Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 20 липня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], проте з липня 2013 року відповідач проживає окремо, в утриманні та вихованні дитини участі не бере, а також не надає на її утримання ніяких коштів, хоча вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2700,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною 3 років - в розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, у поданій через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Статтею ст.75 СК України встановлений обов'язок дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного та відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч.ч. 4, 6 ст. 84 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 липня 2012 року та станом на день розгляду даної справи перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб в копії (а.с.4). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучене свідоцтво про народження в копії (а.с.5). За даними довідки Домоуправління м. Дніпропетровськ УАТ «Мостобуд» від 13 січня 2014 року дитина [PERSON], 2012 р.н. проживає разом з матір'ю [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.6) та, відповідно, перебуває на утриманні позивача. Позивач не працює, знаходиться на обліку в УПСЗН Індустріального району м. Дніпропетровська та отримує соціальну допомогу до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої за період з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 3392,67 грн. та щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої за період з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 4650,00 грн., про що свідчать довідки УПСЗН Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 03 лютого 2014 року за №484 та 483 відповідно (а.с. 21, 22). Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач за трудовим договором ніде не працює, не є приватним підприємцем, має мінливий заробіток, інших осіб, крім зазначеної дитини та позивача на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обов'язків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Встановивши наведені обставини, суд зважає на положення ч. 2 ст. 84 та ч. 2 ст. 85 СК України, які є спеціальними до виниклих між сторонами за цим позовом правовідносин, та відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. При ухваленні рішення для суду є визначальним те, що дитина не досягла трьох років, дитина мешкає разом із матір'ю, та матір дитини нею опікується. Крім того, згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки судом з'ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч.1 ст.80 СК України, які передбачають можливість присудження за рішенням аліментів одному з подружжя у твердій грошовій сумі та з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утриманні дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність у відповідача інших осіб на утриманні, знаходження позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, доведених перед судом понесених щомісячних витрат (а.с.7-12), а відтак, суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 14 січня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років в сумі 1000,00 грн., тобто до 30 листопада 2015 року, починаючи стягнення з 14 січня 2014 року. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За правилами ст.ст. 81,88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243,60 грн. належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: partial