overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в смт.Перегінське, вул.Яремчука,18 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 13 листопада 2009 року, помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння, яке знаходиться в смт.Перегінське, вул.Яремчука,18 Рожнятівського району. Вона, як дружина та відповідачі, як діти є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] ЇЇ діти не претендують на частину спадкового будинковолодіння. На момент смерті чоловіка вона проживала разом з ним подала заяву про прийняття спадщини, таким шляхом прийняла спадщину. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не з»явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідачі позов визнають у повному обємі, а позивачка підтримує. За таких обставин суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.24), копії свідоцтва про смерть (а.с.14) чоловік позивачки [PERSON] помер 13 листопада 2009 року. Копією свідоцтва на забудову садиби (а.с.18-19) та копією будинкової книги (а.с.20-22) підтверджено, що [PERSON] був власником будинку, який знаходиться в смт.Перегінське, вул.Яремчука,18 . Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом не залежно від черги. Постановою нотаріуса від 15 грудня 2015 року № 1358/02-14 (а.с.5) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Отже, судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, а відповідачі на спадкове майно не претендують, тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1223, 1261, 1268, 1274 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в с. Н.Струтин, вул. Н. Яремчука, 23 Рожнятівського району Івано-Франківської області. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 17 січня 2015 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння, яке знаходиться в с.Н.Струтин, вул. Н. Яремчука, 23 Рожнятівського району. Вона, як дружина та відповідачі, як діти є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] ЇЇ діти не претендують на частину спадкового будинковолодіння. На момент смерті чоловіка вона проживала разом з ним, крім того, подала заяву про прийняття спадщини і таким шляхом прийняла спадщину. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідачі позов визнають у повному обємі, а позивачка підтримує. За таких обставин суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с. 18), копії свідоцтва про смерть (а.с.16) чоловік позивачки [PERSON] помер 17 січня 2015 року. Копією будівельного паспорта (а.с.12-15) підтверджено, що [PERSON] був власником будинку, який знаходиться в с. Н.Струтин, вул. Н. Яремчука, 23 Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом не залежно від черги. Постановою нотаріуса від 05 серпня 2015 року № 803/02-14 (а.с. 6) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці відмовлено, у звязку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Отже, судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, а відповідачі на спадкове майно не претендують, тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1223, 1261, 1268, 1274 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на нежитлове приміщення загальною площею 136,7 кв.м, вартістю 32800,00 гривень, яке знаходиться в [ADDRESS]. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що згідно договорів купівлі - продажу від 11.02.2014 року вона придбала майновий пай приватно - орендного підприємства «Верховина» на загальну суму 2900 гривень, та отримала свідоцтво про право власності на майновий пай серії ІВ - XI № 002097. Рішенням загальних зборів членів ПОП «Верховина» від 29.02.2000 року, було вирішено видати до першої вимоги виходу з майновим паєм приміщення «Кормоцех ». Згідно акту прийому - передачі від 11 лютого 2014 року ПОП «Верховина» передала їй в рахунок придбаного майнового паю приміщення «Кормоцеху». Придбаний нею «Кормоцех» являє собою нежитлове приміщення площею 136,7 кв.м., інвентаризаційна вартість якого 32800 гривень. Однак із-за відсутності документа про право власності, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання [PERSON], не прибула, її представник по дорученню [PERSON], направив до суду заяву, в якій просить заслухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача - Камінської сільської ради у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу за позовом [PERSON], заслухати без представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному об'ємі. За таких обставин суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно договорів купівлі - продажу від 11.02.2014 року (а.с.13,14) позивачка придбала майновий пай приватно - орендного підприємства « Верховина » на загальну суму 2900 гривень, та отримала свідоцтво про право власності на майновий пай серії ІВ - XI № 002097 (а.с.11) Згідно акту прийому - передачі від 11 лютого 2014 року (а.с.15) ПОП «Верховина» передала позивачці в рахунок придбаного майнового паю приміщення «Кормоцеху». Копією технічного паспорта (а.с.8-10) підтверджено, що нежитлове приміщення в [ADDRESS] в площею 136,7 кв.м. , інвентаризаційною вартістю 32800 гривень. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392, ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий їй Липовицькою сільською радою 03 жовтня 2006 року, та скасувати його. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням шістнадцятої сесії IV демократичного скликання Липовицької сільської ради від 10 квітня 2005 року , для ведення особистого селянського господарства їй передано у власність земельну ділянку площею 0,2414 га, яка знаходится у с. Липовиця Рожнятівського району Івано-Франкіської області. На підставі даного рішення вона виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку. На даний час вона не використовує належну їй земельну ділянку та не в змозі виконувати обов»язки власників земельних ділянок, передбачені законодавством, тому відмовляється від права власності на земельну ділянку. Оскільки право власності особи на земельну ділянку може бути припинене лише за рішенням суду, то вона змушена звернутись до суду за реалізацією свого права відмови від права власності. Сторони у судове засідання не з»явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивачка позов підтримує а представник відповідача не заперечує проти задоволення позову. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності у порядку ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2414 га, яка знаходиться в с. Липовиця Рожнятівського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №105832 (а. с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок, серед інших обов»язків, зобов»язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, а також підвищувати родючість грунтів та зберігати інші корисні властивості землі За змістом п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відмови від права власності, а відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ст. 378 ЦК Укарїни, право власності на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду. Судом встановлено, що позивачка добровільно відмовляється від права власності на земельну ділянку та не виконує покладені на неї, як на власника земельної ділянки, обов»язки, що також свідчить про її відмову від права власності. За таких обставин право власності позивачки на земельну ділянку слід припинити за рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким надати їй додатковий строк достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], в два місяці з дня набрання рішенням законної сили. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду надала пояснення, що [INFO] помер її батько [PERSON], який проживав у [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння. Вона є спадкоємцем за заповітом, всього майна спадкодавця. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, але їй було відмовлено в зв'язку з тим, що пропущено шестимісячний термін подачі заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки тривалий час не могла знайти заповіту. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку,тому суд вважає,що справу слід розглядти у його відсутності. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Довідкою №1489 виданою виконкомом Небилівської сільської ради 14 жовтня 2014 року (а.с.11), підтверджено, що [PERSON], належало будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], на день смерті він проживав один. Копією заповіту (а.с.8) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження на користь позивачки. Копією свідоцтва про смерть (а.с.5) підтверджено, що [PERSON], помер [INFO]. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивачка, має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 14.10.2014 2012 року (а.с.9) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту [PERSON] відмовлено, у зв'язку з пропуском нею строку встановленого для прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зазначені обставини, на підтвердження яких [PERSON], подала докази, на переконання суду є поважними причинами, які не дали можливості позивачці у строк прийняти спадщину. За таких обставин суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.ст.16,1268,1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким надати їй додатковий строк достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. В основу позовних вимог позивач зіслався на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], який проживав у [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане будинковолодіння. Вона є спадкоємцем за заповітом, всього майна спадкодавця. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, але їй було відмовлено в зв'язку з тим, що пропущено шестимісячний термін подачі заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки фактично проживала разом з спадкодавцем, вважала, що вступивши в фактичне володіння спадковим майном таким шляхом прийняла спадщину. Дані обставини перешкодили їй після відкриття спадщини звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. У судовому засідання позивачка не прибула направила до суду заяву, в якій просить заслухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачі у судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій просить заслухати справу у їхній відсутності, позовні вимоги визнають у повному об'ємі. За таких обставин, суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Довідкою №107 виданою виконкомом Вербівської сільської ради 01 лютого 2016 року (а.с.8), підтверджено, що [PERSON], належало будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] на день смерті він проживав один. Копією заповіту (а.с.7) підтверджено, що [PERSON], на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження на користь позивачки. Копією свідоцтва про смерть (а.с.9) підтверджено, що [PERSON], помер [INFO]. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивачка, має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 01 лютого 2016 року № 67/01-16 (а.с.6) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту [PERSON], відмовлено, у зв'язку з пропуском нею строку встановленого для прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зазначені обставини, на підтвердження яких [PERSON], подала докази, на переконання суду є поважними причинами, які не дали можливості позивачці у строк прийняти спадщину. За таких обставин суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.ст.16,1268,1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем. Cвої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 листопада 2000 року. Від спільного подружнього життя мають двоє неповнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість. Вона працює та проживає в [ADDRESS], а відповідач живе та працює в Івано-Франківській області, повертатися проживати в м. Дрогобич відмовляється. Таким чином, вже близько двох років вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідач про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом повідомлення в газеті «Галичина», про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, копією проїзного документа дитини та копією рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 червня 2015 року (а. с. 5, 6, 7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка не зазначила у позовній заяві яке прізвище бажає залишити після розірвання шлюбу, у суду відсутні підстави для зміни її теперішнього прізвища. Оскільки неповнолітні діти сторін проживають з матір'ю, спір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, то суд вважає за потрібне дітей залишити проживати з позивачкою

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, дітей залишити проживати з нею, при реєстрації розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 травня 2001 року. Від спільного проживання мають двоє неповнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача, який зловживає спиртними напоями, часто приходить додому в стані алкогольного сп»яніння та безпричинно чіпляється до неї, влаштовує сварки та скандали, чим травмує психіку дітей. Відповідач не цікавиться сімейними проблемами та не приділяє їй жодної уваги. На даний час вони спільно не проживають та сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний, однак вважає, що причиною розпаду сім»ї є ненгативна поведінка позивачки, яка не бажає зберігати сім»ю, оскільки зраджує йому у подружній вірності. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей та свідоцтвом про одруження (а. с. 5 - 7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають більше шести місяців, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. При розірванні шлюбу позивачці, за її бажанням, слід залишити теперішнє прізвище. Неповнолітніх дітей залишити проживати з матір»ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, залишити проживати з нею дитину, після розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 січня 2015 року. Від спільного проживання мають одну неповнолітню дитину. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість. Відповідач не рахується з її думкою, ставиться до неї зневажливо та агресивною. Крім того, у них з відповідачем різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, що і призвело до розпаду сімї. На даний час вони більше пів року разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Наданий судом строк для примирення результатів не дав. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний, оскільки позивачка на примирення не погоджується і не бажає зберігати сім»ю. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 6). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, більше як пів року спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога є підставною і підлягає до задоволення. Сторони дійшли згоди про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, за таких обставин суд вважає за необхідне дитину залишити проживати з позивачкою.

Outcome: approved