Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася з позовом в якому просила зменшення суми пені, комісії за кредитним договором та встановлення іншого порядку сплати суми кредиту. Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені. Не погоджуючись з заочним рішенням ПАТ «Платинум Банк» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним даним та обставинам справи, що призвели до неправильного застосування норм матеріального права. Судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи Судом не взяті до уваги при ухваленні заочного рішення імперативні приписи зміни зобов'язання, які викладені в ст.ст. 651,652 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності заробітку позивача, неможливість протягом тривалого часу влаштуватися на роботу, перебування на утриманні малолітньої дитини, що вважав істотними обставинами для виконання зобов'язання та для зменшення суми пені та комісії за кредитним договором. З таким висновком суду погодитися неможна, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» 18 серпня 2014 року був укладений кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунок) [NUMBER] (Оптимальний з перенесенням платежу). Сума наданого кредиту складає 39057 грн. 59 коп. строк кредитування - 78 платіжних періодів; фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,0001 % річних; комісія за надання кредиту - 0,00 грн.; комісія за обслуговування кредиту - 547,00 грн. За договором [NUMBER] від 18.08.2014, станом на 22.07.2015, позивачка відповідно до розрахунку має заборгованість у розмірі 41182 грн. 93 коп., з них: 1783,34 гривень - пеня; 885,00 гривень - комісія; 38514,59 гривень - тіло кредиту. 1 липня 2015 [PERSON] письмово зверталася до відповідача з проханням переглянути розмір заборгованості і надати можливість сплатити основну частину боргу (тіло кредиту), розбивши строки виплат на певний період часу в рівних частках, але їй було відмовлено (а.с. 14). Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику у тимчасове платне користування з цільовим використанням на поточні потреби Кредит, а Позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі. Таким чином, за вищезазначеним Кредитним договором Позичальник отримав від Банку кошти, які згідно п.2.1. Кредитного договору були надані шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.. Згідно п. 1.2. Кредитного договору , Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: а) сума кредиту - 39057.59 (тридцять дев'ять тисяч п'ятдесят сім! грн. 59 коп.; б) строк кредитування - 78 платіжних періоди; в) фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,0001% річних; г) комісія за надання кредиту - 00,00 грн., д) комісія за обслуговування кредиту - 547 (п'ятсот сорок сім) грн. 00 коп.; е) цільове призначення - поточні потреби; ж) дата повернення кредиту - 09.02.2021 року. До підписання Кредитного договору Позичальнику було надано всю інформацію, яка передбачена ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р. в письмовому вигляді про що Позичальник поставив свій підпис в Заяві/Анкеті та зазначив, що «Підписанням цієї заяви/анкети я підтверджую, що з умовами кредитування, наявними формами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуги страхування тощо), ознайомлений і ця інформація надана мені в письмовій формі.» Отже, посилання Позивача та суду на нібито порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р. спростовується долученими до справи доказами, що підтверджують факт ознайомлення Позичальника з умовами Кредитування та страхування до моменту укладання Кредитних договорів. Згідно ст. 652 ЦК України може бути змінено кредитний договір із істотною зміною обставин. При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, «коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні. Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане. Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно довести наявність однієї з двох наступних умов: 1) розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до ст.ст. 10, 15, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених, статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довела наявність умов за наявності яких кредитний договір може бути змінено. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Отже, суд помилково вважав доведеним наявність істотних умов для зміни кредитного договору і тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed