Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, він є власником будинку №30 по вулиці Домбеля в с.Тхорівка, Сквирського району, Київської області. Даний будинок він придбав відповідно до укладених догорів купівлі-продажу від 03.12.1964 року та 28.12.1981 року, посвідчених секретарем Тхорівської сільської ради Сквирського району. Однак, свідоцтво про право власності на спірний будинок він отримав та здійснив його державну реєстрацію в Білоцерківському МБТІ 25.09.1990 року. 13.05.1984 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 01.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності і відчужити належний йому житловий будинок №30 по вулиці Домбеля в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області, оскільки реєстрація будинку проведена під час перебування в шлюбі з відповідачем, а тому потрібна письмова згода [PERSON] на відчуження будинку. Згоди на відчуження спірного житлового будинку відповідач не надає. З урахуванням наведеного, просить визнати будинок №30 по вулиці Домбеля в с.Тхорівка, Сквирського району, Київської області (роздільним) особистим його майном, стягнути з відповідача на його користь 1218 грн. судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені вище обставини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з 1984 року по 2000 роки сторони проживали у спірному будинку. З 2000 року по 2010 рік відповідач проживала у будинку сама, утримувала, проводила ремонт, сплачувала комунальні платежі, здійснила ремонт літньої кухні, гаражне будівництво, підвела газ, \~внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку, а тому вважає його обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є власником будинку №30 по вулиці Домбеля в с.Тхорівка, Сквирського району, Київської області. Даний будинок позивач придбав відповідно до укладених догорів купівлі-продажу від 03.12.1964 року та 28.12.1981 року, посвідчених секретарем Тхорівської сільської ради Сквирського району (а.с.6,7,16). 13.05.1984 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.9). Свідоцтво про право власності на спірний будинок позивач отримав та здійснив його державну реєстрацію в Білоцерківському МБТІ 25.09.1990 року (а.с.10-14,17,18). 01.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.15). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.24 КпШС України в редакції 1969 року майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Поряд з цим представник відповідача не довела обставину, що за час шлюбу сторін, внаслідок трудових і грошових затрат відповідача, істотно збільшилась вартість спірного будинку. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає визнати будинок №30 по вул. Домбеля в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області (роздільним) особистим майном позивача, стягнути з відповідача на користь позивача 1280 грн. судових витрат.

Outcome: approved