Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким уклала шлюб 06 лютого 2007 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного, виникло неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, зловживання відповідачем алкоголем, через що сторони часто не можуть знайти спільну мову стосовно подружнього життя, що й призвело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Судом ухвалено про слухання справи за відсутності сторін. Вивчивши доводи позовної заяви і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, сторони знаходяться у шлюбі з 06 лютого 2007 року (свідоцтво про шлюб І-ФП №024396, видане Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області.) Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження 1-ФП № 046720, видане Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області) та доньку [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження 1-ФП № 113317, видане Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області). Зі змісту заяви позивача видно, що сторони проживають окремо на протязі останніх шести місяців. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного, виникло неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, в сімї відсутнє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Відповідачем вказані обставини не заперечувалися. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню із залишенням після розірвання шлюбу позивачу шлюбного прізвища. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України, \~з відповідача підлягає стягненню сплачений під час звернення до суду із позовом судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн.

Outcome: approved