Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 14.04.2015 року станом на 20.07.2020 року в сумі 25463,57 грн. На обґрунтування своїх вимог Банк зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) від 14.04.2015 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 6021,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між [PERSON] і Банком кредитний договір. Згідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого в нього станом на 20.07.2020 року склалась заборгованість перед позивачем в розмірі 25463,57 грн., яку [PERSON] добровільно не погашає. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача разом із позовом подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 14.04.2015 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 6021,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, Банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 6021,54 грн. на термін 24 місяців, з 14.04.2015 року по 30.04.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 6021,54 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказаній в заяві, Умовах та правилах терміни. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 301,32 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2017 року. Підписавши дану Генеральну угоду відповідач погодився, що вона разом з Умовами та Правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 вказаних Умов Клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно із ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 2.8 Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах, за кожен день прострочення. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого Банком нараховано відповідачу станом на 20.07.2020 року заборгованість за кредитом у сумі 25463,57 грн., з яких: 6021,54 грн. - заборгованість за кредитом, 5485,61 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 13956,42 грн. - заборгованість за пенею, що підтверджується розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 14.04.2015 року (а.с. 4-5). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Генеральною угодою від 14.04.2015 року, щодо повернення кредитних коштів які були фактично отримані та використані позичальником, а тому вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитом підлягає до задоволення. Також, з врахуванням вимоги п. 2.8. Генеральної угоди підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із [PERSON] на користь Банку заборгованості за пенею в розмірі 13956,42 грн. Що стосується вимоги Банку стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 5485,61 грн., слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. При укладенні кредитного договору сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати відсотків. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на відсотки за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. У Генеральній угоді АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] установили строк кредитування до 30.04.2017 року. Також сторони узгодили, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, строк повернення кредиту є таким, що настав, на 32-й день з часу виникнення порушення. У п. 2.1. Генеральної угоди вказано, що розмір процентів за користування кредитними коштами складає 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умовам та Правилам. Тож, з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди, наявні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь Банку заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 14.04.2015 року по 30.04.2017 року (визначений договором строк кредитування) у розмірі 2342,37 грн. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача відсотків за період з 31.05.2017 року по 20.07.2020 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки - 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) та 31.10.2018 року (справа № 202/4494/16-ц). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 22320,33 грн., з яких: 6021,54 грн. - заборгованість за кредитом, 2342,37 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 13956,42 грн. - заборгованість за пенею. У задовленні решти позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути 1842,61 грн. судового збору.

Outcome: partial