Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. В обґрунтування своїх вимог зіслалась на те, що вона, [PERSON] , 1974 року народження, є матір`ю дітей: [PERSON] , 2011 року4 народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2004 року народження. [INFO] , на час літніх канікул, вона разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхала до своєї матері - [PERSON] , [INFO] , в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області. Інші діти, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишилися у м. Львові з батьком - [PERSON] , оскільки вони відвідували школу та дитячий садок. Тимчасово знаходячись з дітьми в будинку своєї матері [PERSON] в с.Загірочко Жидачівського району, вона розпочала ремонт в сусідньому будинку, що належав її покійній бабусі. Ремонтні роботи проводив [PERSON] . 08 грудня 2011 року її, [PERSON] , викликали в Шевченківський відділ соціального захисту м. Львова. В цей час вона з дітьми тимчасово була в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області, тому залишила дітей на свою матір - [PERSON] . Також на подвір`ї залишився [PERSON] . Повернувшись додому вона помітила, що її дворічному синові [PERSON] , [INFO] , погано, а тому викликала швидку медичну допомогу. Приїхавши, медичні працівники забрали сина і повезли його в Ходорівську районну лікарню. ЇЇ дитина мала численні забої та синці. [INFO] її малолітній син [PERSON] помер у Ходорівській районній лікарні. Зазначає, що 09 грудня 2011 року. даними протоколу огляду місця події було встановлено, що тілесні ушкодження її синові [PERSON] були спричинені в житловому будинку та на подвір`ї в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області. 12 грудня 2011 року в процесі протоколу додаткового огляду місця події на подвір`ї в с. Загірочко Жидачівського району було встановлено, що [PERSON] вказав на дерев`яну палицю, якою він наносив удари її дворічному сину [PERSON] , дану палицю було вилучено з місця події. Як вона дізналася пізніше, 08 грудня 2011 року [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області, наніс її дворічному синові [PERSON] удари палкою. В цей час вона знаходилася у м. Львові. Побачивши, що дитині зле, [PERSON] самостійно не викликав швидкої медичної допомоги та нікого не попросив про допомогу. Хоча її матері, [PERSON] збрехав , що викликав швидку медичну допомогу. В даному випадку, їй повідомили, що чим раніше була викликана швидка медична допомога, то більші шанси були врятувати дитину. Зазначає також, що за фактом смерті її сина проти [PERSON] було порушено кримінальну справу №117-0303 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.389 КК України. Під час проведення досудового розслідування її, позивача [PERSON] , було визнано потерпілою, що підтверджується довідкою, виданою Жидачівським РВ ГУ МВС України у Львівській області від 30 грудня 2011 року. 13 грудня 2011 року органом опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області у неї було протиправно та з приниженням її честі і гідності відібрано п`ятеро малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вчиняючи такі дії орган опіки і піклування керувався фактом смерті її дворічного сина [PERSON] . В час відібрання вона перебувала у стані вагітності. Відібрання дітей відбувалося із застосуванням грубої фізичної сили до неї, до дітей. Дитина [PERSON] станом на 13 грудня 2011 року навіть не досягла віку одного року та не могла бути позбавлена материнської опіки. До старших дітей також була застосована фізична сила, оскільки вони противилися відібранню та хотіли бути з матір`ю. Діти були позбавлені батьків, родичів, розлучені між рідними братами, сестрами. Відібрання дітей завдало їй подвійного морального удару, страждань. 12 листопада 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення про повернення їй малолітніх дітей. 06 лютого 2012 року даними висновку судово-медичної експертизи №117/2012, встановлено, що причиною смерті її сина [PERSON] , 2009 року народження, була закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що призвело до набряку та набухання головного мозку, що підтверджується результатами судово-медичного розтину його трупа та результатами мікроскопічного дослідження кусочків внутрішніх органів. Враховуючи розвиток трупних змін та дані з медичної карти №4161 смерть дитини [PERSON] настала [INFO] о 02.40 год. Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа дитини [PERSON] тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок одноразового падіння на площину із висоти власного росту. Зазначає, що 01 жовтня 2012 року Жидачівським районним судом Львівської області у справі №1307/677/2012 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.121, ч.2 ст.389 КК України було ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 389 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років. [PERSON] не відсидів весь термін, а звільнився на рік швидше. Відповідач [PERSON] своїми злочинними діями із завдання смерті її малолітньому сину, [PERSON] , завдав їй непоправної втрати, сина уже ніколи не повернеш. Їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає в отриманні психологічної довготривалої психоемоційної травми, сильного нервового стресу. Заподіяно шкоду її здоров`ю, внаслідок чого у неї порушилась життєдіяльність, вона стала дуже ляклива, збуджена, порушений сон, їй важко зосередитись. У неї порушилась діяльність нервової системи. Усе це після пережитої травми - смерті малолітнього сина. Розмір заподіяної злочинними діями [PERSON] моральної шкоди вона оцінює у сумі 1 000 000 грн. (один мільйон гривень) Також непоправної моральної шкоди завдано її матері [PERSON] (бабусі дворічного [PERSON] ), усій їхній родині. Вина [PERSON] встановлена вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2012 року у справі №1307/677/2012. Тобто, існує причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] та завдання їй моральної шкоди. Крім цього, [PERSON] продовжує завдавати їй моральної шкоди, оскільки оббріхує її серед спільних знайомих по вул. Хорватській у м. Львові , цинічно, жорстоко звинувачуючи її, хоч згідно із вищевказаним вироком Жидачівського районного суду Львівської області він визнав свою вину у смерті її малолітнього сина. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч.2 ст.1688 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1200 ЦК України шкода відшкодовується одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. З огляду на вищевказані обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень) у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2009 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] до суду не надіслав та в підготовчі судові засідання жодного разу не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено судовий розгляд справи по суті. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 14 травня 2021 року о 14.00 год. позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились та подали заяву, з якої убачається, що вони позов підтримують, просять проводити розгляд справи без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] ні в підготовчі засідання, ні в судові засідання, які призначались неодноразово, жодного разу не з`явився, хоч про день, час і місце розгляду повідомлявся в установленому порядку. За згодою позивача [PERSON] і її представника [PERSON] та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 14 травня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які позивач [PERSON] покликається як на підставу своїх вимог, дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст. ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 08 грудня 2011 року приблизно о 16.00 год. відповідач [PERSON] , [INFO] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і знаходячись в приміщенні житлового будинку в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області, умисно наніс малолітньому синові позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , декілька ударів рукою в голову а також декілька ударів дерев`яною палицею та долонею правої руки по тілу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, яка настала [INFO] о 02.40 год. Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2012 року по справі № 1307/677/2012 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.389, ч.2 ст.121 КК України та з застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 8 років 15 днів позбавлення волі. Вирок засудженим [PERSON] не оскаржувався та набрав законної сили 08 листопада 2012 року. Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON] , позивачу [PERSON] дійсно спричинено велику моральну шкоду, яка полягає в отриманні психологічної довготривалої психоемоційної травми, сильного нервового стресу. Заподіяно шкоду її здоров`ю, внаслідок чого у неї порушилась життєдіяльність, вона стала ляклива, збуджена, порушений сон, їй важко зосередитись. У неї порушилась діяльність нервової системи тощо, яке вимагає додаткових зусиль для організації звичного способу життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення (шкоду було заподіяно діями, які причинили смерть), глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини винної особи, яка завдала моральної шкоди, і виходячи із принципу справедливості та розумності, прийшов до переконання та вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Також враховуючи те, що позивач при подачі до суду позовної заяви звільнений від сплати судового збору, а тому, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: partial