Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», де їй не виплачували заробітну плату. 04.06.2015 року позивачку було звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП України за переведенням до ПАТ «Азовзагальмащ». Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі складала 7516,26 грн. Крім того, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати та індексацію заробітної плати в сумі 5786,10 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 05.06.2015р. із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 54,77 грн. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати та індексацію заробітної плати в сумі 5786,10 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 54,77 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість по заробітній платі в сумі 7516,26 грн. була сплачена позивачу 29.09.2015 року. Розрахунок середньоденної заробітної плати позивача в сумі 57,44 грн. визнає. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. При таких обставинах, за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка по 04.06.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 04.06.2015 р. позивачка була звільнена з підприємства за переведенням до ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст.36 п.5 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Згідно із довідкою розрахункових листів позивача заборгованість по заробітній платі становила 7516,26 грн. Разом з тим, відповідно до відомості та платіжних доручень, наданих відповідачем вбачається, що 29.09.2015 року відповідачем була сплачена заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 7516,26 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений 29.09.2015 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та письмовими поясненнями відповідача. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Згідно розрахункового листа позивача встановлено, що розмір компенсації втрати частини доходів, в звязку з порушенням строків їх виплати становить 978,78 грн. Відповідачем власного розрахунку компенсації втрати частини доходів до суду не надано, тому суд виходив із наданих позивачем письмових доказів. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачу має бути виплачена компенсація в сумі 978,78 грн. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення індексації заробітної плати задоволенню не підлягають з наступних підстав. За період роботи позивача виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 року по дату звільнення позивач знаходилась на частковому або повному простою. Згідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого КМУ від 17.07.2003 року №1078 індексація заробітної плати нараховується тільки за оплату праці за виконану роботу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є обєктом індексації. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом позивачем надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем 29.09.2015 року. Однак, зважаючи на те, що відповідачем не виплачена позивачу компенсація втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 978,78 грн., яка є невідємною складовою заробітної плати, тому суд вважає, що розрахунок із позивачем не проведений в повному обсязі та розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день винесення рішення суду, тобто по 14.12.2015 року. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 05.06.2015р. по день винесення рішення, тобто по 14.12.2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 54.77 грн., який визнаний відповідачем. Відповідач до суду не надав розрахунок середньоденної заробітної плати позивача. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 54,77 грн., а відповідач не надав жодних документів з приводу розміру середньоденної заробітної плати, тому суд вважає розрахунок позивача вірним. За даними представленого відповідачем графіку № 1 для працюючих в безперервному одну зміну з робочим днем 8,2 години на 2015 р. середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з дня після звільнення з 05.06.2015р. по 14.12.2015р. складає 135 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.06.2015р. по 14.12.2015р. складає 7393,95 грн. (135 днів х 54,77 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 7393,95 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial