Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із указаною позовною заявою, в якій зазначив, що 14 березня 2004 року у с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно. Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є позивач, оскільки є сином спадкодавця. Інший спадкоємець по заповіту [PERSON] спадщину не прийняла і на неї не претендує. Під час оформлення спадщини зясувалось, що позивач пропустив шестимісячний строк, установлений для прийняття спадщини, у звязку із чим нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії. Причиною пропуску строку звернення у нотаріальну контору для оформлення спадщини стало те, що позивач, знаючи про заповіт його батька на користь [PERSON], вважав, що саме остання має оформити спадщину. Проте, навесні 2015 року позивач дізнався, що спадщину після смерті батька ніхто не оформив. Просить визнати, що строк для прийняття спадщини після смерті батька пропущений ним з поважних причин та визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив визнати, що строк для прийняття спадщини після смерті батька пропущений з поважних причин та визначити додатковий строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте у заяві від 31.08.2015 представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], пояснивши, що спадкодавець за життя склав заповіт на її користь, проте спадщину після смерті [PERSON] вона не прийняла і на неї не претендує. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази, що є у справі, суд установив наступні обставини. 14 березня 2004 року у с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-АМ № 230951 (а.с.7). Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є позивач, оскільки є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-УР № 675216 (а.с. 6). Згідно з довідкою виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 775 від 12.08.2015, на час смерті [PERSON] з ним ніхто не проживав (а.с.8). Спадкоємець по заповіту - [PERSON] спадщину не прийняла і на неї не претендує, що визнала у судовому засіданні третя особа, а також вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, якою підтверджується, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв (а.с. 18). Постановою нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] від 12.08.2015 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстави пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 11). Судом установлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки, знаючи про заповіт його батька на користь [PERSON], вважав, що саме остання має оформити спадщину. Проте, лише навесні 2015 року позивач дізнався, що спадщину після смерті батька ніхто не оформив. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1 та 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає поважною та обґрунтованою причину пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька, з огляду на це, на переконання суду, позивачу слід визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці, який слід відраховувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Отже, позов належить задовольнити повністю.

Outcome: approved