 31.12.2014 вона була звільнена з роботи у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП [PERSON] згідно п.1 ст. 81 Трудового кодексу Російської Федерації, про що свідчить запис у її трудовій книжці, проте запису про зняття трудового договору у центрі зайнятості з реєстрації немає, вирішити питання із ФОП [PERSON] немає можливості у зв`язку з відсутністю зв`язку з ним, оскільки останній проживає на анексованій території півострову Крим. У зв`язку з наведеним позивач має перешкоди в отриманні нею статусу безробітної, а тому змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 14.08.2020 у справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.14). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином через публікації оголошення про виклик на веб-сайті судової влади України (а.с.15), до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про визнання позову або відзиву від нього не надходило. В судовому засіданні представник відповідача Бердичівського міського центру зайнятості заперечив проти задоволенню позову, просив визнати Бердичівський міський центр зайнятості неналежним відповідачем та залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки вважає, що вимога позивача про розірвання центром зайнятості трудового договору є безпідставною та суперечить чинному законодавству. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.11.2013 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 01501305534, згідно якого [PERSON] прийнято на посаду бухгалтера. Вказаний трудовий договір зареєстровано у Сімферопольському державному центрі зайнятості та 31.12.2014 [PERSON] звільнено у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] згідно п. 1 ст. 81 Трудового кодексу Російської Федерації, про що видано наказ № 150-ЛС від 31.12.2014 , що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 8). 19.03.2019 [PERSON] звернулася до Бердичівського міського центру зайнятості із письмовою заявою про розірвання трудового договору, укладеного між нею та ФОП [PERSON] . Листом від 31.03.2020 № 400 Бердичівський міський центр зайнятості повідомив, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір № 01501305534 та центр зайнятості не наділений повноваженнями для його розірвання (а. с. 9). Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 24-1 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній на момент укладення трудового договору, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Абзацом 1 п. 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260 (в редакції, яка діяла на момент укладення трудового договору), передбачено, що укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Як вище зазначалось, трудовий договір № 01501305534, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , було зареєстровано у Сімферопольському державному центрі зайнятості. П. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260 у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Абзацом 1 п. 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 встановлено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Між тим, фізична особа-підприємець [PERSON] та [PERSON] не сповістили центр зайнятості про припинення трудового договору № 01501305534, а лише зроблено відповідний запис у трудовій книжці [PERSON] . Наведене позбавляє [PERSON] отримати статус безробітної особи. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, законних інтересів. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки відповідач припинив підприємницьку діяльність. Враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлений можливості самостійно зняти договір з його реєстрації і захистити своє порушене право, а тому за вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню і як наслідок, зазначений трудовий договір підлягає зняттю з реєстрації. Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved