Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на наступні обставини. Рішенням четвертої сесії двадцять другого скликання Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 р. [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , була надана в постійне користування земельна ділянка в [ADDRESS] площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 18 травня 1995 р. земельна комісія Фурсівської сільської ради винесла вищевказану земельну ділянку в натуру. Рішенням четвертої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 24 лютого 2011 р. № 04-75 [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання від 08 вересня 2015 р. № 49-1101 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Під час виготовлення проекту землеустрою з`ясувалося, що виділена [PERSON] земельна ділянка повністю накладається на земельну ділянку [PERSON] розміром 0,2605 га з кадастровим номером 3220488301:02:022:0011. Внаслідок цього позивач не може закінчити приватизацію виділеної йому земельної ділянки, затвердити технічну документацію та виготовити правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Для захисту своїх прав позивач звернувся за юридичною допомогою. На запит адвоката від 24.11.2015 р. (Фурсівська сільська рада надала копії документів про приватизацію відповідачем по справі [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220488301:02:022:0011, а саме: копію заяви [PERSON] до Фурсівської сільської ради від 05.12.2004 p.; витяг з рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять третього скликання від 27.06.2001 р. про надання гр. [PERSON] , жителю міста [ADDRESS] , земельної ділянки в [ADDRESS] , площею 0,26 га, для будівництва житлового будинку і господарських споруд; витяг з рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять четвертого скликання від 20 грудня 2004 p., пунктом 4 якого вирішено передати безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходить ся за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300283 площею 0,25 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Позивач [PERSON] вважає вищевказані рішення Фурсівської сільської ради та державний акт, виданий на ім`я відповідача [PERSON] незаконними, такими, що мають бути визнані недійсними. Вказані рішення Фурсівської сільської ради, як правові акти індивідуальної дії, та оформлений відповідачем на їхній підставі державний акт на право власності на земельну ділянку порушують цивільні права позивача, а саме: позбавляють його права на користування земельною ділянкою та права на її приватизацію. Просив суд визнати недійсними: пункт 1 рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять третього скликання від 27.06.2001 р. про надання гр. [PERSON] , жителю міста [ADDRESS] , земельної ділянки в [ADDRESS] , площею 0,26 га, для будівництва житлового будинку і господарських споруд; пункт 4 рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять четвертого скликання від 20 грудня 2004 р. про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходить ся за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним державний акт серії ЯА № 300283, виданий на ім`я [PERSON] , на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва га обслуговування жилого будинку та господарських споруд; кадастровий номер земельної ділянки 3220488301:02:022:011 та стягнути з відповідача Фурсівської сільської ради на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу ( а. с. 2-4 том 1 ). 07 травня 2018 року за вх. № 13777 судом отримано від Фурсівської сільської ради відзив на позовну заяву позивача в якому просили відмовити позивачу в задоволенні позову та судовий розгляд провести за відсутності відповідача Фурсівської сільської ради, мотивуючим наступним. Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] , однак позивач не одержав державний акт на земельну ділянку. Рішенням четвертої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 04-75 [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Позивач не замовив і не виготовив відповідну технічну документацію і в подальшому повторно за його зверненням, рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2015 року № 49- 1101 [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року земельну ділянку площею 0,26 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] надано [PERSON] . Рішенням Фурсівської сільської ради від 20 грудня 2004 року земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд передано безоплатно у власність [PERSON] . На момент прийняття зазначених рішень за адресою [ADDRESS] , землекористувачі згідно даних сільської ради не обліковувались, тобто земельна ділянка за вказаною адресою була вільна. Крім того, громадянину [PERSON] виділена земельна ділянка розміром 0,12 га за адресою Підгірна, б/н . Згідно таких даних не можливо встановити, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] накладаються одна на одну. А відтак, рішення Фурівської сільської ради від 20 грудня 2004 року та від 27 червня 2001 року, якими передано земельну ділянку за адресою [ADDRESS] не порушують права осіб щодо володіння, користування чи розпорядження земельними ділянками, та не підлягають скасуванню ( а. с. 196-198 том 1 ). Дана цивільна справа знаходилася на розгляді в різних складах суду, а також перебувала на розгляді в касаційній інстанції. Розпорядженням № 821 від 30 жовтня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справу у зв`язку із закінченням повноважень в межах п`ятирічного терміну у судді Цуранова А.Ю. ( а. с. 229 том 1 ). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючим суддею Орєхова О.І. ( а. с. 230 том 1 ). Ухвалою судді від 05 листопада 2018 року постановлено прийняти до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання ( а. с. 231-232 том 1 ). Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року по даній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу ( а. с. 27-30 том 2 ). Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року провадження у вищевказаній справі було поновлено ( а. с. 37-38 том 2 ). Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 110-111 том 2 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кочин С.С. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Наголосив на тому, що земельна ділянка була надана позивачу для будівництва, позивач до теперішнього часу нічого не побудував, а тому у відповідності до ст. 27 ЗК України в редакції, що діяло на час правовідносин, право позивача на користування земельною ділянкою припинилося. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідач Фурсівська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, направляючи до суду відзив на позовну заяву позивача, просили судовий розгляд провести за відсутності відповідача Фурсівської сільської ради ( а. с. 198 том 1 ). Третя особа управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] а. с. 5 том 1). Того ж дня, згідно з актом про відведення земельної ділянки під забудову, земельною комісією Фурсівської сільської ради внесено вказану вище земельну ділянку площею 0, 12 га в натуру (а. с. 6 том 1). 24 жовтня 1997 року [PERSON] звернувся до Фурсівської сільської ради із заявою про передачу йому в особисту приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по [ADDRESS] , якою він користується з 18 травня 1995 року (а. с. 7 том 1). Рішенням Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2011 року № 04-75 [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с . [ADDRESS] (а. с. 9 том 1). Як вбачається з листа Фурсівської сільської ради від 16 грудня 2015 року № 678/02-14, згідно архівних даних сільської ради станом на 2000 рік [PERSON] , як користувач земельної ділянки по [ADDRESS] та платник податку не обліковується. Разом з тим, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,26 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року. На підставі рішення Фурсівської сільської ради від 24 грудня 2004 року [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,26 га та отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА №300283 (а. с. 10 том 1). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12 том 1). 15 грудня 2004 року [PERSON] звернувся до Фурсівської сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11 том 1). Рішенням Фурсівської сільської ради від 20 грудня 2004 року передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 13 том 1 ). На підставі вказаного рішення сільської ради [PERSON] . 01 лютого 2005 року отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,25 га, серії ЯА №300283 (а. с. 14 том 1). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач [PERSON] вважає, вищевказані рішення Фурсівської сільської ради та державний акт, виданий на ім`я відповідача [PERSON] незаконними та такими, що мають бути визнанні недійсними, так як порушують цивільні права позивача, право на користування земельною ділянкою та права на її приватизацію. Крім того, земельна ділянка відповідача накладається на його земельну ділянку. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. По справі встановлено, що рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Того ж дня, згідно з актом про відведення земельної ділянки під забудову, земельною комісією Фурсівської сільської ради внесено вказану вище земельну ділянку площею 0, 12 га в натурі. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] у встановленому ЗК України 1990 року порядку одержав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] і таких доказів позивач не надав суду під час розгляду даної цивільної справи. Тобто, позивачем не надано доказів того, що він є законним землекористувачем земельної ділянки площею 0,12 га, за рахунок якої, на його думку, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,26 га. Крім того, в статті 27 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки ) зазначалося, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. Отже, земельна ділянка була надана позивачу [PERSON] саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено та не спростовано самим позивачем, а навпаки підтверджено, що після отримання вищевказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивачем не була вказана земельна ділянка використана за призначенням, будівництво на вказаній земельній ділянці не відбулося і по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ч. 1 ст.15, ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України 2001 року у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст.152 ЗК України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виходячи з положень ст.152 ЗК України 2001 року та роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Системний аналіз зазначених положень ЦК України та ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою. Отже, з боку позивача не було надано належних та допустимих доказів того, що він є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, та виходячи з положень статті 12 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем не доведено порушення його цивільних прав внаслідок прийняття Фурсівською сільською радою оспорюваних рішень від 27 червня 2001 року та від 24 грудня 2004 року про надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,26 га, а також внаслідок отримання відповідачем державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. Крім того, з боку позивача не було доведено в судовому засіданні, що земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на його земельну ділянку. Призначаючи по даній справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, де на вирішення експертам були поставлені наступні питання: чи накладається земельна ділянка площею 0,12 га надана позивачеві [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] на земельну ділянку відповідача [PERSON] площею 0,2605 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3220488301:02:022:0011, що знаходиться по [ADDRESS] та якщо є накладення між собою вищевказаних земельних ділянок, то яка його площа, вказана експертиза не була проведена, а матеріали справи повернені до суду, так як в клопотанні експерта вимагалося надати належним чином завірену ( прошиту, пронумеровану і завірену підписом та печаткою розробника або державного органу із земельних ресурсів ) з каталогом координат поворотних точок ( в повному об`ємі із семизначних цифр до коми ( СК 63 або УСК 2000 ) цієї документації та надати каталог координат поворотних точок ( в повному об`ємі із семизначних цифр до коми ( СК 63 або УСК 2000 ) меж земельної ділянки з к/н 3220488301:02:022:0011, які були визначені документацією із землеустрою на підставі якої виготовлений Державний акт ( а. с. 33 том 2 ). Зазначені документи не були надані позивачем, а також про витребування вказаних документів з боку позивача клопотань не надходило, як і не надходило клопотань про проведення повторної експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надання позивачем в якості доказу висновок спеціаліста ( а. с. 72-77 том 2 ), в якому останній зазначає, що на ділянку [PERSON] , площею 0,12 га накладається ділянка [PERSON] , кадастровий номер 3220488301:02:022:0011, площею 0,25 га - площа накладання складає 0,1053 га, іншу частину земельної ділянки [PERSON] займають землі Фурсівської сільської ради у розмірі 0,0147 га, суд надає критичної оцінки, так як позивач на підготовчому засіданні в порушенні статті 197 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про залучення спеціаліста у даній справі. Крім того, вказаний спеціаліст при наданні висновку не був попереджений про кримінальну відповідальність. З клопотанням про виклик до суду вказаного спеціаліста та з`ясування обставин щодо надання даного висновку, позивач не звертався. До того ж, спеціаліст [PERSON] , який надав висновок, судом не був призначений. Відповідно до ч. 1 та 2 статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Також, з наявних в матеріалах справи рішень Фурсівської сільської ради від 2011 року та 2015 року, якими було надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , не зазначено будинку, що унеможливлює ідентифікувати та встановити, що саме земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на земельну ділянку позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed