Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивував тим, що 26 жовтня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 215000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 26 жовтня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 26 жовтня 2014 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 5839400 гривень боргу. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив суду, що між сторонами існували інші домовленості щодо виконання певних дій, проте вони виконані не були, тому кошти й не повернуті. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 жовтня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 215000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 26 жовтня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 26 жовтня 2014 року (а.с. 5). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики грошей від 26 жовтня 2014 року [PERSON] має повернути [PERSON] 215000 доларів США. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення боргу в сумі 215000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на день підписання позову - 13 серпня 2018 року складало 5839400 гривень. Сторона відповідача не заперечує проти стягнення боргу в зазначеному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складав 27,16 гривень за один долар США. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 5839400 гривень боргу (215000 х 27,16) = 5839400). З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 8800 гривень.

Outcome: approved