Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ЧН № 0074666 позивач отримав у спадщину земельну частку (пай). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ЧН -ХІІ № 1091 [PERSON] отримав у спадщину майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів від 12 грудня 1990 року на підставі рішення від 29 листопада 1990 року № 57, вказаний будинок належав колгоспному двору, головою є [PERSON] . Указана обставина підтверджується довідкою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] від 29 липня 2020 року № 450, відповідно до якої вказаний будинок належав голові колгоспного двору - [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів 12 грудня 1990 року. Відповідно до довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 25 лютого 2020 року № 58 станом на 15 квітня 1991 року у спадковому будинку разом з головою колгоспного двору - [PERSON] проживали: її син [PERSON] , невістка [PERSON] та внук [PERSON] , які також мають право на частку в майні колгоспного двору. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатунової С. М. від 24 грудня 2015 року № 6409/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок з будівлями і спорудами у зв`язку з тим, що вказане будинковолодіння належить до колгоспного двору, а тому частки його членів є рівними, таким чином, не тільки голова колгоспного двору - спадкодавець є його власником. Позивач зауважив, що треті особи відмовляються від своїх часток на його користь, тому просить визнати за ним право власності в цілому на вказане будинковолодіння. Позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15-00 год. 17 вересня 2020 року. 17 вересня 2020 року підготовче засідання відкладено на 10-00 год. 06 жовтня 2020 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2020 року відмовлено в прийнятті визнання позову відповідачем, підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 10-00 год. 03 листопада 2020 року. 03 листопада 2020 року справу відкладено на 12-00 год. 07 грудня 2020 року, визнано явку третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання обов`язковою. У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив задовольнити. У клопотаннях від 14 вересня, 19 жовтня, 13 листопада 2020 року представник відповідача - сільський голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності. У судовому засіданні треті особи у справі - [PERSON] та [PERSON] підтримали позов, просили задовольнити. Підтвердили, що дійсно, вони відмовляються від своїх часток у вказаному будинковолодінні, яке відноситься до колгоспного двору, розуміючи, що вони мають право на рівні частки, але бажають, щоб будинковолодіння в цілому належало на праві власності позивачу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 червня 2010 року серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження від 02 червня 1966 року серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а. с. 6). Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів від 12 грудня 1990 року на підставі рішення від 29 листопада 1990 року № 57, вказаний будинок належав колгоспному двору, головою є [PERSON] (а. с. 7). Указана обставина підтверджується також довідкою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] від 29 липня 2020 року № 450, виданою на ім`я [PERSON] , яка міститься на а. с. 9, згідно з якою зазначений житловий будинок зареєстрований в цілому на праві особистої власності як колгоспний двір за [PERSON] - його головою, а також технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а. с. 10 - 12). Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні [ADDRESS] проживали: [PERSON] , [INFO], - голова колгоспного двору, яка померла [INFO] ; [PERSON] , 1966 року народження - син; [PERSON] , 1970 року народження - невістка; [PERSON] , [INFO], - внук, що вбачається з довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району від 25 лютого 2020 року № 58 (а. с. 7). Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Шатунової С. М. від 24 грудня 2015 року № 6409/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з будівлями і спорудами [ADDRESS] . Постанову мотивовано тим, що згідно зі спадковою справою спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який звернувся із заявою до нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу. До складу спадкового майна входить житловий будинок, який відноситься до типу колгоспний двір. Однак станом на 15 квітня 1991 року в спадковому будинку разом з головою колгоспного двору - [PERSON] проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які також мають право на частку в майні колгоспного двору. У наданому спадкоємцем свідоцтві про право власності на жилий будинок вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, тому оформити спадщину на підставі такого правовстановлюючого документа неможливо. Згідно з копією спадкової справи, заведеної Ніжинською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся [PERSON] - її син. За свого життя [PERSON] 11 січня 1999 року склала заповіт, посвідчений секретарем Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (а. с. 55). 13 січня 2020 року державний нотаріус Ніжинської районної державної нотаріальної контори Ніколаєнко С. В. видав на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця - матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно, а саме земельну частку (пай) площею 2,94 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що перебуває в колективній власності КСП Агрофірма «Лосинівська» та знаходиться в смт Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області. 24 грудня 2015 року державний нотаріус Другої Чернігівської нотаріальної контори Шатунова С. М. видала на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що перебуває в колективній власності КСП Агрофірма «Лосинівська» та знаходиться в смт Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 56, 80). Отже, неоформленою позивачем [PERSON] після смерті матері залишилася спадщина у вигляді будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до довідки Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] від 29 липня 2020 року № 450 вулиця Дзержинського перейменована на вулицю Садова згідно з розпорядженням Лосинівської ради від 25 грудня 2015 року за № 21а (а. с. 9). Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/4. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Оскільки, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , інші члени колгоспного двору - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - [PERSON] , [PERSON] не заперечують проти задоволення позову - визнання права власності на житловий будинок в цілому, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, яке є колгоспним двором, то його права підлягають захисту в обраний ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права власності на будинок в цілому. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У свою чергу ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Оскільки позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері [PERSON] , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом у порядку спадкування на вказане будинковолодіння не може, тому суд вважає наявними правові підстави для визнання за позивачем права власності на частку в зазначеному будинковолодінні в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . При цьому спадкодавець [PERSON] (голова колгоспного двору) не втратила до своєї смерті права на належну ј частини вказаного домоволодіння, яка входять до складу спадщини; цивільна правоздатність спадкодавця як фізичної особи відповідно до ст. 25 ЦК України припинилася в момент смерті. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння в цілому порушує права та законні інтереси інших осіб. Навпаки під час розгляду справи в судовому засіданні треті особи - [PERSON] та [PERSON] підтвердили добровільність відмови від своїх часток у зазначеному будинковолодінні на користь позивача.

Outcome: approved