Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У серпні 2014 р. позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні його права користування та розпорядження належною її на праві власності квартирою, шляхом визнання [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстрації за вказаною адресою. В судове засідання позивач подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON]. в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 24 січня 2013 року в м. Харкові було укладено Договір купівлі - продажу між [PERSON], діючої від імені [PERSON], за його довіреністю з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони про наступне: Продавець передав, а Покупець прийняв у квартиру [ADDRESS] у власність./ а.с. 7/ Квартира однокімнатна загальною площею 32,4 м.кв.. Договір підписано у присутності приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Пунктом №13 Договору купівлі продажу визначено, що «продавець» зобов'язується знятися з реєстраційного обліку та що особи, які знаходяться на реєстраційному обліку також знімуться з реєстраційного обліку із адреси зазначеної квартири та звільнити квартиру і передати ключі від неї до 01.04.2013 року, що вважатиметься фактичною передачею квартири. Квартира фактично звільнена, позивачу передали ключі від квартири та технічну документацію, вона вселилася в квартиру і мешкає в ній постійно, що підтверджується актом та довідкою КП «Жилкомсервіс» дільниця №16./ а.с4/ Право власності за квартиру зареєстровано за позивачем, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 2517963101./ а.с.8/ До теперішнього часу продавець квартир [PERSON] не знявся з реєстрації, в зв'язку з чим позивач вимушена змушена сплачувати за нього, як особи зареєстрованої у житловому приміщенні, всі комунальні послуги. В належній позивачу квартирі [PERSON] не проживає, належного йому майна в квартирі немає що підтверджується актом складеним від 14.07.2014 року. Таким чином з часу придбання квартири, тобто з січня 2013 року по теперішній час, відповідач [PERSON] в спірну квартиру не вселявся і не проживав, не сплачував за комунальні послуги, належного йому майна в квартирі немає. Відповідно положень ст.. 391 ЦК України власник маг право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтями 71, 163 ЖК України визначено, що за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, в разі спору - судом. Відсутність відповідача у житловому приміщенні в квартирі по [ADDRESS] понад один рік 6 місяців не визвано поважними причинами. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування спірною квартирою, як особа, що не проживає без поважних причин строком більше ніж шість місяців, що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved