Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2002 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики , відповідно до умов якого останній отримав у борг 50 000 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2005 року, що підтверджується відповідною борговою розпискою, підписаною відповідачем. Умовами розписки передбачено, що в разі неповернення коштів у визначений строк [PERSON] зобов'язується переоформити належну йому на праві власності земельну ділянку в розмірі 4,23 га., розташовану на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району. У зазначеній у розписці термін відповідач борг не повернув. На підставі наведеного, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] борг у сумі 50 000 грн. на підставі боргової розписки від 30.10.2002 року та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 500 грн. У березні 2014 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, заперечуючи при цьому сам факт написання та підпису такої розписки та одержання в борг 50 000 грн. На підставі наведеного , [PERSON] просив визнати розписку від 30.10.2002 року недійсною та стягнути судові витрати. [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , в судове засідання не з'явився. В минулому судовому засіданні пояснював, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, але борг не повернуто. В серпні 2013 року йому стало відомо, що відповідачем було скасовано заповіт на його ім'я на земельну ділянку і саме з цієї дати , на його думку , починається перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON]., строк позовної давності за цим спором не вважає пропущеним; у задоволенні зустрічних позовних вимог просив суд відмовити. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, зустрічних вимог не визнала. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свій зустрічний позов підтримав і пояснив , що текст розписки не писав, розписку не підписував, кошти не отримував. [PERSON] користується належною йому земельною ділянкою без укладання договору оренди з 2008 року по даний час. Представники [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали заперечували проти їх задоволення, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Представники також суду пояснили, що [PERSON] розписку не писав, не підписував , а [PERSON] користувався його земельною ділянкою без договору оренди до даного часу. Крім того 25 березня 2014 року [PERSON] надав до суду заяву про застосування строку позовної давності , відповідно до ст.. 267 ЦК України. (а.с.26-27). Представник третьої особи Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району в судове засідання не з'явився, надав заяву від 24.12.2014 року про розгляд справи у його відсутності. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд , заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON]. про стягнення боргу та в зустрічних позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено , що 30.10.2002 року між [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (позикодавець) був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON]. грошові кошти в сумі 50000 грн. строком до 31 грудня 2005 року. (а.с.4). Факт отримання суми позики відповідач [PERSON] підтвердив відповідною розпискою від 30.10.2002 року, підписану особисто. Його підпис нотаріально стверджено секретарем сільської ради. На час укладання договору позики та у період виконання зобов'язань за цим договором, спірні правовідносини сторін були врегульовані відповідними положеннями ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно з положеннями статті 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей або речей. Відповідно до статті 71 ЦК УРСР, що діяла на час укладання договору позики загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), був встановленій тривалістю в три роки, перебіг якого в силу ст. 76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. В силу вимог вказаної статті Закону право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Зі змісту та умов договору позики (розписки) від 30.10.2002 року вбачається, що строк виконання зобов'язання з повернення суми боргу закінчувався 31.12.2005 року. Таким чином, право на позов внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язання з повернення суми позики виникло у позикодавця [PERSON] з 01.01.2006 року. 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки строк повернення суми боргу відповідачем з приводу договору позики від 30.10.2002 року спливав 31.12.2005 року, тобто після набрання чинності ЦК України, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції закону 2003 року. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положенням ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав в борг від позивача 50000 грн., на підтвердження якого видав розписку в якій вказав, що взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 50000 грн. Тобто , шляхом отримання розписки від [PERSON]., [PERSON] отримав від нього письмову гарантію того, що не пізніше 31 грудня 2005 року він поверне йому суму позики в розмірі 50000 грн. Отже , вказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про укладення договору позики між [PERSON], як позикодавцем, і [PERSON]., як позичальником. На час розгляду справи розписка знаходиться у [PERSON] На забезпечення повернення боргу 30 жовтня 2002 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів [PERSON] належну йому на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 027861 земельну ділянку площею 4,23 га. 01 серпня 2013 року [PERSON] скасував цей заповіт. Як пояснювали в судовому засіданні позивач та його представник, скасування цього заповіту викликало потребу в захисті порушеного права. 25 березня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з заявою про застосування строку позовної давності . Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як слідує із справи строк повернення боргу до 31 грудня 2005 року. Отже право на позов у [PERSON] виникло 01.01.2006 року, однак до суду з даними вимогами він звернувся лише в січні 2014 року, тобто поза межами передбаченого законом строку позовної давності. Суд скасування заповіту [PERSON] не вважає в даному конкретному випадку поважною причиною пропуску строку позовної давності при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики, або обставиною , яка впливає на обрахування строку позовної давності. При цьому суд виходить з того, що право на позов у [PERSON] виникло 01.01.2006 року, в цей час він з 2008 року по грудень 2014 року без договору оренди користується земельною ділянкою [PERSON], що не заперечується сторонами в судовому засіданні, та підтверджується довідкою Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, наявною у справі. Щодо вимог зустрічного позову, суд вислухавши у судовому засіданні пояснення представників зустрічного позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Факт неотримання грошей або отримання їх у меншій кількості, ніж встановлено договором позики, позичальник повинен довести і у випадку, якщо договір позики укладений у письмовій формі. Частина 1 статті 1051 ЦК України встановлює, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За змістом ч. 2 ст.1046 ЦК України при укладені договору позики у письмовій формі безгрошовість такого договору може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами ( ч.2 ст. 58, ст.59 ЦПК України). Позивачем за зустрічним позовом не було надано належних доказів та не доведено факт отримання грошових коштів у сумі меншій ніж вказано у розписці. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 статті 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] та його представниками не надано належних доказів на спростування написаної ним боргової розписки. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 06.10.2014 року підпис від імені [PERSON] в розписці від 30.10.2002 року виконаний [PERSON] На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. Пояснення свідка [PERSON] не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed