Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

у серпні 2013 року ТОВ «Житло-сервіс груп» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ТОВ «Житло-сервіс груп» утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] у вказаному будинку належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13 серпня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Між сторонами у справі 25 грудня 2008 року був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого позивач забезпечує виконання комплексу робіт по утриманню будинку та прибудинкової території у відповідності до діючого законодавства України, надання відповідачу житлово-комунальних послуг, послуг чергового наглядача, а відповідач згідно розцінок та тарифів зобов'язується не пізніше 20-го числа поточного місяця вносити відповідну плату за користування послугами. [PERSON] за період з червня 2010 року по липень 2013 року частково сплатив вартість наданих житлово-комунальних послуг. Таким чином, у зв'язку з невиконанням ним своїх зобов'язань виникла заборгованість у сумі 11 134,44 грн. вартості послуг по утриманню будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та центрального опалення. Також ТОВ «Житло-сервіс груп» просить стягнути з [PERSON] 500 ,95 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання та 1112,33 грн. інфляційних втрат. В судовому засіданні представники позивача уточнили позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав, стягнути з відповідача 10607,04 грн. заборгованості коштів за квартплату та комунальних платежів за період з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року, 417,33 грн. трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язань та 1050,10 грн. інфляційних витрат. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши, що заборгованість є необґрунтованою, оскільки, на його погляд, він не повинен сплачувати вартість житлово-комунальних послуг, не проживаючи у належній йому квартирі [ADDRESS], де він проводить лише ремонтні роботи. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання неукладеним договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 25 грудня 2008 року, визнання вказаного договору дійсним та зобов'язання ТОВ «Житло-сервіс груп» припинити будь-які дії щодо його майна, що порушують його право, до отримання згоди відповідача на вчинення таких дій. (а.с. 50) В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що договір від 25.12.2008 р. не містить всіх істотних умов, зокрема вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, тарифів на ці послуги, їх складові за кожну послугу, загальну вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, порядку контролю та звіту сторін, порядку вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг, визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу, порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту), умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду, ремонту, відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору, порядок вирішення спорів, перелік форс-мажорних обставин, умови зміни, пролонгації та припинення дії договору. Відповідач зазначає, що під час переговорів сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору від 25 грудня 2008 року. Оскільки, на думку відповідача, виконання договору уже відбулось, а всіх істотних умов договору сторони дійшли ще у грудні 2008 р., то суд за заявою [PERSON] має визнати такий договір дійсним, оскільки ТОВ «Житло-сервіс груп» необґрунтовано ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору, що зробить його подальше нотаріальне посвідчення непотрібним. Також відповідач зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS], а тому будь-які дії ТОВ «Житло-сервіс груп» по втручанню в його майно порушує право [PERSON] на розпорядження своїм майном на власний розсуд, а такі дії товариства мають бути узгоджені із усіма 100% співвласниками будинку, то до отримання згоди, зокрема [PERSON] на вчинення будь-якої конкретної дії, суду слід заборонити її вчиняти. У доповненнях до зустрічного позову [PERSON] просить визнати недійним з моменту його укладення договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 25 грудня 2008 року, укладений між ТОВ «Житло-сервіс груп» та [PERSON], у зв'язку з тим, що товариство уклало даний договір без належного дозволу (ліцензії) та внаслідок обману щодо свого на це права. (а.с. 72) Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Розпорядженням № 1566 від 29 грудня 2008 року Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку на [ADDRESS]» житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], передано на обслуговування та експлуатацію ТОВ «Житло-сервіс груп». (а.с. 5, 142) Положенням п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю) сторін споживач. Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, а обов`язок споживача оплатити ці послуги у строки, встановлені договором або законом. Квартира [ADDRESS] підключена до системи централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачанням, в будинку є каналізація та водовідведення. Вказані обставини визнавались сторонами по справі. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 13 серпня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, ця кватира належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 45), який відповідно до довідки (а.с. 7), виданої ТОВ «Житло-сервіс груп» 04.06.2013 р., не зареєстрований у вищезазначеній квартирі. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], де він несе витрати по утриманню будинку та прибудинкової території і сплачує житлово-комунальні послуги з урахуванням пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України власник квартири зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлений строк. Обов`язок на власників жилого приміщення щодо сплати витрат на утримання будинку і прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також ст. 322 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та Правилами користування приміщеннями житлових будинків. З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2008 року між сторонами у справі був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 11), за умовами якого позивач зобов'язувався забезпечити виконання комплексу робіт по утриманню будинку та прибудинкової території у відповідності до діючого законодавства України, надання житлово-комунальних послуг, послуг чергового наглядача, а відповідач зобов'язувався не пізніше 20-го числа поточного місяця вносити відповідну плату за користування послугами. Суд вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів ненадання йому послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також не довів, що він відмовлявся від надання йому таких послуг. Та обставина, що відповідача не влаштовує якість послуг, які надані позивачем, в даному випадку не може бути врахована, оскільки для вирішення зазначених питань законодавцем передбачений певний порядок, викладений у статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Відповідачем відповідного судового рішення про надання неякісних житлових послуг не надано. Статтею 322 ЦК України встановлено,що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідачу у справі на праві власності належить зазначена квартира, витрати на її утримання він повинен нести у повному обсязі. Суд вважає, що відповідач також повинен нести відповідальність по витратах на утримання будинку (квартплата), оскільки вказані послуги надаються незалежно від проживання чи не проживання власника у квартирі, а також передбачені умовами договору від 25 грудня 2008 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладеним між ТОВ «Житло-сервіс груп» та [PERSON] Факт наявності заборгованості відповідачем [PERSON] в суді не заперечувався. Згідно розрахунків, наданих позивачем, заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території, центрального опалення, гарячого та холодного водопостачання за період з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року включно становить 10 607,04 грн. (а.с. 8-9) Всі зміни по розрахунку тарифів на комунальні послуги та послуги з утримання будинків, затверджені в установленому законом порядку органами виконавчої влади. Відповідачем не надано жодного розрахунку та квитанцій, які б свідчили про те, що загальний розмір заборгованості обраховувався не вірно. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2010 року [PERSON] звертався до ТОВ «Житло-сервіс груп» із заявою про відключення опалення у належній йому квартирі. (а.с. 68) Листом від 23 березня 2010 року № 31/03/2010 директора товариства Мірошніка А.В. відповідачу було відмовлено у відключенні квартири від мереж опалення. (а.с. 67) Суд вважає необхідним зазначити, що наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 06.11.2007 р. № 169 «Про затвердження змін до наказу № 4 Мінбуду України від 22 листопада 2005 р. «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж центрального опалення при відмові споживачів від центрального теплопостачання» визначений порядок відключення споживачів від мереж центрального опалення. Цей порядок визначає можливість відключення від мереж опалення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів, а тому суд вважає, що ТОВ «Житло-сервіс груп» необґрунтовано відмовив [PERSON] у відключенні належної йому квартири від мереж центрального опалення. Відповідач в судовому засіданні також заперечував наявність заборгованості з холодного та гарячого водопостачання, зазначивши. що він сплачує зазначені послуги згідно показників лічильників, встановлених у належній йому квартирі. Оскільки ТОВ «Житло-сервіс груп» необґрунтовано відмовив [PERSON] у відключенні від мереж центрального опалення та нарахував заборгованість по холодному і гарячому водопостачання, не провівши у встановленому законом порядку звірку даних лічильників, встановлених у належній відповідачу квартирі, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Житло-сервіс груп» підлягають частковому задоволенню. Таким чином, враховуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості станом на 31 травня 2013 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за період з 01 червня 2010 року по 31 травня 2013 року у сумі 5 379,43 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення вартості холодного водопостачання у сумі 10,50 грн., гарячого водопостачання у сумі 52,23 грн. та опалення у сумі 5 162,01 грн. Посилання відповідача на незаконність дій позивача щодо нарахування оплати за житлово-комунальні послуги в той час, коли в квартирі ніхто не проживає, а відповідач проживає за адресою: [ADDRESS], а у квартирі [ADDRESS] буває періодично, де проводить ремонтні роботи, не заслуговує на увагу з наступних підстав. Так, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради за № 409/1843 від 28.03.2002 року визначено,що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім'ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання при дотриманні певних умов: при тимчасовій відсутності всієї сім'ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку) (п.п. 1.1. ) ; при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім'ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім'ї (п.п. 1.2.). Пунктом 3 зазначеного Порядку визначено перелік документів, які власник квартири зобов'язаний надати до обслуговуючих організацій у разі зазначених вище обставин. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з письмовою заявою та відповідними довідками про постійне або тимчасове не проживання його за іншою адресою, тобто не виконав передбачених законом умов. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язань за договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, на підставі ст. 625 ЦК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Житло-сервіс груп» 203 грн. трьох відсотків річних та 537,41 грн. інфляційних втрат. Звертаючись у суд із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, [PERSON], як на правову підставу своїх вимог, посилається на ст. 228 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства). [PERSON] зазначає, що договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території був укладений 25 грудня 2008 року, а право на надання власникам квартир комунальних послуг та право на утримання та обслуговування будинку у ТОВ «Житло-сервіс груп» виникло тільки з 29 грудня 2008 року на підставі розпорядження № 1566 від 29 грудня 2008 року Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. На думку [PERSON], ТОВ «Житло-сервіс груп» примусив його укласти договір, не маючи на це права за дозволом та внаслідок введення останнього в оману щодо свого на це права. Зазначені вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють зазначені правовідносини сторін. Так, позивач просить визнати недійсним договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, посилаючись на те, що цей правочин є нікчемним. Зазначена вимога є взаємовиключною з огляду на те, що позивач мав би ставити питання про визнання такого правочину нікчемним і в разі доведеності таких вимог, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про встановлення нікчемності укладеного правочину, проте позивач та його представник таку вимогу не пред'явили. Зустрічні позові вимоги [PERSON] про визнання договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території таким, що не укладений, визнання його дійсним та заборони вчиняти будь-які дії щодо його майна також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки житлово-комунальні послуги [PERSON] отримує і від послуг не відмовляється, частково здійснюючи оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, що зазначені в акті звірки по нарахуванню за житлово-комунальні послуги з адресою: [ADDRESS]. Сторони у справі, уклавши договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території 25 грудня 2008 року щодо обслуговування житлового будинку [ADDRESS], досягли всіх істотних умов, які визначені чинним законодавством. Договором передбачено прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, надання комунальних послуг - центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, центральне опалення, а також вивезення побутових відходів. В судовому засіданні представник ТОВ «Житло-сервіс груп» заперечував наявність перемовин щодо нотаріального посвідчення договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Судом встановлено, що позивач надав відповідачу послуги, передбачені договором, а тому має право вимагати від останнього оплати наданих послуг, а відповідач, в свою чергу, зобов'язаний оплатити спожиті послуги . За таких підстав, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial