Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року син позивача [PERSON] помер. Колишня дружина [PERSON] й відповідно невістка [PERSON] - [PERSON] залишилася зареєстрованою за вказаною вище адресою місцезнаходження належного позивачеві будинку. Однак після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відповідач [PERSON], залишивши малолітнього сина [PERSON], [INFO], покинула будинок та виїхала в невідомому напрямку. Місце перебування відповідача на даний час невідоме. З 2013 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, її речі у будинку відсутні. Реєстрація перешкоджає [PERSON] у реалізації її права власності на вищевказане нерухоме майно, у зв'язку з чим остання звернулася до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали аналогічні викладеному пояснення, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомлені. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,09 га, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18435691 від 28 лютого 2014 року (а.с. 7-8). З копії довідки № 233 від 11 лютого 2015 року та довідки № 90 від 18 січня 2016 року, які видані Требухівською сільською радою Броварського району Київської області, вбачається, що власником домоволодіння [ADDRESS] є позивач [PERSON]. Згідно із наведеними вище довідками Требухівської сільської ради Броварського району Київської області у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], крім позивача також зареєстровані: [PERSON] (чоловік позивача), [INFO]; [PERSON] (дочка позивача), [INFO]; [PERSON] (онук позивача, який не зареєстрований, але проживає), [INFO]; [PERSON], [INFO] (сестра позивача); та відповідач [PERSON] (невістка позивача, яка зареєстрована, але не проживає з 2013 року), [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року помер син позивача [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області (а.с. 9). Судом також з'ясовано, що після смерті [PERSON] відповідач [PERSON], яка є його колишнього дружиною, за адресою: [ADDRESS], залишилася зареєстрованою, але фактично не проживає. За місцем реєстрації відповідач не з'являється, позивач [PERSON] та [PERSON] здійснюють догляд свого малолітнього онука [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються копією характеристики № 234, виданої 11 лютого 2015 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області (а.с. 10); копією акта обстеження житлово-побутових умов, що складений депутатом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області Васильєвим Я.В. (а.с. 6); та копією акта обстеження житлово-побутових умов від 17 січня 2016 року, складеного депутатом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області Васильєвим Я.В. Той факт, що відповідач [PERSON] дійсно за місцем реєстрації не проживає й не з'являється також підтвердили й допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В. ч. 2 п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року закріплено положення, згідно якого при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] дійсно більше одного року не проживає у спірному житловому будинку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами й допитаними у судовому засіданні свідками, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення у будинку [ADDRESS] є обґрунтованими й підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved