Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому вказувала на те, що 17.09.2010 року [PERSON] отримав в борг грошові кошти в розмірі 79 500 грн. від її чоловіка [PERSON] Факт отримання грошових коштів підтверджується договором позики від 17.09.2010 року, посвідченим нотаріально. Згідно цього договору відповідач зобов'язався повернути цю суму боргу до 17.10.2010 року. [INFO] року чоловік позивачки - [PERSON] помер. Відповідач у добровільному порядку не повернув грошових коштів, а тому вона як спадкоємець заявила вимогу про стягнення із відповідача вказаної суми боргу із врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, а всього на загальну суму 91110,87 гривень. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про стягнення боргу. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що 17.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий нотаріально посвідчений договір позики, на суму 79 500 грн., що на той час було еквівалентно 10 000 доларів США, зі строком повернення до 17.10.2010 року. Зазначений договір був підписаний зі сторони позикодавця позивачем [PERSON], яка діяла за довіреністю від 18.01.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського МНО Назарчук О.М., за реєстровим номером 64, від імені [PERSON] /а.с.7/. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Доказів прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] суду не надано, так само, як і не надано оригіналу договору позики, який свідчив би про неповернення відповідачем грошей, згідно з умовами договору, визначеним в п.4. Суд посилаючись на вимоги ст.ст.625,1049 ЦК України зазначив, що із позивач із досудовою вимогою до відповідача не зверталась, тобто фактично спір між сторонами ще не виник, майнове право позивача не порушено, крім того позивачкою не доведено належність саме їй права вимоги за укладеним договором позики між померлим [PERSON] та відповідачем [PERSON] Вказуючи на відсутність спору між сторонами, суд у задоволенні позову відмовив у повному обсязі. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та встановленим обставинам у справі. Відмовляючи у задоволенні позову суд порушив умови проведення заочного розгляду справи, передбачені ст.ст.224,225 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст.74-76, ч.1 ст.158 ЦПК України. Також судом не виконані вимоги ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному та повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із договору позики від 17.09.2010 року відповідач взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 79 500 гривень, та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 17 жовтня 2010 року, відповідно до п.4 договору (а.с.7). Цей договір від імені позичальника укладався позивачкою по довіреності, та був посвідчений нотаріально, що не суперечить вимогам ст.1047 ЦК України. Відповідно до п.8 договору у разі невиконання позичальником зобов'язання по поверненню грошей у передбачені договором строки, позикодавець вправі пред'явити цей договір до стягнення у примусовому порядку. Відповідач не заявляв вимог про спростування вказаного договору чи окремих його умов. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті позивачка прийняла спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 29.08.2012 року, в зв'язку із чим набула право вимоги повернення боргу, відповідно до приписів ст.ст.1216,1218 ЦК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивачем порушено умови договору позики, в тому числі і пункту 4 цього договору. В суді апеляційної інстанції представником позивачки надано оригінал договору позики, який відповідає наявній у справі копії. Оскільки відсутні докази, які б спростовували договір позики чи його безгрошовість, а тому наявні підстави для задоволення позову відповідно до вимог ст.ст.1046,1047,1048,1049,1216,1218 ЦК України. Із відповідача підлягає стягненню сума боргу - 79 500 гривень. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнення суми боргу необхідно провести із врахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції. В межах заявлених позовних вимог розмір 3% процентів річних за період із 18 жовтня 2010 року до 07 серпня 2013 року, тобто за 1025 днів - складає 7079,37 гривень. А сума індексу інфляції складає 4531,5 гривень, оскільки сукупний індекс інфляції за цей період становив - 1,057. Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача і судові витрати у розмірі 911,12 гривень. Таким чином, наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України, та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Outcome: partial