Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що 21 квітня 2008 року з [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якого відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості, при цьому підписанням даного договору позичальник надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, відповідно до умов якого він діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на такий же термін, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав кредит у встановленому договором розмірі, а відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання в зв'язку з чим станом на 16 грудня 2013 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 19 202 гривні 66 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2 171 грн. 64 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9120 гривень 42 копійки, які банк просив стягнути з відповідача (а.с. 1-2, 54-55). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено (а.с 93-96). В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 104-108). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», (а.с.16), та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг № SADМN50000021201904 (Кеш-кредит), який складається із заяви, підписаної позичальником, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, з якими його було ознайомлено, за яким останній отримав кредитний ліміт на картку [NUMBER] в сумі 3 000 гр. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою щомісячної комісії в розмірі 3,5% (а.с.8,9-12,13). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилась заборгованість за кредитом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції посилався на те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем готівкою у касі банку 3000 грн. кредитних коштів; крім того, позивач пропустив трирічний строк на звернення до суду, про сплив якого заявлено відповідачем. Висновки суду про сплив позовної давності зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові. 19 серпня 2014 року представник відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 88-89). Із матеріалів справи вбачається, що у п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Крім того, у п. 5.4 встановлено, що строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці (а.с 11 зворот). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що останнє надходження коштів у розмірі 200 грн. на картку було здійснено в січні 2009 року, а з позовом банк звернувся лише у січні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності (а.с.60-72). Посилання апелянта на те, що підписавши 21 квітня 2008 року заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що в свою чергу свідчить про домовленість між сторонами щодо збільшення строку позовної давності, є безпідставними виходячи з наступного. Пунктом 9.12 вказаних правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців із дня підписання; якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Однак, вказані правила відповідачем не підписані. Крім того, банком не надано жодного доказу про отримання відповідачем картки з новим терміном дії, що свідчило б про продовження дії договору, а пункт 9.3 вищевказаних Правил виключає можливість необмеженого строку дії карткового рахунку у разі ненадходження достатніх коштів більше 6 місяців. Виходячи із того, що банк у своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, на обставини, які свідчать про переривання строку позовної давності - не посилався, - суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. У той же час висновки суду про те, що позивачем не доведено факт видачі позичальнику кредитних коштів у сумі 3000гр., тобто факт отримання готівкою у касі банку вказаної суми, - слід виключити із рішення суду, оскільки судом встановлено, що відповідач не отримував у касі банку готівкові кошти, а отримав картку з кредитним лімітом у 3000гр.. Згідно із розділом 2 «Терміни і поняття» Умов і Правил надання банківських послуг платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів у готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором (а.с.9-12). За таких обставин рішення суду у цій частині на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні через невідповідність висновків суду обставинам справи, а вказані висновки суду - виключенню із мотивів відмови у задоволенні позову.

Outcome: partial