Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що 03.04.2018 року суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя розглянуто заяву [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, їх сина, [PERSON] . Суддею було вирішено видати судовий наказ № 333/1639/18 від 03.04.2018 р. про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу ) пенсії, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2018р. до 27.07.2030 р. 04.05.2018 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2018р. ВП № 56306017 з примусового виконання судового наказу. Відповідно до винесеної постанови виконавчої служби станом на сьогоднішній день з заробітної плати позивача стягуються аліменти, не зважаючи на те що дитина постійно проживає з ним та зареєстрована за його місцем проживання. Крім того, син позивача не дивлячись на свій вік постійно приходив до нього і просив щоб [PERSON] його забрав на постійне проживання до себе. Тому на початку липня місяця 2018 року за домовленістю із відповідачем та за бажанням дитини, він повністю перейшов проживати до батька [PERSON] та по теперішній час знаходиться на його утриманні. Відповідач, не заперечувала проти того, що дитина постійно знаходилася у позивача та проживала з ним. За домовленістю з відповідачем вона повинна була написати заяву про звільнення [PERSON] від сплати аліментів у зв`язку з тим, що дитина повністю перейшла до нього жити і знаходиться на його забезпеченні, але потім з невідомих йому причин відмовилась писати, так як аліменти на дитину вона отримує, а витрачає на себе отримані кошти. На підтвердження цієї обставини, позивачем [PERSON] було витребувано довідку його реєстрації з місця реєстрації та постійного проживання. Також позивачем надано довідку про постійне місце проживання його сина з ним. З 2018 року син позивача, [PERSON] , проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Будинок в якому вони проживають з сином належить позивачу на праві власності на підставі копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. В положенні ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров*я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннямист.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином враховуючи вищевказані норми Сімейного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з тим що сімейний стан суттєво змінився, дитина проживає з позивачем [PERSON] , то відповідач втратила право на отримання аліментів, бо на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а тому позивач просить суд звільнити його, [PERSON] , від стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, спільного сина, [PERSON] , що призначені відповідно до судового наказу № 333/1639/18 від 03.04.2018р про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу ) пенсії, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2018р. до 27.07.2030 р. Просить суд стягнути з відповідача судовий збір згідно наданої квитанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 10.05.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з*явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*вилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.02.2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 9). 03.04.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ по справі № 333/1639/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу ) пенсії, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.04.2018р. та до 27.07.2030 р. 04.05.2018 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2018р. ВП № 56306017 з примусового виконання судового наказу. Відповідно до винесеної постанови виконавчої служби станом на сьогоднішній день з заробітної плати позивача утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , що підтверджується довідкою про доходи [PERSON] (а.с. 11). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] з [INFO] зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] , та повністю знаходиться на його утриманні, що не заперечується відповідачем [PERSON] Вказана обставина також підтверджується: -довідкою спеціаліста 1 категорії ВРФО Шевченко О.Ю. про реєстрацію місця проживання особи № 04-2615-1397 від 30.01.2019 року (а.с. 12); -довідкою Голови квартального комітету № 64 Губенко Н . (а.с. 13). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина мешкає з батьком. На підставі вищевикладеного, позов про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина слід задовольнити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved