Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову зазначено, що 04.12.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останньою отримана грошова сума в розмірі 3000 доларів США, під сплату щомісячно 5% від суми за користування коштами з терміном повернення за вимогою. 04.10.2019 року відповідачу направлено вимогу про повернення коштів, але вимога повернулася без виконання з боку відповідача. Крім того, 22.07.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останньою отримана грошова сума в розмірі 2500 доларів США з терміном повернення 25.02.2018 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та свої зобов`язання за укладеними договорами не виконав. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь основну суму заборгованості за договором позики від 04.12.2015 року у сумі 69827,30 грн. та винагороду за користування коштами в сумі 167585,52 грн., а також заборгованість за договором позики від 22.07.2017 року в сумі 58189,42 грн., а також судові витрати. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 10.02.2020 року справу передано на розгляд Херсонському міському суду Херсонської області. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2020 року відкрито провадження у даній справі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 04.12.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було оформлено письмовою розпискою, відповідно до якої позивачем відповідачу була надана та, останньою отримана грошова сума в розмірі 3000,00 доларів США, під сплату щомісячно 5% від суми за користування коштами з терміном повернення коштів за вимогою (а.с.5). 04.10.2019 року відповідачу направлено вимогу про повернення коштів, але вимога повернулася без виконання з боку відповідача (а.с.7-8). 22.07.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останньою отримана грошова сума в розмірі 2500 доларів США з терміном повернення 25.02.2018 року (а.с.6). Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконала, доказів іншого у матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1-2 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Стороною позивача, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, в позовній заяві зазначено розрахунок, відповідно до якого основна сума боргу: -за договором від 04.12.2015 року складає 3000 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову складає 2327,5766 грн. за 100 доларів США, що складає 69827 грн. 30 коп.; -винагорода за користування коштами по договору від 04.12.2015 року, 48 місяців (з 04.12.2015 по 25.12.2019р.)*150 (5% від суми позики 3000 доларів США), що складає 7200 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову складає 2327,5766 грн. за 100 доларів США, що складає 167585 грн. 52 коп.; -за договором від 22.07.2017 року складає 2500 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову складає 2327,5766 грн. за 100 доларів США, що складає 58189 грн. 42 коп. Суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його належним доказом, який розрахований у відповідності до встановлених правил та вимог, та підтверджує суму, яка підлягає стягненню з відповідача в зв`язку з неналежним виконанням ним фінансових зобов`язань. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договорами строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2956,02 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved