Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У серпні 2018 року до суду звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що \~ \~ \~ \~21 жовтня 1995 року між позивачкою та відповідачем укладений шлюб, від якого у них народилося троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 11 квітня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. У період шлюбу сторони побудували житловий будинок загальною площею 148,5 кв.м., житловою площею 60,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок побудований на земельній ділянці площею 0, 0500 га, яку відповідачу подарував його батько [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач оформив на будинок право власності на своє ім`я, проте вказаний будинок є спільною власністю подружжя. Позивач, посилаючись на те, що будинок будувався здебільшого за особисті кошти позивача та кошти, які надавали їй батьки, на утриманні позивача перебуває троє неповнолітніх дітей, а участь в їх утриманні відповідач не бере, тому вважає, що суд має відступити від рівності часток подружжя. У порядку поділу майна подружжя, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на ѕ частини вищевказаного житлового будинку, а за відповідачем визнати право власності на ј частку будинку. У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач не надала доказів того, що будинок будувався ними спільно за спільні кошти у період шлюбу, більше того, будинок ще повністю не завершений. Вказує на те, що працював у період шлюбу, а також всі комунікації, необхідні для будівництва, використовувались від будинку його батьків. Також позивач не довела обставин необхідності збільшення її частки у будинку. Посилання на те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання спільних дітей не відповідають дійсності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає, що житловий будинок має належати сторонам на праві власності по Ѕ частці. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечуючи про тих обставин, що будинок є спільною власністю подружжя, проте просили визнати право власності за позивачем на Ѕ частку будинку, іншу 1\\2 частку залишити відповідачу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 жовтня 1995 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с. 9) У шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. (а.с. 13) На підставі договору дарування, укладеного 07.09.2013 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0, 05 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується договором дарування земельної ділянки та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 25-27) Рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №136 від 29 жовтня 2013 року присвоєно юридичну адресу вищевказаній земельній ділянці: [ADDRESS] . 25 липня [INFO] року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 148, 5 кв.м., житловою площею 60, 8 кв.м., з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 21-23) Свідок [PERSON] , мати відповідача, пояснила, що коли почали будувати будинок, син та невістка жили у них, будинок будували всі разом, копали траншеї, будівельники користувались електроенергією, водою, газом з їхнього будинку. Свідок допомагала позивачу виховувати дітей, коли відповідач пішов з сім`ї, то він приходив до дітей в той час, коли позивача не було вдома. [PERSON] передавав гроші для дітей, але скільки разів і в якому розмірі свідок не пам`ятає. Свідок [PERSON] , сестра відповідача, пояснила, що будинок будувався з участю батьків відповідача, які допомагали матеріально та фізично. Зі слів брата знає, що він сплачує аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 2,3 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірний житловий будинок збудований під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, позивач посилаючись на частини 2,3 статті 70 СК України, просила суд відступити від рівності часток подружжя. До обставин, що мають істотне значення позивач відносить її значну участь у будівництві спірного будинку, ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки борг за аліментами перевищив 41 тисячу грн. Також про бажання витратити майно на шкоду інтересам сім`ї свідчить поведінка відповідача, який шляхом обману змусив позивачку написати заяву про відсутність претензій по аліментах щоб зняти арешт з майна, після чого силою вихопив свою заяву, якою напередодні зобов`язувався після продажу будинку забезпечити житлом своїх дітей. Надаючи оцінку вищевказаним аргументам суд зазначає наступне. У судовому засіданні позивач пояснила, що для будівництва будинку були витрачені її особисті заощаджені кошти та кошти її батьків. Проте, вказані доводи не підтверджені ніякими належними та допустимими доказами. Так, долучені до матеріалів справи чеки, накладні, квитанції щодо придбання будівельних матеріалів можуть лише підтверджувати використання таких матеріалів у будівництві житлового будинку. Однак, такі документи не підтверджують доводів про те, що спірне майно придбане за особисті кошти позивача, так як з цих доказів неможливо встановити джерело придбання будівельних матеріалів. Заяви на видачу готівки на ім`я [PERSON] , [PERSON] , датовані 2011, 2012 роками, підтверджують лише зняття готівки в певному розмірі вказаними особами, проте не підтверджують того, що ці кошти були використані для будівництва спірного будинку. Згідно довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з січня 2017 по січень 2018 року становить 22\~406, 20 грн. У нотаріально засвідченій заяві від 24.06.2018 року, [PERSON] повідомила, що у неї відсутні майнові претензії до [PERSON] щодо сплати аліментів на дітей. Постановою державного виконавця ДВС від 18.07.2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, борг на повноліття дітей відсутній. У судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач аліменти фактично не сплачував, але вона написала вищевказану заяву від 24.06.2018 року для закриття провадження та зняття арешту з майна відповідача, оскільки сторони мали намір продати спільний житловий будинок. Проте відповідач заперечував щодо вказаних вище обставин, постанова про закриття виконавчого провадження не скасована, а іншими доказами факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків не підтверджений. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що стягнутих судом аліментів недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітніх дітей. При цьому, сам факт проживання неповнолітніх дітей з позивачем не є тією достатньою підставою для відступу від рівності часток подружжя. Отже, при розгляді даної справи позивач не надала належних та допустимих доказів обставин, що мають істотне значення, які дають право суду відступити від рівності часток подружжя. За таких обставин, відсутні правові підстави для відступу від рівності часток подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 вищевказаного Кодексу визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з огляду на викладені обставини та

Outcome: partial