Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 28 серпня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 97. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народився син: [PERSON], [INFO], який на даний час проживає раз із нею та між нею і відповідачем спір щодо місця проживання сина відсутній. Разом з тим, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, у зв'язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем вона не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області розірвати. У судове засідання позивачка не з'явилася, від неї через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначила, що поданий позов підтримує у повному обсязі, просила про його задоволення. Крім того, також у поданій заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Від нього через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він просив провести розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, а також вказав на недоцільність надання судом строку на примирення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 28 серпня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 97 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). На даний час дитина проживає разом із позивачем та спір між сторонами щодо його місця проживання відсутній. Крім того, як встановлено судом, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім'я сторін розпалась й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. При цьому, відповідачем, в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на спростування вказаного. За таких обставин, ураховуючи те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також подані сторонами заяви, а також те, що відповідач у поданій заяві вказав на недоцільність надання судом строку на примирення, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, на даний час шлюб носить виключно формальний характер, сторони проживають окремо, у зв'язку із чим приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання.

Outcome: approved