Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 07 березня 2002 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів та поглядів на життя. На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, вони постійно сперечалися і перестали знаходити спільну мову. На даний час вона разом з дітьми проживає окремо від відповідача у с. Видерта. Вважає, що подальше проживання з відповідачем є неможливим, а тому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити, пояснила, що проживала спільно з відповідачем у с. Баїв Луцького району, а в серпні 2015 року останній вигнав її з помешкання, він не займається побутовими проблемами сімї та матеріально не забезпечує, у звязку з чим вона не бажає з ним проживати і твердо вирішила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив і заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на таке. У відповідності до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2002 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕГ № 051175, виданим Баївською сільською радою Луцького району Волинської області (а.с. 7). Від шлюбу у них є троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 3 зворот, 4, 5). З серпня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, у зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути понесені останньою судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved