Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У січні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що 08.06.2004 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира за адресою: вул. Молодіжна, буд. 4. кв. 13, в с. Пришиб, Кременчуцького району Полтавської області, та земельний пай на території Пришибської сільської ради. За життя [PERSON] було складено заповіт згідно якого вона заповіла квартиру позивачу, а земельний пай відповідачам [PERSON] та [PERSON] Таким чином, спадкоємцями за заповітом визначено трьох осіб, але жоден не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали окремо від спадкодавця. Позивач проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю, вели спільне господарство, та займалась її доглядом та піклуванням тощо за адресою: провулок Яблуневий, буд. 1, с. Солониця, Козельщинського району, тому не повинна була подавати заяву про прийняття спадщини, а з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась [PERSON] звернулась до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, але їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з багатьох причин серед яких відсутність документів, які належним чином підтверджують факт проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду. Складнощі в оформленні спадщини та отриманні свідоцтва про право на спадщину обумовлені ще й наступними обставинами. По перше, оскільки визначені в заповіті спадкоємці на земельний пай не прийняли спадщину, тому земельний пай спадкують спадкоємці за законом. У відповідності до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом мали б бути: позивач - [PERSON] - донька спадкодавця; чоловік спадкодавця , [PERSON], але він помер 04.08.1967 року; син спадкодавця - [PERSON], але він помер 07.10.1988 року. У брата позивача - [PERSON] народилось двоє синів: [PERSON] відповідач по справі та [PERSON], який помер 01.07.2007 року. Таким чином, з урахуванням вимог ст.1261 та ч.1 ст.1266 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом мали б бути: позивач [PERSON] - донька спадкодавця; [PERSON] - онук спадкодавця; [PERSON] - онук спадкодавця, але [PERSON] не прийняв спадщину, [PERSON] помер, тому єдиний спадкоємець за законом на земельний пай є позивач [PERSON], оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом і прийняла спадщину. По друге, на день смерті спадкодавця не зберігся державний акт на право власності на земельну ділянку, тому визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за можливо вирішити лише в судовому порядку. По третє, квартира, яка входить до складу спадщини, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] матері позивача та [PERSON] бабусі позивача, без виділення часток, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1996 року. 26.06.1996 року [PERSON] померла і єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, була її донька [PERSON] [PERSON] оформила спадщину після померлої [PERSON] та отримала відповідне свідоцтво лише тільки на грошові заощадження, що знаходились на рахунках «Ощадбанку», свідоцтво про право на спадщину на квартиру не оформлювалось, оскільки не було виділено частки співвласників та втрачено оригінал свідоцтва. Таким чином, оскільки обидва співвласника спадкодавця померли, їх частки в праві власності за їх життя не виділялись, [PERSON] не оформила належним чином спадщину на квартиру після померлої [PERSON], позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі вищевикладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 08.06.2004 року, однією сім'єю з квітня 2003 року по 08.06.2004 року включно. Визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,7 кв.м., яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], померлій 08.06.2004 року, та [PERSON], померлій 26.06.1996 року. Визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку розташовану на території Пришибської сільської ради, Кременчуцького району, Полтавської області, яка належала на праві власності [PERSON], померлій 08.06.2004 року. Крім цього, 31.01.2017 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON], надійшло заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити позивачу в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що померла 08.06.2004 р. [PERSON], яка була матір'ю позивача по справі, за життя склала заповіт, згідно якого квартира [ADDRESS] та все майно заповідала дочці, земельна ділянка заповідалася онукам: [PERSON] та [PERSON] Після відкриття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся в нотаріальною із заявою про прийняття спадщини. Також ніхто із спадкоємців не вступив у фактичне користування та управління спадковим майном. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має права прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, ніхто із спадкоємців ні в порядку спадкування за заповітом, ні в порядку спадкування за законом не виконав вимоги законодавства про подання у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини та не прийняв спадщину у фактичне користування. Посилання позивача по справі на норми ч. З ст. 1268 ЦК України не мають під собою підстав, оскільки, згідно [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем можливо якщо в паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Натомість, позивач по справі мала постійне місце проживання та реєстрації в с. Солониця Козельщанського р-ну Полтавської області. Статтею 256 ЦК України встановлюється позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність у три роки. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як доказ по справі, позивач надає постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій зазначено, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки не подано у встановлений термін заяву про прийняття спадщини та не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Хоча з часу відкриття спадщини після померлої матері пройшло 12 років, подаючи до суду позов про визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири та земельної ділянки, позивач по справі не надає доказів про фактичне прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння ним, не прохає суд надати додатковий строк для прийняття спадщини, не надає доказів, що підтверджують поважність пропуску строку на прийняття спадщини, не просить поновити строк для звернення до суду з питань визнання права власності на спадкове майно. Крім цього, 28 березня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] на адресу суду надіслала заяву про зменшення позовних вимог, в яких просила: Встановити факт постійного проживання [PERSON], 01.01.1962р.н., уродженки [INFO], разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 08.06.2004р., з квітня 2003 року по 08.06.2004р. включно, тобто на час відкриття спадщини. В іншій частині позовні вимоги залишити без розгляду у звязку із зменшенням позовних вимог. Вирішити питання розподілу та повернення судового збору у відповідності до вимог законодавства. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. 30.03.2017 року від представника відповідача на адресу суду надійшло пояснення на заяву про зменшення позовних вимог, в яких просила відмовити позивачу в уточнених позовних вимогах, та розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що уточнена позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджується наявними доказами у справі та поясненнями свідків, що 08.06.2004 року померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 263209, видане 09 червня 2004 року Пришибською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Факт спорідненості підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії V-II-УР № 0842520, видане 24 січня 1962 року Пришибською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. [PERSON] під час укладання шлюбу отримала прізвище «Погорєла», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 498878, видане 11 грудня 1982 року Новогалещинською сільською радою Полтавської області. Позивач проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю, вели спільне господарство, та займалась її доглядом та піклуванням, тощо, за адресою: провулок Яблуневий, буд. 1, с. Солониця, Козельщинського району. Факт проживання однією сімєю підтверджується довідкою виконавчого комітету Солоницької сільської ради Козельщанського району Полтавської області № 856 від 25.11.2015 року, згідно якої, [PERSON] та її донька [PERSON], дійсно проживали разом за місцем мешкання останньої. [PERSON] проводила догляд за своєю хворою матірю [PERSON], яка померла 08.06.2004 року та поховала її. Також, факт проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні відповідач [PERSON] та свідки: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Таким чином зібрані по справі докази в сукупності та їх належна оцінка дають підстави для задоволення\~уточнених позовних вимог [PERSON] в частині встановлення юридичного факту проживання однією сімєю з [PERSON]. З доводами відповідача [PERSON] про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини суд погодитись не може виходячи з наступного. Дійсно після відкриття спадщини [PERSON] ніхто із спадкоємців у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Але позивач просить суд не поновити строк для прийняття спадщини, а лише встановлення юридичного факту проживання однією сімєю з [PERSON] на час її смерті. Статтею 256 ЦК України встановлюється позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність у три роки. Позивач вважала, що оскільки вона проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю, вони вели спільне господарство, та займалась її доглядом та піклуванням, тому не повинна була звертатись до нотаріуса в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України. При цьому її права до винесення постанови нотаріусом про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.06.2016 року жодним чином не порушувались, а з цього часу строк позовної давності не сплинув. Згідно з ч.3 ст. 80 ЦПК України, у разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Оскільки 28 березня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] на адресу суду надіслала заяву про зменшення позовних вимог, в якій виключила вимогу про визнання права власності в порядку спадкування, тому позивачу необхідно повернути суму сплаченого судового збору за дану вимогу в сумі 551 гривні 21 копійки.

Outcome: approved