Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 жовтня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та постійні сварки, через що втрачене почуття любові, поваги у зв'язку з чим шлюбні стосунки і ведення спільного господарства припинені з лютого 2014 року. Питання проживання дитини вирішено мирним шляхом. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалами суду від 04 вересня 2014 року, 05 листопада 2014 року сторонам надавався строк для примирення у два місяці, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 05 лютого 2015 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що примирення з відповідачем не відбулося та подружні стосунки припинені з 20 лютого 2014 року, ведення спільного господарства та спільне проживання з відповідачем припинені з 05 лютого 2015 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання після відновлення провадження у справі не з'явився, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав повістю та клопотав про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що подружні стосунки припинили з позивачем 20 лютого 2014 року, проживають окремо з 05 лютого 2015 року та з цього часу спільне господарство остаточно не ведуть. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 жовтня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №512, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 5). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння на побутовому ґрунті, сварки, що стало підставою втрати почуття любові та поваги один до одного, припинення шлюбних стосунків з 20 лютого 2014 року та в подальшому до припинення ведення спільного господарства і окремого проживання з 05 лютого 2015 року. Питання розподілу спільного сумісного майна подружжя вирішуватиметься окремо, тоді як з питання проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір'ю (позивачем) сторонами узгоджено. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України належить покласти на відповідача.

Outcome: approved