Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконкому Вознесенської міської ради про визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки в порядку спадкування. У жовтні 2019 року позивачка [PERSON] надала суду уточнений позов до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку земельної ділянки в порядку спадкування в якому вказувала, що [INFO] помер її син - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , а також Ѕ частка земельної ділянки площею 600 кв.м., розташованої за цією ж адресою, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку житлового будинку. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав щодо земельної ділянки у зв`язку з наявністю між спадкоємцями спору щодо розміру їх часток у спадщині. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила в судовому порядку визнати за нею право власності на ј частку спірної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року первісного відповідача - виконком Вознесенської міської ради замінено на належного - [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, встановлено, що [INFO] помер син позивачки та чоловік відповідачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , а також Ѕ частка земельної ділянки площею 600 кв.м., розташованої за цією ж адресою, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Сторони є спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку житлового будинку. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав щодо ділянки у зв`язку з наявністю між спадкоємцями спору щодо розміру їх часток у спадщині. Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Факт належності спадкодавцю спірного майна повністю підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 квітня 2008 року, згідно якого [PERSON] за життя набув у власність земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану по [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Оскільки спірна земельна ділянка була набута спадкодавцем в період перебування у шлюбі з [PERSON] , а тому, з врахуванням вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належної йому Ѕ частки цього майна. Відповідно до роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та в п. 22-1 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, незалежно від змісту заповіту. За такими ж правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку. Судом встановлено, що сторони, як спадкоємці за законом, належним чином прийняли спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обов`язкову частку, судом не виявлено. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка, як спадкоємець, має право на ј частку земельної ділянки, проте не має іншої можливості оформити свої права на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved