Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № IKCASHSTG.209750.002 від 30.12.2013 року, яка утворилася станом на 20.09.2016 року, у розмірі 145052, 64 грн. Позов позивачем мотивований тим, що 30.12.2013 року між Банком та [PERSON] укладено Кредитний договір № IKCASHSTG.209750.002 від 30.12.2013 року, згідно якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування, на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у розмірі 35170, 00 грн. на термін до 29.12.2016 року. Процентна ставка за користування кредитом склала 0,001 % річних, щомісячна комісія на надання кредитних ресурсів 3,0 % від суми кредиту по договору, що сплачується щомісяця в період сплати. Відповідач свої зобов'язався по своєчасному погашенню кредиту не виконав, внаслідок чого, станом на 20.09.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 145052,64 грн., яка складається із 2693,72 грн. - поточна заборгованість за кредитом; 30286,51 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 13279,48 грн. - прострочена заборгованість за процентами по кредиту; 26034, 71 грн. - прострочена заборгованість за комісією по кредиту; 72758, 22 грн. - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором, яку позивач просить стягнути із нього на свою користь. У судовому засіданні представник позивача Жегулін Ю.М. позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що повідомлення банку про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 08.05.2014 року та необхідність сплатити таку заборгованість протягом семи днів з дня отримання цього повідомлення не отримував, а відтак строк виконання основного зобов'язання не настав й, відповідно, розмір заборгованості за кредитним договором розраховано позивачем неправильно. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 30.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено Кредитний договір № IKCASHSTG.209750.002, згідно якого Банк, на умовах, визначених цим Договором надав Позичальнику у тимчасове, платне користування, грошові кошти у сумі 35170,00 грн., на термін до 29.12.2016 року. Процентна ставка за користування кредитом склала 0,001 % річних, щомісячна комісія на надання кредитних ресурсів 3,00 % від суми кредиту по договору, що сплачується щомісяця в період сплати.(Том № 1 а.с.8). На а.с.11 як додаток до даного Кредитного договору, наявний графік погашення кредиту. Заявою на видачу готівки № 332621 від 30.12.2013 року підтверджено факт виконання кредитних зобов'язань зі сторони Банку. (Том № 1 а.с.13). Постановою Правління Національного банку України № 914 від 21.12.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» - відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «ВБР». (Том № 1 а.с147). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку» - розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року включно. (Том № 1 а.с.146). 08.05.2014 року Банк направляв відповідачу повідомлення вих..№ Р12/211 з вимогою щодо виконання умов договору, сплати простроченої заборгованості за кредитним договором у 7-денний строк та попередженням про дострокове погашення кредитного боргу та право на звернення до суду. (Том № 1 а.с. 14). На а.с. 15 наявні копія конверта, яким направлялося відповідачу вказане вище повідомлення та копія зворотного повідомлення. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна у мов зобов'язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно за ст.ст. 526, 530,610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). 15.06.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] - задоволена. Рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 05.05.2015 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 21.07.2015 року скасовані. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст.ст.213,214,315, ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів та заперечень відповідача належним чином не перевірили, зазнаючи про отримання відповідачем повідомлення банку про необхідність сплатити наявну заборгованість у семиденний термін, а в разі несплати - погасити достроково всю заборгованість за кредитом, не навели на підтвердження цього належних доказів, не містять таких доказів і матеріали справи, зокрема щодо отримання такого повідомлення відповідачем, унаслідок чого не встановили дійсних прав та обов'язків сторін, розрахунок заборгованості за договором кредиту, не з'ясували період нарахування заборгованості та всі її складові й не звернули увагу на те, що передбачене законом право банку на дострокове повернення суми кредиту залежить від наявності відповідних обставин, не перевірили наявність таких обставин та, відповідно, не визначилися з обґрунтованістю загальної суми боргу й обсягом відповідальності відповідача. На підставі ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п.3.1.11 кредитного договору, банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та/ або процентів за його використання, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк користування кредитними коштами, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. В матеріалах справи містяться копія повідомлення ПАТ «ВБР» від 08.05.2014 року, вих..№ р 12/211 (Том № 1 а.с.14), а також копія конверта, в якому таке повідомлення надсилалося [PERSON] ( Том № 1 а.с.15 і зворот) та копія зворотного повідомлення (Том № 1 а.с.16 і зворот), з яких убачається, що повідомлення адресатом не отримано, а було повернуто ПАТ «ВБР» за закінченням строку зберігання. Із даних повідомлення банку від 08.05.2014 року слідує, що Банк вимагав сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 6637, 80 грн. у строк до 7 днів, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання цього повідомлення. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із умов Кредитного договору від 30.12.2013 року, а також змісту повідомлення банку від 08.05.2014 року в частині того, що відповідач повинен був сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором у строк до 7 днів, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, суд приходить до висновку, що фактично дане повідомлення адресатом отримано не було, повернуто ПАТ «ВБР» за закінченням строку зберігання, а отже в матеріалах справи відсутні дані щодо строку виконання зобов'язання з приводу повернення відповідачем банку кредиту в повному обсязі, комісії й відсотків за фактичний строк користування кредитними коштами, а тому строк виконання основного зобов'язання не настав. Виходячи із п.1.3 Кредитного договору від 30.12.2013 року термін користування кредитом до 29.12.2016 року. У томі № 1 а.с.151 - 163 наявний розрахунок заборгованості за Кредитним договором № IKCASHSTG.209750.002 від 30.12.2013 року, згідно якого, станом на 20.09.2016 року існує заборгованість у розмірі 145052,64 грн., яка складається із 2693,72 грн. - поточна заборгованість за кредитом; 30286,51 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 13279,48 грн. - прострочена заборгованість за процентами по кредиту; 26034, 71 грн. - прострочена заборгованість за комісією по кредиту; 72758, 22 грн. - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором. Таким чином, 26.09.2016 року позивач збільшив позовні вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості із відповідача. Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні дані щодо строку дострокового виконання зобов'язання з приводу повернення відповідачем банку кредиту в повному обсязі, комісії й відсотків за фактичний строк користування кредитними коштами, строк виконання основного зобов'язання не настав, так як повідомлення банку боржник не отримував, то з цих підстав позов до задоволення не підлягає. Частиною 4 ст.10 ЦПК України визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав, у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 4 ст.10 ЦПК України, 03.11.2016 року, 24.01.2017 року, у судових засіданнях суд, з урахуванням заперечень відповідача [PERSON] щодо неправильності нарахованої суми заборгованості, роз'яснив його право на звернення до суду із клопотанням про призначення відповідної економічної експертизи. Однак, відповідач [PERSON] на розгляд суду не надав відповідних клопотань. Судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed