Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11363785000 від 24 червня 2008 року в розмірі 2 314 322 грн. 30 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, переданого в іпотеку за іпотечним договором (нерухомого майна) № 87924 від 24 червня 2008 року, а саме на квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,3 кв.м. та житловою площею 19,7 кв.м., що належить [PERSON] на праві власності, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також позивач просив судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року, та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11363785000, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 107 100 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 519 402 грн. 87 коп., а відповідач зобов'язувалася прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) не пізніше 24 червня 2022 року або достроково зі сплатою 14 % річних за користування кредитом. Додатковою угодою до Договору про надання споживчого кредиту № 11363785000 від 24 червня 2008 року змінено номер договору на № 11363785001. У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором від 24 червня 2008 року [PERSON] передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки № 3603 від 24 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 24 червня 2008 року за № 2980380. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON], яке виникло з договору про надання споживчого кредиту № 11363785000 від 24 червня 2008 року та іпотечного договору (нерухомого майна) № 87924 від 24 червня 2008 року у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Проте, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 11363785000 (№ 11363785001) від 24 червня 2008 року, у зв'язку з чим станом на 08 липня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 2 314 322 грн. 30 коп., що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивача Муха П.В. не з'явився, до початку слухання справи по суті подав заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Від представника Укрдержреєстру Багнюка Р.С. надійшов лист, в якому останній просив вирішити справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права й слухати справу без участь представника Укрдержреєстру. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року, та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11363785000 від 24 червня 2008 року, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 107 100 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 519 402 грн. 87 коп., а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі (а.с. 12-18). Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 24 червня 2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14, 00 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору (п. 1.3.1. Договору про надання споживчого кредиту). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором [PERSON], на підставі укладеного 24 червня 2008 року з АКІБ «УкрСиббанк» іпотечного договору (нерухомого майна) № 87924, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-договору предмету іпотеки № 3603 від 24 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 24 червня 2008 року за № 2980380 (а.с. 25-29). З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2008 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та [PERSON] набула права власності на зазначену вище спірну квартиру (а.с. 41-42). Судом також з'ясовано, що [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої договірні зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 08 липня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 2 314 322 грн. 30 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 105 185 дол. США 71 цент, що згідно курсу НБУ (100 дол. США еквівалентно 1178.4505 грн.) складає 1 239 561 грн. 53 коп.; заборгованості за відсотками - 91 201 дол. США 18 центів, що згідно курсу НБУ (100 дол. США еквівалентно 1178.4505 грн.) складає - 1 074 760 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 30). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Так, 08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11363785000 від 24 червня 2008 року та іпотечного договору № 87924 (нерухомого майна) від 24 червня 2008 року у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Про вказані обставини свідчить копія договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та копія акту прийому-передачі документації від 25 квітня 2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (а.с.51-55). Відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи видно, що 11 грудня 2013 року на адресу відповідача ПАТ «Дельта Банк» направляло повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні на ПАТ «Дельта Банк» та про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації, в якому зобов'язувало відповідача виконати порушене зобов'язання щодо сплати боргу у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням всіх штрафних санкцій у тридцятиденний строк або на виконання ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя разом з усією правовстановлюючої документацією, ключами та технічним паспортом або оформити та передати довіреність на право здійснювати іпотекодержателем продаж предмету іпотеки у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та довіреність на право отримати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку про склад сім'ї і дублікат правовстановлюючого документу (а.с. 43- 44, 48-50). Проте жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості чи виконання інших вимог ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] не вчинила. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. ст. 610, 612 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Ст. ст. 575, 589 ЦК України закріплено, що іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.1. іпотечного договору від 24 червня 2008 року у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за договором іпотеки або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за даним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на премет іпотеки в порядку, передбаченому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У ст. 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Зі змісту ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаної норми процесуального права, факт використання нерухомого майна, а саме предмету іпотеку, як місця постійного проживання відповідача та факт відсутності у нього іншого нерухомого житлового майна підлягає доказуванню саме стороною відповідача. З матеріалів справи видно, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 110). Крім того, ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що даний нормативно-правовий акт набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З огляду на викладене, даний закон має тимчасовий характер. Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи те, що у процесі розгляду справи було встановлено факт порушення відповідачем умов кредитного договору, й ту обставину, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а також те, що доказів на підтвердження того, що спірна квартира є єдиним нерухомим житловим майном, яке перебуває у власності відповідача, суду не надано й судом не встановлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування обмежень, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та обґрунтованість вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на належну відповідачу квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved