Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що з 1997 року по 01.11.2019 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . В даній квартирі вони мешкали разом з відповідачем однією сім`єю. В грудні 2017 року [PERSON] залишив сім`ю і добровільно виселився з квартири, забравши із собою належне йому майно. Дані обставини він підтвердив у своєму позові про розірвання шлюбу та підтверджено рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2019 року у цивільній справі № 335/1871/19 про розірвання шлюбу. Відповідач створив нову сім`ю, місце його проживання позивачу не відоме. Реєстрація відповідача [PERSON] , який без поважних причин понад рік не проживає у квартирі та в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, а тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що стане підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Позивач, його представник адвокат Басов Г.М. в судове засідання не з`явилися, звернулись із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.2000 року [PERSON] належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] , 2/3 частки даної квартири належить позивачці на підставі Договору дарування від 02.06.2006 року, реєстровий № 1229, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. (а.с.9-11). В даній квартирі [PERSON] та [PERSON] мешкали разом однією сім`єю. В грудні 2017 року [PERSON] залишив сім`ю і добровільно виселився з квартири, забравши із собою належне йому майно. На дані обставини він посилався у своєму позові про розірвання шлюбу, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2019 року у цивільній справі № 335/1871/19 про розірвання шлюбу (а.с.13). Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, витрати по утриманню житла не несе, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, тому в силу статті 405 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved