Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку з 2008 року зареєстровані відповідачі, які за зазначеною адресою не проживають більше одного року. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у будинку, позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним будинком. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на те, що йому як власнику будинку створено перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Павлоградської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.7-8/. Крім позивача у будинку за вказаною адресою також зареєстровані відповідачі - [PERSON], 1958 року народження , [PERSON], 1966 року народження, [PERSON], 1971 року народження, [PERSON], 1991 року народження, [PERSON], 2010 року народження/а.с.9-16/. Як вбачається з довідки від 12 січня 2014 року, виданої квартальним комітетом №29 м.Павлограда, відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше трьох років/а.с.4/. Крім того, свідок [PERSON] судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, часто буває у нього вдома. Відповідачі [PERSON] [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше одного року не проживають у будинку позивача, особистих речей в будинку немає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою : [ADDRESS], відповідачі не проживають більше дванадцяти місяців, а лише зареєстровані в ньому. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку за вищезазначеною адресою.

Outcome: approved