Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

у серпні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в 2012 році вона познайомилася з відповідачем, який є громадянином Республіки Сербія. На той час у неї вже була донька - [PERSON], громадянка Федеративної Республіки Німеччина, [INFO], яка є дитиною від першого шлюбу з громадянином Федеративної Республіки Німеччина [PERSON], шлюб з яким було розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року. Хоча з першим чоловіком [PERSON] взаємовідносини були доброзичливі, він завжди допомагав позивачці у вихованні їх спільної доньки [PERSON], проте в 2012 році [PERSON] мріяла створити нову сім'ю, оскілки бажала жити нормальним життям. Згодом сторони у справі почали вести спільне домашнє господарство і жити разом. [INFO] у них народилася двійня - [PERSON] та [PERSON]. Оскільки діти народилися недоношеними, тривалий час вони знаходилися на штучному вигодовуванні, діти знаходилися під постійним наглядом лікарів, внаслідок чого позивачу було дуже важко і матеріально складно. Відповідач інколи відкликався на її прохання та допомагав їй протягом двох місяців з дня народження дітей. У подальшому відповідач почав випивати, затримуватися на роботі, агресивно себе поводив з позивачем, у зв'язку з чим в березні 2014 року їх сім'я розпалася, сторони проживають окремо, спільне господарство вони не ведуть, кожен з них має окремий бюджет. Позивач зазначає, що фінансової допомоги відповідач не надавав і не надає, посилаючись на відсутність грошових коштів. Із-за відсутності поваги один до одного сторони обмежили спілкування, позивач дійшла висновку про неможливість примирення. 23 березня 2015 року [PERSON] повторно уклала шлюб зі своїм першим чоловіком [PERSON]. Позивач вказує, що відповідач з їх спільними дітьми майже не бачиться. Він не турбується про них та не цікавиться їх розвитком, вихованням не займається, таким чином, на думку позивача, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач самостійно створила придатні умови для свого проживання разом із дітьми, повністю утримує їх та сама займається їх вихованням. На думку позивача, [PERSON], як батько, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, що полягає у свідомому самоусуненні відповідача від утримання та виховання двох дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку їх природних здібностей та готування їх до самостійного життя та праці, позивач звернулася у суд з даним позовом і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей даного віку, починаючи з дня звернення до суду 10.08.2015 р. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що сварки між сторонами у справі вникали внаслідок нехтування позивачем сімейними цінностями. Після сварки 07 березня 2014 року позивачка, залишивши двох маленьких дітей самих вдома, 08.03.2014 р. поїхала у Вірменію до своєї подруги, звідки повернулася 20.03.2014 р. і також, нічого не пояснюючи, виїхала в Німеччину до колишнього чоловіка, залишивши дітей на відповідача. Посилання на те, що відповідач не допомагав у і не утримував родину, неправдивими, оскільки відповідач утримував позивачку, ї доньку та своїх дітей після народження, а позивач не мала постійного заробітку і перебувала у декретній відпустці. До березня 2015 року відповідач надавав фінансову допомогу дітям. Після березня 2015 року з вини позивачки відповідач звільнився з роботи і тому припинив сплачувати добровільно аліменти. Відповідач навідується до дітей, займається їх вихованням та купує їм все, що позивачка вважає за необхідне. Він любить своїх дітей і готовий надавати їм різного виду допомогу, приймати участь у вихованні та інше. Зазначає, що єдиною причиною позбавлення відповідача батьківських прав те, що позивачка має намір виїхати на постійне місце проживання до свого чоловіка у Федеративну Республіку Німеччину з дітьми. Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіславши клопотання про судовий розгляд без участі їх представника. (а.с. 38) Третя особа - - служба у справах дітей Подільської районної в м Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіславши висновок від 24.12.2015 р. № 106-10160 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 86) У клопотанні також просить провести судовий розгляд справи без участі їх представника. (а.с. 87) Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, а також дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилися дві донечки - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвам про народження дітей (а.с. 16 та 17). Після припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами у справі малолітні діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо від дітей. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для витку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обґрунтовуючи позов, позивачка, зокрема зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і з березня 2014 р. майже не відвідує своїх дітей, не цікавиться їх життям та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач проти даного позову заперечує. Цей факт підтверджується також і висновком № 106-10160 від 24.12.2015 р. Подільської районної у м. Києві державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, у якому зазначено, що на засіданні комісії було вислухано думку батька дітей, який заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 86). Представник відповідача в судовому засіданні посилалася на те, що відповідач від дітей не відмовляється, що він дійсно спілкується з ними. Так, заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що причиною сварок між сторонами у справі була неналежна поведінка саме позивачки, яка нехтувала сімейними цінностями. Також вказує про те, що до березня 2015 року відповідач надавав фінансову допомогу дітям. Після березня 2015 року з вини позивачки він був вимушений звільнитися з роботи і тому припинив сплачувати добровільно аліменти, проте відповідач навідується до дітей, займається їх вихованням, купує їм все, що позивачка вважає за необхідне. Відповідач любить дітей і готовий надавати їм різного виду допомогу, приймати участь у вихованні дівчаток. Дані доводи відповідача позивачкою не спростовані. Також встановлено, що [PERSON] також є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який разом з матір'ю проживає у Республіці Сербія. На підставі рішення суду м. Бєлград відповідач сплачує аліменти на утримання сина. (а.с. 97) З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ТОВ «Малинський бекон» з 12 березня 2015 року на посаді директора з виробництва, де отримує постійний дохід. (а.с. 95) Згідно п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків суду не надано. Навпаки, відповідач заперечує своє ухилення від виконання батьківських обов»язків стосовно дітей та бажає брати участь у їх вихованні. Будь яких достовірних доказів щодо негативного його впливу на дітей суду не надано. 24 грудня 2015 року служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації склала висновок № 106-10160 щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 86) Суд погоджується з таким висновком та вважає, що комісія його склала з достатнім з'ясуванням всіх дійсних обставин. Висновок обґрунтований та мотивований. Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також враховуючи всі обставини та наявні докази у матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає, що оскільки, судом не добуто належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, наявність конфліктних стосунків між сторонами, що відповідач працює та відсутність негативних характеристик, його бажання брати участь у вихованні дітей та виконувати свої батьківські обов»язки, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов»язків, - суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги [PERSON] по стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON], [INFO]. З пояснень позивача вбачається, що коштів на утримання дітей відповідач майже не надає. Представник відповідача пояснила, що до березня 2015 року [PERSON] надавав фінансову допомогу дітям. Після березня 2015 року з вини позивачки він був вимушений звільнитися з роботи. На даний час він працює в ТОВ «Малинський бекон» з 12 березня 2015 року на посаді директора з виробництва, де отримує постійний дохід. Відповідач також є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який разом з матір'ю проживає у Республіці Сербія. На підставі рішення суду м. Бєлград відповідач сплачує аліменти на утримання сина у сумі 20 000 динарів. (а.с. 97) З огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття, аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 серпня 2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 551,20 гривні.

Outcome: partial