Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом відповідача про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги до суду мотивував тим, що відповідач не піклується про сина, не приділяє уваги його вихованню, а тому просив визначити місце проживання сина з ним за адресою: [ADDRESS], та посилаючись на те, що син перебуває на його утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 16.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала нотаріально посвідчену заяву, в якій прохає справу розглянути у її відсутність, позов визнає повністю. Суд заслухавши позивача, думку адвоката, оцінивши надані докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН про права дитини Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 14.01.2014 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з довідки Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 902/02-26 від 11.12.2014 року позивач [PERSON] проживає в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним зареєстрований і проживає малолітній син [PERSON], та зареєстрована відповідач по справі. (а.с. 7). З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідки Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області вбачається, що позивач [PERSON] є підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 8, 9). Згідно відомостей, що характеризують позивача [PERSON], він на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 10, 11). За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку щодо доцільності проживання дитини саме з батьком. Суд також враховує думку матері дитини - відповідача по справі, яка проти позову не заперечує. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані особисто утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторонами не надано суду доказів про досягнення згоди про добровільну сплату аліментів. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі викладеного і

Outcome: approved