Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.06.2010 року, виданого [PERSON]. В уточнених позовних вимогах, позивачка просила визнати недійсним договір дарування сертифікату на право на земельну ділянку від 29.09.2000 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.06.2010 року, виданого [PERSON] (а.с. 38-40). Обгрунтовуючи вимоги, позивачка зазначила, що їй належав сертифікат на право на земельну частку (пай) від 26.06.2000 року. [PERSON] запропонував передати належну їй згідно сертифікату земельну частку (пай) в оренду на що вона погодилася. 29 вересня 2000 року відповідач привіз її до нотаріуса та під впливом обману зі сторони відповідача, вона підписала договір дарування сертифікату на право на земельну частку (пай), текст якого не читала, маючи намір укласти договір оренди. В силу свого похилого віку та безпорадного стану, вона не розуміла, який насправді документ підписувала. Про існування договору дарування вона дізналася 28 січня 2016 року в судовому засіданні. Вказаний договір був укладений під впливом тяжкої обставини, а саме хвороби та безпомічного стану, перебувала на пенсії та мала 71 рік. В судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, просили застосувати строки позовної давності. Свідок [PERSON] в своїх показаннях повідомила, що [PERSON] її рідна тітка яку вона доглядає, зі слів позивачки остання передала свій земельний пай [PERSON]. в оренду. Свідок [PERSON] в своїх показаннях повідомив, що він голова Пятигірської сільської ради, у 2001-2002 роках займався фермерським господарством, укладав з людьми договори оренди земельних ділянок, пропонував позивачці укласти договір оренди, яка повідомила, що відділа свій пай [PERSON] Свідок [PERSON] в своїх показаннях повідомила, що вона працює завідувачем складу ПСППП «Здолбунівське». [PERSON] на підставі довіреностей [PERSON]. отримувала близько 15 років зерно за оренду паю ПСППП «Здолбунівське». Зі слів позивачки остання віддала свій пай [PERSON], який є її свояком. [PERSON] завжди тримала господарство, тільки близько двох останніх років не тримає корови. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши показання свідків, матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] належав сертифікат від 26.06.2000 року на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» розміром 2,99 га, без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 28). 29 вересня 2000 року між [PERSON] (далі - даритель) та [PERSON] (далі - одарований) укладено договір дарування, за яким даритель подарувала одарованому сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий Здолбунівською районною державною адміністрацією 26.06.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3810 (а.с. 35). 10 червня 2010 року [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,49 га, на території Пятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 31), яку [PERSON] передав в оренду ПСППП «Здолбунівське». Пунктом 2\~Постанови Пленуму\~\~Верховного Суду\~\~України\~\~№ 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що\~\~відповідність чи невідповідність\~\~правочину вимогам законодавства має оцінуватися судом відповідно до законодавства, яке\~\~діяло на\~\~момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 243 ЦК України 1963 року, чинної на момент укладання договору дарування, слідує, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦК України 1963 року, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнано недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК України 1963 року, угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Показання свідка [PERSON] суд розцінює критично, оскільки вказаний свідок є зацікавленою особою та спростовується копіями довіреностей [PERSON] (а.с. 49, 50), за якими останній уповноважував [PERSON] отримувати розрахунок за оренду земельної ділянки, яка йому належить. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою в судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження, що оспорюваний договір укладений внаслідок обману відповідача та в момент укладення вона перебувала у такому стані, коли не могла розуміти значення своїх дій через похилий вік, хвороби, якій було розяснено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні вимог про визнання договору дарування недійсним слід відмовити. Оскільки, решта позовних вимог є похідними від вимог про визнанням недійсним договору дарування, то вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed