Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У серпні 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі договору довічного утримання від 26.12.1996 року серії ААВ № 417683 позивач є власником житлового будинку № 60 по вул. Комінтерній (Варшавській). За цією адресою зареєстрований відповідач по справі - [PERSON], який не проживає за даною адресою більше 30 років, його особистих речей в будинку не має. У позивача виникли труднощі розпоряджатися даним житлом на свій розсуд, тому вона просить суд, визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Комінтерна (Варшавська), 60. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору довічного утримання серії ААВ № 417683, посвідченого державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], [PERSON] передала у власність [PERSON] жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у м. Словянську Донецької області по вул. Комінтерній, 60, на земельній ділянці земель Словянської міської ради народних депутатів. (а.с.8,з.б.) У відповідності до акту про фактичне проживання, складеного секретарем комітету мікрорайону «Словважмаш», [PERSON], у присутності сусідів [PERSON], що мешкає за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська, 58 та [PERSON], що мешкає по вул. Варшавській, 59 м. Словянська, про те, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає за вищевказаною адресою більше тридцяти років. (а. с. 7) З домової книги для прописки громадян, що проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Варшавська, 60, вбачається, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] (а. с. 9-11) Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до положення п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відчуження власником свого майна. \~ \~ \~ \~Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є власником зазначеного житлового будинку, зареєстрований, але фактично не проживає більше тридцяти років, а тому не має права користуватися вказаним житлом, у звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved