Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що відповідач є його батьком, у теперішній час позивач є повнолітнім та проживає разом зі своєю матір`ю, оскільки шлюб між батьками [PERSON] розірвано у 2006 році. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач сплачував аліменти не регулярно, постійно мав заборгованість, тривалий час не спілкувався з сином та не приймав участі в його вихованні. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.01.2014 року, яке набрало законної сили 05.02.2014 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . Також ухвалою того ж суду від 15.06.2018 року за поданням державного виконавця відповідача оголошено у розшук. З вересня 2019 року позивач навчається на денній формі навчання за контрактом у Маріупольському державному університеті, а також на заочній формі навчання за контрактом у Бердянському державному педагогічному університеті імені П.Д. Осипенко. Мати позивача не має можливості самостійно утримувати [PERSON] , оскільки останньому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо. За таких підстав, [PERSON] був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з відповідача аліменти на період свого навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, а саме до [INFO] року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про народження, виданого 17 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 670, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.01.2014 року, яке набрало законної сили 05.02.2014 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15.06.2018 року за поданням державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Глебова О.О. оголошено у розшук. 20 листопада 2019 року позивачу виповнилось 18 років. Згідно з довідкою, виданою Маріупольським державним університетом від 04.09.2019 року № 2353, [PERSON] у 2019 році вступив до вказаного навчального закладу на 1 курс денної форми навчання, факультет іноземних мов, спеціальність «Середня освіта. Мова і література (англійська). Термін закінчення навчального закладу у [INFO]. Також у відповідності до довідки від 11.09.2019 року № 16.1221, виданої Бердянським державним педагогічним університетом імені П.Д. Осипенко, [PERSON] є студентом заочної форми навчання, напряму підготовки «024 Хореографія факультету психолого-педагогічної освіти та мистецтв». Навчається за рахунок фізичних та юридичних осіб. Термін навчання з 01.09.2019 по [INFO]. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам № 18287169 від 03.08.2020 року, складеного державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] має заборгованість по аліментах, стягуваних з нього на утримання сина [PERSON] , яка станом на 20.11.2019 року складає 146746,52 грн. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач будь-яких відомостей щодо наявності у нього інших утриманців суду не надав, натомість позивач навчається у двох вищих навчальних закладах та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, до закінчення ним навчання, а саме до [INFO]. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави.

Outcome: approved