Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON] посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ? частина, [PERSON] ? частина, [PERSON] ? частина. Зазначала, що [PERSON] з 2000 року в квартирі не проживає, тому комунальні послуги вона споживає разом із відповідачкою, однак між ними постійно виникають непорозуміння з приводу того, що [PERSON] від участі в оплаті комунальних послуг ухиляється. Посилаючись на те, що вона самостійно несе усі витрати на утримання квартири, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь частину вартості сплачених комунальних послуг у розмірі 5464,62 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку, у звязку із систематичною неявкою відповідачки [PERSON]в судові засідання (т.3 а.с. 150). Відповідачі в судове засідання не зявилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (т.3 а.с. 140). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПУ України у звязку неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що спірні відносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-15 (далі-Закон №1875-15), Житловим Кодексом УРСР, Цивільним Кодексом України. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 серпня 1999 року (т.1 а.с. 6). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виданий на імя [PERSON] (т.1 а.с.10-11). Судом встановлено, що 01 червня 2016 року [PERSON], помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини №19 по вул. Гастелло, 92 у м. Одесі, яку прийняв за заповітом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 березня 2017 року (т.1 а.с.7). Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS]зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 1971року народження, [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї та реєстрацію від 06 лютого 2017 року (т.1 а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є пенсіонеркою, перебуває на обліку в УПФ України в Малиновському районі та отримує пенсію за віком (т.1 а.с. 2а). З змісту акту КП ЖКС «Черьомушки», за підписом проживаючих у будинку по вул. Гастелло, 92 у м. Одесі, вбачається, що [PERSON] проживає у квартирі №19 з січня 2008 року (т.1 а.с. 8). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині 4 статті 319 ЦК України яка регулює правовідносини повязані зі здійсненням права власності вказується, що власність зобовязує. Відповідно до вимог статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати своє майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360, 361 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, а також нести відповідальність перед третіми особами та зобовязаннями, повязаними зі спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Із наявних в матеріалах справи квитанцій судом встановлено, що позивачем за житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS] за період з 2014 року по 2017 рік було сплачено: - за послуги теплопостачання та гарячу воду - 8251,21 грн. (т.3 а.с. 143); - за водопостачання та водовідведення - 4570 грн. (т.3 а.с. 144); - за послуги КП ЖКС «Черьомушки» - 6872, 87 грн. (т.3 а.с. 147); - за газопостачання - 2164, 43 грн. (т.3 а.с. 145, 145 звор.) Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач комунальних послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеною нормою закону споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статей 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обовязок відповідача оплачувати надані послуги передбачено також п.12 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства № 65 від 01 липня 1994р. Згідно зі змісту ст. 32 Закону №1875-1У плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховуються виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із правовою позицією, висловленою Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-6ц13, особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання. Верховний Суд України дійшов однозначного висновку, що споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати виниклої у нього заборгованості. Верховний Суд України також акцентував увагу на тому, що відмовляючи в таких ситуаціях постачальнику послуг, суди фактично звільняють споживача від оплати отриманих послуг, всупереч вимогам статті 68 ЖК і статей 20, 21 Закону України\~ «Про житлово - комунальні послуги». Крім того, законодавство не передбачає такого звільнення навіть у разі ненадання окремих житлово - комунальних послуг. Підстав, визначених пунктами 5 та 6\~ статті 20 Закону України\~ «Про житлово - комунальні послуги», за якими [PERSON], як споживач, має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судом не встановлено. Належні та допустимі докази по цих обставинах відповідачем не надані.\~ Встановлено, що житлово-комунальні послуги відповідачу надавалися, а відповідач їх споживала, проте не оплачувала. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, яка є пенсіонеркою сплачувала витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд вважає що позивачка має право вимоги до відповідачки [PERSON], відносно стягнення з неї частини витрат за оплачені позивачем житлово-комунальні послуги, так як остання є споживачем житлово-комунальних послуг і повинна нести витрати по їх оплаті відповідно до її частки у праві власності. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає що [PERSON] має право вимоги до відповідача відносно компенсації частини сплачених нею житлово-комунальних послуг та отриманих відповідачкою, що підтверджено належними та допустимими доказами на загальну суму 21858,51 грн., так як остання зареєстрована за зазначеною адресою та є споживачем житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та\~\~належна оцінка доказів\~\~вказують на наявність підстав для задоволення\~\~позову про стягнення з відповідачки заборгованості за сплачені позивачем житлово-комунальних послуги, відповідно до кількості проживаючих у квартирі осіб, в розмірі 5464,62 грн. (21858,51 грн. : 4).\~\~ Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved