Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У серпні\~2018\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~позивача,\~у якій\~вона просить\~судвизнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №13 по вул. Правди буд. 15 в м. Запоріжжя, із зняттям відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останній більше року не проживає за вказаною адресою, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, чим право позивача як власника порушується. Ухвалою суду від 12.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №176 від 22.01.2002 року виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина. 16.07.2014 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток - з: 1/3 частини квартири № 13, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Правди в м. Запоріжжя, після смерті [PERSON] 16.07.2014 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини та 1/24 частини квартири № 13, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Правди в м. Запоріжжя, після смерті [PERSON] На підставі викладено [PERSON] є власницею квартири № 13, що знаходиться в будинку № 15 по вул. Правди в м. Запоріжжя. На запит суду з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла відповідь, згідно якої [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (Правди)[ADDRESS], з 14.11.2014 року по теперішній час. Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 319, 321\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383\~ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346\~ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, відповідно до ст. 68\~Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сімї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та \~ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР\~та\~статтею 405 ЦК). У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. З огляду\~на те,\~що обставини,\~на які\~посилалася позивач,\~знайшли своє\~підтвердження під\~час судового\~розгляду,\~не спростовані\~відповідачем,суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги позивача, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: partial