Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив звільнити з-під арешту, накладеного 10.04.2015 року старшим державним виконавцем Грековим А.В. Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні ВП №47092059, нерухоме майно, належне на праві власності відповідачу, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 43,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» прав іпотекодержателя щодо трикімнатної квартири, загальною площею 43,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 08 червня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHDGK00000043, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 35400,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 08.06.2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №DNHDGK00000043, згідно якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 43,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. 10.04.2015 року за заявою стягувача, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №47092059 з примусового виконання виконавчого листа №203/8736/13 виданого 20.02.2015 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 28949,04 грн. та накладено арешт на все майно боржника. У звязку з чим, банк як заставодержатель вимушений звернутись до суду з позовною заявою про звільнення заставленого майна з-під арешту. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. Представник третьої особи Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHDGK00000043, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 35400,00 доларів США (а.с.38-41). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 08.06.2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №DNHDGK00000043, згідно якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 43,90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.42-45). 10.04.2015 року за заявою стягувача, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №47092059 з примусового виконання виконавчого листа №203/8736/13 виданого 20.02.2015 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 28949,04 грн. та накладено арешт на все майно боржника (а.с.34-35, 36-37, 9-10, 46-52). Встановлено, що позовні вимоги банку про зняття арешту з заставного майна обгрунтовані наявністю заборгованості за кредитним договором та посиланням на норми ст.ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим, державна виконавча служба, на думку банку, не має правових підстав для звернення стягнення на користь інших стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до цієї норми банк, що є заставодержателем майна, на яке державним виконавцем накладено арешт для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, має право предявити позов до цих стягувачів про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, державним виконавцем накладено арешт на заставлене майно не для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, а для задоволення вимог банку за виконавчим листом про стягнення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, право банку на заставлене майно ніким не порушене. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України та ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звернувшись до суду з позовом до боржника [PERSON], банк в позовній заяві не зазначив, яким чином та які його права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані вказаним ним відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доказів щодо порушення його прав, свобод чи інтересів саме відповідачем суду не надано. Судовому захисту підлягають порушені права. Позивач не надав суду доказів того, що його права порушені накладенням арешту на заставлене майно в його (позивача) інтересах. За змістом ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» банк має право на захист свого права заставодержателя шляхом подання позову про зняття арешту із заставленого майна у разі накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Отже правові підстави, передбачені ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», не є підставою для задоволення позовних вимог банку. Відсутні підстави і для застосування ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки банк не є власником спірного майна і його вимоги про зняття арешту обгрунтовані не вимогою про визнання права власності на це майно, а знаходженням цього майна в заставі у банку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed