Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У січні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернувся з позовом до відповідача про витребування майна із чужого володіння посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевского міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2015 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.03.2013 року, укладений між [PERSON]Д та ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б. Хмельницького, 10 у будівлі літ. А-5 нежитлове приміщення № 1 поз. 1-27, загальною площею 538 кв. м. Спірне нерухоме майно відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року у справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2010 року, відносилося до державної власності. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року було скасовано рішення Орджонікідзевского міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], ВАТ «БМФ «Дніпроважбут» про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення заборгованості з орендної плати. Спірне нерухоме майно було відчужено [PERSON] [PERSON]А-Л.О. на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2016 року. 24.11.2016 року спірне нерухоме майно було відчужено [PERSON] Просив витребувати у [PERSON], [INFO], на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області нежитлове приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 10, прим. № 1, що складається з позицій 1-27, загальною площею 538,0 кв. м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 842964212101), судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 22 грудня 2016 року право власності на нежитлове приміщення загальною площею 538 кв. м. за адресою: м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 10, приміщення 1 зареєстроване з 24 листопада 2016 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (реєстр №2432 від 24.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Передумовою укладення цього договору стала низка правочинів: так, рішенням Орджонікідзевского міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2015 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.03.2013 року, укладений між [PERSON]Д та ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Б. Хмельницького, 10 у будівлі літ. А-5 нежитлове приміщення № 1 поз. 1-27, загальною площею 538 кв. м., спірне нерухоме майно було відчужено [PERSON] [PERSON]А-Л.О. на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2016 року, а 24.11.2016 року спірне нерухоме майно було відчужено [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року було скасовано рішення Орджонікідзевского міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], ВАТ «БМФ «Дніпроважбут» про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення заборгованості з орендної плати. З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, задоволено частково позов Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ БМФ Дніпроважбуд, треті особи [PERSON], ТОВ Торгівельно-офісного центру Інсток, ТОВ Трейд Технолоджі інвестмент, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання актів недійсними та визнання права власності: визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в частині включення в статутний фонд ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним [PERSON] оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту Дніпроважбуд, затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду держмайна по Дніпропетровській області на гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14; вилучено з незаконного володіння ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: № 7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ БМФ Дніпроважбуд згідно наказу Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В Про надання переліку нерухомого майна в частині включення в статутний фонд ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10 на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині позову відмовлено. Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка за заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (ст. 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не повязує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у даній справі є договір від 24.11.2016 року, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі № 2-604гс-16 яка відповідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України повязується із тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Як вбачається з постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області було визнано, зокрема, на 2, 4, 5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку № 4 по вул. Б. Хмельницького , 10, в той час як предметом спору у даній цивільній справі є приміщення № 1, що складається з позицій 1-27. Суд позбавлений можливості встановити, що дане приміщення розташоване на 2, 4 чи 5 поверсі будівлі гуртожитку і що саме на це приміщення визнано право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed