Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерціний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18482 гривні 17 копійок та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між банком та [PERSON] 22 квітня 2008 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови договору. Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2011 року з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 17694 гривні 91 копійка, тому станом на час подачі уточненого позову відповідач має заборгованість за кредитним договором, що за вирахуванням суми, стягнутої рішенням суду становить суму позовних вимог, у тому числі: 16768 гривень 88 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 357 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф фіксована частина, 856 гривень 29 копійок - штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що з відповідачем був укладений договір про видачу кредиту в розмірі 7000 гривень на кредитну картку, що підтверджується копією заяви. Укладаючи зазначений договір, відповідач погодився, що він укладається на термін до повного погашення боргу або до подачі заявки про припинення дії кредитної картки. Однак відповідач заяви про припинення дії кредитної картки не подавав, борг не повернув, а тому на залишок боргу нараховуються відсотки, пені та штрафи. Чи попереднє рішення суду про стягнення боргу зверталося до виконання йому не відомо. Відповідач про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не з»являвся неодноразово, причини неявки невідомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. 22 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який встановлений у два роки, що підтверджується копією заяви позивача (а. с. 12) та копією витягу з умов і правил надання банківських послуг (а. с.14-19). Зобов'язання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а. с. 8-10, 35-36). З позивача у судовому порядку стягнуто заборгованість за даним кредитним договором у сумі 17694 гривні 91 копійку, у тому числі повністю тіло кредиту у розмірі 7000 гривень та відсотки за користування кредитом, пені, штрафи, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2011 року (а. с. 7). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з даною позовною заявою про захист свого порушеного права 11 травня 2016 року. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до змісту ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 названого кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За змістом ст. 261 цього ж кодексу, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Останній щомісячний платіж на погашення заборгованості за кредитом був внесений позичальником у травні 2008 року. Термін дії картки - два роки, тобто він закінчився 22 квітня 2010 року, що підтверджується копією заяви відповідача на отримання банківських послуг (а. с. 12 зворот). За рішенням Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2011 року з відповідача повністю стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, зокрема повністю основний борг та відсотки. Отже, зважаючи на те, що основний борг та відсотки за даним кредитом стягнуті за рішенням суду, термін дії договору закінчився, то у банку відсутні підстави для продовження нарахування відсотків за даним договором. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків, що нараховані поза межами дії договору, є безпідставними. Крім того, слід зазначити, що позов заявлено поза межами строку позовної давності. У п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у справі.

Outcome: dismissed