Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить позбавити [PERSON] , 1989 року народження батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] додаткові витрати, пов`язані з хворобою сина [PERSON] , [INFO] у сумі 16625 грн.10коп.; збільшити розмір аліментів стягнутих з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 12.11.2012 року з ј частини зі всіх видів заробітку до 5000 грн. щомісяця до повноліття сина. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.03.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та [PERSON] було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова 18.05.2011року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2012 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Дитина знаходиться на її утриманні та проживає з нею, відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, життям сина, його здоров`ям, розвитком, тощо, не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати участь у його утриманні та вихованні. Вона одна піклується про сина, займається його вихованням та розвитком. Під час хвороби сина, забезпечує його ліками та всім необхідним для відновлення здоров`я. За період 2014-2017 роки син неодноразово хворів та йому було призначено ряд ліків, у зв`язку з чим вона понесла додаткові витрати на дитину викликані його хворобою у розмірі 2750,20 грн. - вартість ліків. Крім того для підтримки здоров`я дитині було рекомендовано відвідувати басейн. Починаючи з 2014року вона щомісячно на протязі 4 років купує синові абонемент у басейн, вартість місячного абонементу якого 610 грн. Всього нею витрачено на абонемент 610 х 50 = 30500грн. Разом з ліками її додаткові витрати становлять 33250грн.20коп., та половину витрат на сина, що становить 16625,10грн. повинен сплатити відповідач. Крім того, вона отримує мінімальний розмір аліментів 1500грн., їй відомо що відповідач працює за кордоном і приховує свої доходи . Він працював у Польщі, зараз відповідач працює в Словенії, його доходи становлять 15000тис. щомісяця, а тому вона просить збільшити розмір аліментів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.03.2009 року, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2011року було розірвано /а.с.8/. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №591, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] /а.с.6/. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2012року, було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист /а.с.7, 24/. Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, позивач [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до повідомлення адміністрації Загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №103 Харківської міської ради Харківської області від 20.12.2018 року №705/01-32/, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 4В класі, зареєстрований та дійсно проживає за адресою [ADDRESS] . Зі слів класного керівника [PERSON] батько [PERSON] не цікавився успіхами сина, не навідувався коли-небудь до школи. Відвідує батьківські збори та приймає участь у житті школи [PERSON]., мати [PERSON] /а.с.10/. З повідомлення головного лікаря КНП «міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 14.12.2018р. Вих.№ 373, малолітній [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під наглядом поліклініки з липня 2009 року. За період з 2016-2018 роки, дитина перенесла наступні захворювання. З 22.02.2016р. по 28.02.2016р. було встановлено діагноз: ГРВІ. Гострий рінофарінгіт, отит. Призначено: Трахісан, Ангілекс, Гропріназін, Ототон, Ісламоос, [PERSON] . За період 17.08.2016р. до 26.08.2016р. було встановлено діагноз: Гострий рінофарінгіт. Призначено: L-цет, Глюконат кальция, Елекасол, Милт. За період 13.02.2017р. до 20.02.2017р. було встановлено діагноз : гострий бронхіт. Призначено: Амброксол, L-цет, Неофілін, Азітронсандоз. 01.10.2017р. було встановлено діагноз: Злам правого передпліччя. Призначено: Нурофен, Са D3 нікомед. У вказаний період на стаціонарному лікуванні хлопчик не перебував. З лютого 2014 року по березень 2016 року знаходився на диспансерному обліку з приводу: Гемороїчнний васкуліт змішана форма з кістково-суглобовим синдромом, аутоімунний стан. Про стан здоров`я дитини піклується та супроводжує на прийом до лікаря в поліклініку мати [PERSON] та бабуся [PERSON] . Знаходиться вдома з дитиною при виклику лікаря педіатра вдома - мати. За інформацією дільничного педіатра, батько дитини, [PERSON] , дитину до поліклініки не супроводжував, за інформацією з питань стану здоров`я його сина не звертався /а.с.11/. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №455, [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ Харківська міська клінічна дитяча лікарня №16» з 31.01.2014року по 24.02.2014року з діагнозом Гемороїчнний васкуліт змішана форма з кістково-суглобовим синдромом, аутоімунний стан /а.с.16/. Крім того, позивачем на підтвердження додаткових витрат на лікування сина надано фото з інтернету щодо вартості ліків, які були призначені [PERSON] , [INFO] та копію абонемента для відвідування басейну Харківського Палацу дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області сплаченого 28.12.2018року на суму 610грн. /а.с.17-23,25/. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку від 25.03.2018року за №250 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтовані, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, цей факт доведений належними та допустимими доказами у справі, що відповідно до ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав. Що стосується вимог про стягнення з відповідача додаткових втрат, пов`язаних з хворобою сина у розмірі 16625грн.10коп, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] , відвідує басейн, та згідно наданого позивачем абонемента вбачається, що витрати на відвідування басейну у грудні 2018 склали 610 грн. однак позивач не довела суду їх необхідність у зв`язку з хворобою дитини або розвитком здібностей дитини у цьому напрямку, тому суд приходить до висновку, що це не є додатковими витратами. Крім того позивач зазначає. що витрати на відвідування сином басейна складають 30 500грн за період з 2014року по 2018 року, однак доказів на підтвердження вказаної суми витрат не надала. Також позивач вказує на те, що нею придбавалися ліки, які призначалися для лікування сина на суму 2750,20грн., разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, а саме квитанцій, товарних чеків, тощо, на підтвердження того, що такі ліки реально купувалися позивачем. Отже, матеріали справи не містять належних та достатніх документальних доказів, як на підтвердження необхідності витрат, у розумінні статті 185 СК України, так і щодо обґрунтованості розміру заявлених вимог по кожному виду платежу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Що стосується вимог про збільшення розміру аліментів стягнутих з [PERSON] на утримання сина з ј частини зі всіх видів заробітку до 5000грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%). Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027, 00 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2019 року - 1013,50 грн. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказів того, що стан здоров`я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять і суду їх не надано. Таким чином, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач отримує щомісячний дохід у розмірі 15000,00 грн. не підтверджуються жодними доказами. Відомостей щодо розміру заробітної плати відповідача в сумі 15000, 00 грн. матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів, суд вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн.40коп. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial