Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка») про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 12005 грн. 53 коп., а також моральної шкоди-10000 грн. , посилаючись на те, що підприємство тривалий час не виплачувало заробітну плату, тому позивач вимушена була звільнитися, але на час звільнення заборгованість за період роботи з 2011 р. по червень 2013 р. погашена не була. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти виплати заборгованості по заробітній платі, але не згодна з позовом щодо відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивачка [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» з 07.05.1991 р., працювала комплектувальницею, завідуючою ПДБ, ст.. диспетчером, начальником бюро механічного цеху та звільнена 11.06.2013 р. у звязку з невиконанням роботодавцем умов колективного і трудового договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Згідно ст.ст.21, 115 Кодексу законів про працю України працівник підприємства , установи, організації зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовою угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Як вбачається з наданої відповідачем 10.11.2015 р. довідки, заборгованість підприємства по заробітній платі на день звільнення позивача, складає за грудень 2011 р., січень, вересень-грудень 2012 р., січень, квітень-червень 2013 р.- 12005 грн. 53 коп. 29179 грн. Таким чином, заробітна плата, що залишилася невиплаченою [PERSON] підлягає примусовому стягненню . Сума заборгованості відповідачем не оспорюється. За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженою ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підтвердження спричиненої моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що підприємство тривалий час не виплачувало заробітну плату, що призвело до моральних страждань, а в подальшому, звільненні, не вистачало коштів на годування сімї, проїзд до місця роботи, забезпечення необхідних умов для нормального існування, накопичувалися борги за комунальні послуги, погіршився психологічний стан, на теперішній час у звязку з інфляцію, сума невиплаченої заробітної плати знецінена. Враховуючи, що невиплата протягом декількох років заробітної плати не може не викликати моральних страждань і у будь-якому випадку вимагають від особи, яка немає інших доходів, додаткових зусиль для організації свого життя , суд частково задовольняє вимоги про стягнення моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги тривалість затримки виплати і вважає в рахунок компенсації спричиненої моральної шкоди стягнути з відповідача 3000 грн. \~\~\~\~Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial