Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначаючи, що 01 липня 2011 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки чоловік недостатньо брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім'ї. Постійні сварки та образи відбувалися зі сторони відповідача. З його вини сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими. З квітня 2016 року вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб розпався повністю і примирення не можливе. Тому просить розірвати шлюб, державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, стягнути з відповідача, а також стягнути з нього на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представник позивача подав суду письмову заяву у якій просив суд розглянути цивільну справу без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 01 липня 2011 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №351 (а.с.16). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини викладені позивачем у позовній заяві, а також те, що сторони у справі спільного господарства не ведуть, разом не проживають, шлюб набув формального характеру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640,00 грн. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 133 ЦПК України, таке державне мито не є видом судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved