Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства\~ [PERSON] банк «ПриватБанк», треті особи:\~ приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві зазначив, що 21.02.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 872 859 грн. 10 коп. Вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягаю виконанню, так як він вчинений з порушенням закону, а саме: нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не враховано, що зазначена у виконавчому написі від 21.02.2017 року заборгованість вже була неодноразово предметом судового розгляду. Крім цього, вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не може вважатися доказом безспірної заборгованості боржника перед стягувачем та поза межами строків позовної давності, так строк за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису 10 років 9 місяців 21 день, а саме з 15.03.2006 року по 21.02.2017 року. У звязку з чим, просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 21.02.2017 року та зареєстрований в реєстрі №1373 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 872859 грн. 10 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню та просив суд стягнути судовий збір. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав. Крім того, зазначив, що ні Банком, ні нотаріусом не надано доказів вручення йому досудових або інших вимог про сплату боргу та його обґрунтованого розрахунку. В матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про вручення йому документів із його підписом про отримання. До розрахунку заборгованості не додані первинні фінансові документи, які підтверджують вірність розрахунку. В подальшому позивач через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив розглянути цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Зазначив, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилась, поштою надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та надала пояснення на позов. Зазначила, що вчинення виконавчого напису було правомірним, оскільки за існуючих обставин вона діяла у відповідності до законодавства України про нотаріат. Просила суд ухвалити законне і справедливе рішення із врахуванням її пояснень. \~ Представник третьої особи Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року задоволено клопотання позивача [PERSON] щодо витребування доказів, та зобовязано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] надати суду подані ПАТ КБ « ПриватБанк» документи на підставі яких 21.02.2017 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1373. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNHDAN00222397, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в строк з 15.03.2006 року по 14.03.2011 року в розмірі 8298 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 160,46 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDAN00222397 від 15.03.2006 року в сумі 45799,22 грн. звернено стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ, модель: 210930-20, який належить [PERSON]. Рішення набрало чинності. 21 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1373, було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 872859 грн. 10 коп., які складаються з наступного: 3377,20 доларів США - заборгованість за кредитом, 8392, 93 доларів США - заборгованість по відсоткам, 366,30 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 20451, 88 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що становить 32588,31 доларів США, які є його боргом за кредитним договором № DNHDAN00222397 від 15.03.2006 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису становлять 3000,00 грн. Отже, всього, з урахуванням витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису стягнуто 872859 грн.10 коп. Строк за який провадиться стягнення десять років девять місяців двадцять один день, а саме з 15.03.2006 року по 05.01.2017 року. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України,\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Оскільки виконавчий напис нотаріусом виконано як стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, до спірних правовідносин застосовується п. 2 Переліку № 1172, яким передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У п. 2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, слід встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015. Статтею 81 ЦПК України\~на сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду як відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк», так і третьою особою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не надано жодних доказів в розумінні\~ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи позивача. В обґрунтування позову [PERSON] не погоджувався з розміром нарахованої заборгованості, розміру штрафів та пені, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, зі строком їх нарахування. Отже, враховуючи, що приватним нотаріусом не надано суду доказів на підтвердження того, що письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення, тому у нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості задля задоволення вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Щодо стягнення за виконавчим написом нотаріуса заборгованості поза межами строку позовної даності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як встановлено судом, за кредитним договором від 15.03.2006 року позивач отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії зі сплатою щомісячними платежами у погашення кредиту та кінцевим строком повного погашення кредиту\~14.03.2011 року, щомісячний платіж 160,46 дол. США. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. ст.\~257,\~261 ЦК України\~висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14. Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Отже, не можна стверджувати, що виконавчий напис, вчинений 21.02.2017 року у межах трирічного строку давності лише щодо повернення кредиту в цілому, але не стосовно інших кредитних зобовязань щомісячних платежів та відсотків. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчиняючи 21.02.2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобовязань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а по пені\~минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису частково пропустив. Отже, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не врахувала те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ч. 1\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис від 21.02.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1373, вчинений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 32588,31 доларів США, що в еквіваленті до курсу гривні становить 872859,10 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved