Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 липня 2017 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до вищезазначеного договору, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 3 005 000,00 (три мільйони п`ять тисяч) гривень, а відповідач зобов`язувався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів до 30.09.2017 року. Звертаючись з позовною заявою у серпні 2020 року, [PERSON] зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув йому позичені кошти у розмірі 3 005 000,00 (три мільйони п`ять тисяч) гривень до 30.09.2017 року, згідно договору позики. Позивач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 1 липня 2017 року виконав в повному обсязі, надав в користування позичальнику погоджену сторонами суму позики, що підтверджується розпискою. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 3 005 000,00 (три мільйони п`ять тисяч) гривень, інфляційні витрати в розмірі 584 598,79 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень сімдесят дев`ять копійок), 3% річних у розмірі 260 413,99 (двісті шістдесят тисяч чотириста тринадцять гривень дев`яносто дев`ять копійок), пеню в розмірі облікової ставки НБУ 1 299 236,91 (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять шість гривень дев`яносто одна копійка) та судовий збір в розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 04 січня 2021 року прийнято дану справу до розгляду. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 30 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду представник позивача - адвокат Олещенко Олег Віталійович направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2017 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до вищезазначеного договору, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 3 005 000,00 (три мільйони п`ять тисяч) гривень, а відповідач зобов`язувався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів до 30.09.2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 1 липня 2017 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернув. За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення відсотків за користування коштами та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 584 598,79 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень сімдесят дев`ять копійок), 3% річних у розмірі 260 413,99 (двісті шістдесят тисяч чотириста тринадцять гривень дев`яносто дев`ять копійок) та пені в розмірі облікової ставки НБУ 1 299 236,91 (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять шість гривень дев`яносто одна копійка). На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 5 149 249,69 (п`ять мільйонів сто сорок дев`ять тисяч двісті сорок дев`ять гривень шістдесят дев`ять копійок), яка складається з: суми боргу в розмірі 3 005 000,00 (три мільйони п`ять тисяч) гривень, інфляційні витрати в розмірі 584 598,79 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень сімдесят дев`ять копійок), 3% річних у розмірі 260 413,99 (двісті шістдесят тисяч чотириста тринадцять гривень дев`яносто дев`ять копійок), пеню в розмірі облікової ставки НБУ 1 299 236,91 (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять шість гривень дев`яносто одна копійка). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1809451335.1 від 20 серпня 2020 року.

Outcome: approved