Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказуючи на те, що 24 січня 1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб від якого вони мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося в силу різних характерів, поглядів на життя та сім'ю. Оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільне подружнє життя та збереження шлюбу стало неможливим, позивач звернулася до суду із даним позовом. Позивач 23 березня 2016 року подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала (а.с. 14). Відповідач 23 березня 2016 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги визнав (а.с. 16). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 24 січня 1998 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 56, виданим повторно 25 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07 березня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, актовий запис про народження № 346 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 13 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис про народження № 2165 (а.с. 5, 6). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. Між сторонами досягнуто згоди про те, що неповнолітні дити, будуть проживати разом з матір'ю. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивачка просила судові витрати з відповідача не стягувати (а.с.3).

Outcome: approved