Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником житла за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, яка є племінницею позивача, не проживає у зазначеному будинку з 2011 року, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до положень частини 2 статті 405 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити; не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про причини неявки не повідомила; заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до вимог статей 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з положеннями частини 2 статті 197 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3 - 7). Відповідач зареєстрована в зазначеному будинку з 29 травня 1998 року (а.с. 7). Як вбачається з акту від 12 грудня 2013 року, відповідач не проживає у зазначеному будинку з 2011 року, у зв'язку із переїздом до іншого місця проживання (а.с. 8). Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку; частиною 1 статті 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положенням частини 2 статті 405 цього Кодексу визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідачем спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права користування житлом лише протягом шести місяців - за нормами житлового законодавства та протягом одного року - за нормами цивільного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність за законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначених строків. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак з відповідача підлягають стягненню судові витрати, від яких позивач була звільнена при зверненні до суду із позовом, - 243,60 грн. судового збору. Враховуючи наведене, на підставі статті 391, частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 71, статті 72 Житлового кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved