Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі виданого 02.12.2013 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом вона набула у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідач була зареєстрована в квартирі її колишнім власником [PERSON] згідно укладеного між ними договору найму житлового приміщення № 1 від 10.02.2009 року. Але відповідач та її малолітня дочка [PERSON], [INFO] у квартиру не заселилися та в ній не проживають, за комунальні послуги [PERSON] не сплачує та не є членом її сімї. 29.10.2012 року [PERSON] померла, після чого квартира була успадкована позивачем. Тому просить визнати відповідача [PERSON] М,С. та її малолітню дочку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує, вказавши про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним, причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.02.2009 року було укладено договір № 1 найму житлового приміщення в будинку, що належить громадянину на праві особистої власності, за яким [PERSON] здала в найм відповідачу [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] на пять років, а саме з 10.02.2009 року по 10.02.2014 року. Згідно довідки ПП «ВЖРЕП № 8» від 06.08.2015 року № 1868 у квартирі [ADDRESS] з 18.02.2009 року зареєстрована відповідач [PERSON] та її малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Як убачається з акта про непроживання особи за місцем реєстрації № 53 від 04.08.2015 року, відповідач та її малолітня дочка не проживають за місцем реєстрації з червня 2014 року. [PERSON] 29.10.2012 року померла, підтвердженням чому є свідоцтво про смерть серії І-ТП № 204217, видане ВДРАЦС Житомирського МУЮ 30.10.2012 року. На підставі виданого 02.12.2013 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] і її право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2013 року. Внаслідок переходу права власності на зазначену квартиру від колишнього власника [PERSON] до позивача відповідач [PERSON] разом із малолітньою дочкою [PERSON] втратили право користування нею. Доказів укладення договору між сторонами про надання у користування вказаним житловим приміщенням відповідачу до суду не надано. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача та її дочки у даній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, у звязку з чим її права підлягають судовому захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене та

Outcome: approved