Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

у Радивилівський районний суд Рівненської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Радивилівський районний сектор Управління державної міграційної служби України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок №11 по вул. Ювілейній в с. Довгалівка, Радивилівського району, Рівненської області. В даному будинку, зареєстрований відповідач [PERSON], який в житловому будинку фактично не проживає близько 5 років. Оскільки останній не проживає у вказаному житловому будинку близько 5 років, просить позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщеням по вул.Ювілейній, 11, в с. Довгалівка, Радивилівського району, Рівненської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, відзиву на позов не направляв. Представник третьої особи на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку). Ухвалою суду від 11.10.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивачки. Пояснила, що [PERSON] проживав з матір'ю позивачки, а після смерті останьої поїхав на роботу і з того часу перестав приїжджати. Свідок засвідчила, що [PERSON] приблизно п'ять років не проживає у господарстві [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачки. Свідок засвідчив той факт, що [PERSON] близько п'яти за місцем проживання відсутній. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2003 року (а.с. 5), вбачається, що житловий будинок №11 по вул. Ювілейна в с. Довгалівка, Радивилівського району, Рівненської області належить [PERSON] Згідно актів складених 15.01.2016 р., 17.06.2016 та 28.10.2016 року (а.с. 6, 7, 8), встановлено факт відсутності та не проживання [PERSON] за адресою вул. Ювілейна, 11, с.Довгалівка Радиалівського району, Рівненської області. Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у житлових правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати особу такою, що втратила право на користування житловим будинком, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно ст.41\~Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.\~391\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.\~214\~ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] зареєстровані та проживали в [INFO]. Як вбачається із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання. Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідач [PERSON] як наймач жилого приміщення в приватному будинку, втратив право на його користування, у зв'язку з відсутністю за місцем постійного проживання понад два роки без поважних причин. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №90 дата здійснення операції 05.12.2016 р. 12:03:58, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Рівненській області, р/р отримувача: 31215206700361, МФО банку: 833017, ЗКПО: 37929592, позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого судового збору, що становить 551,20 грн.

Outcome: approved