Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 858,22 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNQ1R801040108 від 26.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 137,40 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 29.07.2014 року виникла заборгованість в сумі 8 858,22 грн., яка складається з наступного: 408,89 грн. - заборгованість за кредитом; 3 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 684,34 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 264,26 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Однак, надав суду заперечення на позов, відповідно до змісту яких просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію договору № DNQ1R801040108 від 26.07.2007 року, відповідно до змісту якого відповідач уклав договір з позивачем та погодився на його умови, розрахунок заборгованості, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 26.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір № DNQ1R801040108, який складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт). Заява позичальника підписана 26.07.2007 року відповідачем особисто, в якій зазначено, що відповідач ознайомлена та згідна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані їй у письмовій формі. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 1 137,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.07.2008 року. Однак, відповідач в порушення умов договору не виконував взятих на себе обов'язків, у зв'язку з чим станом на 29.07.2014 року виникла заборгованість в сумі 8 858,22 грн., яка складається з наступного: 408,89 грн. - заборгованість за кредитом; 3 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 684,34 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 264,26 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.5 умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») сторонами визначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, неустойки-пені, штрафів за вищевказаним кредитним договором встановлюється тривалістю у п'ять років (а.с. 7-10). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 16.11.2009 року здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором, а саме вніс в касу банку 156,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку за період з 26.07.2007 року по 15.09.2014 року. Таким чином, сплатою коштів 16.11.2009 року в розмірі 156,00 грн. [PERSON] визнав свій борг за кредитним договором та цими діями перервав перебіг позовної давності. На підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсоткам, штрафу та пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved