Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2012 року в загальній сумі - 18 220 грн. 34 коп., а також понесені судові витрати в розмірі - 1 762 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначається про те, що 03 лютого 2012 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк»), надало [PERSON] кредит у розмірі - 5 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач [PERSON] належним чином не виконав, тому станом на 22 червня 2018 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі - 18 220 грн. 34 коп. З підстав стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся до суду із даним позовом. Позивач акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання представника не направив. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. До суду представник позивача Гаренко Н.В. надала клопотання, в якому просила розглядати справу у її відсутність та вказала, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 08 жовтня 2018 року направив до суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. 20 грудня 2018 року [PERSON] надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги про стягнення боргу він не визнає, Умови та правила надання банківських послуг він особисто не підписував, просив суд відмовити у задоволенні даного позову, розгляд справи здійснювати у його відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 лютого 2012 року між сторонами по даній справі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі - 5 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положення пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно із п. 2.1.1.12.6.1 «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до пунктів 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно із розрахунком заборгованості за договором б/н від 03 лютого 2012 року, станом на 22 червня 2018 року, утворилась заборгованість [PERSON] перед банком, що становить - 18 220 грн. 34 коп., з яких: тіло кредиту - 1 085 грн. 38 коп.; відсотки за користування кредитом - 4 895 грн. 50 коп.; пеня - 10 895 грн. 63 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процента складова) - 843 грн. 83 коп. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявляючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Разом з тим, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто законом встановлено, що обов'язковою умовою кредитного договору є сплата процентів. Частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав від позивача кредит у розмірі - 5 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви. Отже, розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів не врегульовані умовами кредитного договору. Разом з тим, оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, то у відповідності до вищевказаних норм цивільного законодавства кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами. За таких обставин у даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ за період з 03 лютого 2012 року по 22 червня 2018 року. Розрахунок процентів здійснюється за формулою: [%] = [Сума боргу] * [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів * [Кількість днів]. Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає - 956 грн. 96 коп. Заборгованість відповідача перед банком складає - 2 042 грн. 34 коп. (1085,38+956,96). Вирішуючи питання по суті заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд приходить до наступного. Як встановлено із матеріалів справи у лютому 2012 року [PERSON] отримав від ПАТ «КБ «ПриватБанк» кошти у розмірі - 5 500 грн. 00коп. на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Сторонами погоджено, що внесення коштів здійснюватиметься щомісячними платежами. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору. Згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2462цс16). Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж був здійснений [PERSON] у квітні 2018 року. Отже, з моменту не внесення чергового платежу у травні 2018 року у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, останній платіж відповідач здійснив 13 квітня 2018 року, а з позовними вимогами банк звернувся 07 серпня 2018 року, отже строк на звернення до суду позивач не пропустив, порушення прав настало після не внесення чергового платежу, тобто у травні 2018 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційний до задоволеної частини вимог у розмірі - 197 грн. 50 коп. (2042,34*1762/18220,34).

Outcome: approved