Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Останній мотивувала тим, що відповідач вселився квартиру [ADDRESS], ? частина якої належить на праві власності їй, як член її сім'ї, оскільки між ними 23 листопада 1995 року було зареєстровано шлюб, який розірвано 27 листопада 2003 року. Після того вони поновлювали спільне життя без реєстрації шлюбу, в лютому 2011 року вона зареєструвала його в квартирі [ADDRESS], однак, у липні 2011 року вони знову розійшлись, відповідач виїхав з останнього й до сьогодні в ній не проживає. Від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи за місцем державної реєстрації повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надавав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про слухання справи без його участ. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1995 року до 27 листопада 2003 року (а.с. 12-13). Також, судом встановлено, що позивач у справі є власницею ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 6-9). Відповідно до довідки КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» форми № 3 від 19 грудня 2014 року № 3766 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач, її батьки, син та бабуся, а також відповідач у справі (а.с. 10). Згідно акту про не проживання КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» від 11 грудня 2014 року, складеного майстром технічних дільниць [PERSON], за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає у даній квартирі тривалий час, але зареєстрований (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У даному випадку право власності у позивача на квартиру [ADDRESS] виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що відповідач, будучи зареєстрованим у спірній квартирі не проживає в ній понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк та не цікавиться вказаним житлом, з огляду на те, що відповідач не несе ніяких витрат щодо сплати комунальних послуг, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved