Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] успадкував зазначену квартиру після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заповіту від 15 листопада 1993 року. Він набув права на квартиру шляхом прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично став проживати в ній після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] належним чином не оформив за собою право власності на квартиру. У листопаді 2019 року вона звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою державного нотаріуса від 26 листопада 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Окрім неї спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є відповідач, яка є її бабусею. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, покази свідка, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заповіту від 15 листопада 1993 року (а.с. 13). [PERSON] зазначена квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 серпня 1993 року (а.с. 12). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 69). Постановою державного нотаріусу П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 26 листопада 2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 94-95). У матеріалах спадкової справи № 555/2019 до майна померлого [PERSON] міститься інформаційна довідка КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 липня 2019 року, з якої вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 серпня 1993 року (а.с. 90). З позову вбачається, що [PERSON] набув права на квартиру шляхом прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично став проживати в ній після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] належним чином не оформив за собою право власності на квартиру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на покази свідка. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Була знайома з [PERSON] , оскільки була її сусідкою. З її онуком [PERSON] вона також була знайома. [PERSON] допомагав [PERSON] . Після її смерті [PERSON] постійно проживав у квартирі бабусі до своєї смерті. У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадщину - 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у порядку спадкування за законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири ґрунтується на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3444 гривні 23 копійки. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved