Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Посилалась на те, що 14.12.2010 року відповідно до договору купівлі-продажу вона відчужила належну їй на праві власності квартиру по вул. Гаврилюка у м. Чернівці. Після чого 17.10.2010 року відповідно до договорів купівлі-продажу нею було придбано житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Винниченка, 113. Зауважила, що для повного розрахунку, ремонту та реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами додатково кошти їй надав батько, а також у неї були власні заощадження, оскільки вона тривалий час працювала за кордоном. Зазначила, що ремонт та реконструкцію житлового будинку було зроблено у січні-квітні 2011 року за її власні кошти до укладення шлюбу із відповідачем 11.08.2011 року. Як вказує позивачка дане майно було здане в експлуатацію у 2015 році та видано 13.05.2015 року свідоцтво про право власності. У звязку з тим, що сімейні стосунки з відповідачем не склались та на даний час вони проживають окремо, через конфлікти які виникають у їх сімї, вона вирішила поділити майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності на майно, яке було набуто нею особисто. [PERSON] зазначила, що за час перебування у шлюбі ними спільно набуто автомобіль марки «Мерседес Бенц 230» 1978 року випуску, який вона бажає залишити у власності відповідача із стягненням із останнього 1/2 частини вартості автомобіля. З посиланням на норми матеріального та процесуального права, а також з урахуванням збільшення позовних вимог, просила визнати її особистою приватною власністю житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Чернівці ,вул.. Винниченка, 113. Просила визнати транспортний засіб марки «Мерседес Бенц 230» спільною сумісною власністю подружжя та розділити його шляхом визнання права власності на автомобіль за відповідачем стягнувши з нього 1/2 частку грошової компенсації на її користь. [PERSON] того у серпні 2017 року [PERSON], інтереси якого представляє адвокат [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна. Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року цивільні справи №725/3338/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та №725/3693/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна обєднанні в одне провадження (том 1 а.с.94). У своєму позові [PERSON] посилався на те, що він з 2002 року по липень 2017 року проживав разом із [PERSON]. В період з 2002 по 2011 роки вони постійно проживали в Італії без реєстрації шлюбу, а з серпня 2011 року між ними було зареєстровано шлюб. У період їхнього спільного проживання, до укладення шлюбу вказує, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет тобто проживали як чоловік та жінка. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін 15.08.2009 року народилася донька [PERSON] [PERSON]. Зазначив, що у 2006 році за спільні кошти ними було придбано квартиру у місті Чернівці по вул.. Гаврилюка в якій у 2008 року було зроблено ремонт. У 2010 році дана квартира була продана та того ж місяця за спільні кошти вони придбали будинок №113 по вул. Винниченко у м. Чернівці. Покупцем у договорі зазначена лише [PERSON], яка приїхала з Італії та проживала разом із донькою у купленому будинку. У 2015 році за час перебування у шлюбі даний будинок реконструйовано та надбудовано другий поверх, який не зданий в експлуатацію, проте використовується за призначенням для проживання, а також з частини будинку зроблено продуктовий магазин. Зауважує, що майно хоча і зареєстровано на [PERSON], однак воно набуте за час їх спільного проживання та в основному за його кошти, які він протягом 15 років заробляв в Італії. Оскільки із відповідачкою спільної згоди, щодо поділу майна вони не досягли, з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив визнати факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2004 по 2011 роки. Визнати житловий будинок з вбудованими приміщеннями, що знаходиться по вул. Винниченко, 113 у м. Чернівці, спільною сумісною власністю. Визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку з вбудованими приміщеннями. Визнати право сумісної власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, використані на реконструкцію та будівництво добудови у житловому будинку. Визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частки на будівельні матеріали та будівельні роботи використані на реконструкцію та будівництво добудови у житловому будинку №113 по вул.. Винниченка у м. Чернівці. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, а в задоволені позову [PERSON] просила відмовити. Пояснила, що познайомилась із [PERSON] у 2004 році в Італії коли вона переїхала до [PERSON]. Там вона разом із сестрою у квартирі, яку знімали заробітчани які були з документами. [PERSON] також проживав у даній квартирі, але в іншій кімнаті. Зазначила, що стосунки між ними розпочались з 2005 року на серйозні відносини не поспішала, оскільки мала доньку від першого шлюбу, працювала та могла себе забезпечувати самостійно. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що її довірителька купувала будинковолодіння по вул.. Винниченка, 116 за власні кошти. [PERSON] того для даної покупки вона позичала кошти у [PERSON]. Після того як він попросив її повернути кошти, їй довелося позичити кошти в сумі 10 тисяч євро її роботодавця, які потім знімали з її зарплати. [PERSON] в судовому засіданні позов до [PERSON] підтримав та просив, його задовольнити. Пояснив, що з [PERSON] познайомився у 2003 році. З 2005 року вони разом зняли квартиру в Італії та проживали там разом. [PERSON] з ними проживала у даній квартирі старша донька [PERSON] та короткий час проживала сестра [PERSON]. В Італії він взяв кредит та вони купили у Чернівцях квартиру, документи були оформлені на [PERSON]. [PERSON] ту квартиру [PERSON] продала. На кошти від продажу квартири та кошти які надав він, а також його брат і вони у 2010 році купили особняк на вул. Винниченко. У 2009 році у них народилась спільна донька. Весь цей час він допомагав коштами оскільки офіційно працював в Італії, а [PERSON] з 2009 року не працювала. В 2011 році вони зареєстрували шлюб між собою. [PERSON] проводили ремонт вказаного будинку за спільні кошти та спільними зусиллями. У 2015 році вони зробили реконструкцію вказаного будинку, а саме підняли другий поверх та з частини будинку зробили магазин. Грошові кошти на це все він брав у кредит в Італії. За час спільного проживання з 2003 року вони всі побутові питання вирішували разом. Представник [PERSON] [PERSON] позов до [PERSON] підтримав та просив, його задовольнити. Позов [PERSON] до [PERSON] вважає не обґрунтованим. Свідок [PERSON] надала суду покази згідно яких познайомилась із [PERSON] приблизно у 2002-2003 році в Італії. [PERSON] вона знала трохи раніше. На момент знайомства із [PERSON] та проживала із сестрою. З 2005 року вона з [PERSON] разом працювала. [PERSON] вона проживала разом із ними в одній квартирі близько року до того часу поки [PERSON] з [PERSON] не переїхали на іншу квартиру. Зазначила, що всі витрати кожен платив сам за себе, лише їжу купували разом. Потім так як вона була у хороших стосунках із сторонами її запросили у куми коли хрестили дитину. Про факт придбання сторонами спільного майна їй не відомо. Зі слів [PERSON] знала про те, що вона позичала кошти на роботі. Свідок [PERSON] свідчила суду, що вона працює близько двох років у [PERSON] та [PERSON] продавцем. Магазином займається в основному [PERSON]. Про спільні якісь покупки сторін їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сестрою [PERSON] та їй відомо, що вони на даний час ділять майно. Вважає, що [PERSON] не може претендувати на це майно, оскільки вона разом із сестрою [PERSON] коли перебувала в Італії жили на орендованій квартирі, з ними також проживав на цій квартирі і [PERSON] який жив в іншій кімнаті. Всі витрати вони ділили порівну. Раз в тиждень втрьох купляли продукти харчування. Вказала, що [PERSON] поїхати за кордон спонукало те, що у неї була дитина та їй необхідно було придбати хоча б однокімнатну квартиру. Кошти які [PERSON] заробляла вона посилала на Україну її татові, який їх складав. [PERSON] купила квартиру на Гаврилюка. Купувала вона її сама оскільки, [PERSON] коли купувала квартиру позичала у неї гроші. [PERSON] наскільки їй відомо гроші [PERSON] позичала і у [PERSON] на вказану квартиру. Після суперечки яка сталась між сторонами, [PERSON] позичала гроші на роботі, щоб повернути гроші [PERSON]. Потім [PERSON] квартиру продала та купила будинок. У всьому їй допомагав її тато. Після того як [PERSON] родила дитину від [PERSON], вона була у декреті та згодом поїхала на Україну. Після того як у 2010 році [PERSON] купила будинок, через деякий час вона поїхала до Італії працювати, висилала гроші, а тато робив ремонт. Свідок [PERSON] надав суду пояснення, що він є батьком [PERSON], яка проживала разом з ним. Через бажання купити квартиру та жити окремо із своєю старшою донькою, [PERSON] поїхала на заробітки до Італії. За час перебування за кордоном [PERSON] посилала йому кошти, які він складав. [PERSON] коли гуртожитки водоканалу почали переплановувати на квартири сказав про це [PERSON], яка вирішила купити дану квартиру на Гаврилюка. На квартирі потім зробили ремонт. Через деякий час йому стало відомо, що на Винниченка продається будинок та запропонував [PERSON] його придбати. До народження другої дитини у 2009 році йому не було відомо про стосунки [PERSON] із [PERSON]. При розмові з [PERSON] вона йому казала, що по законам Італії півроку їй якісь кошти на дитину платять, а далі вона не знає як бути, на що він їй сказав. Щоб вона поверталась на Україну. Після того як вона з дитиною приїхала жила у нього, а потім знову поїхала до Італії. Вказав, що [PERSON] не допомагав [PERSON]. Свідок [PERSON] надав суду наступні покази. З [PERSON] він знайомий ще з дитинства, з [PERSON] він познайомся в Італії приблизно у 2003-2004 роках коли [PERSON] з [PERSON] приходили о нього в гості, яку він представляв, як дружину. Про придбання сторонами майна йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] свідчив суду, що [PERSON] та [PERSON] живуть разом близько 15 років. Вони познайомились в Італії де працювали. Із розмов з [PERSON], йому було відомо, що вони планували купити квартиру, яку все ж таки згодом купили. Про покупку квартири йому відомо, так як [PERSON] попросив повернути кошти які він у нього позичав. Коли вони приїжджали у відпуску то жили у батьків [PERSON], поки на квартирі проводився ремонт. [PERSON] з [PERSON] та старшою донькою [PERSON] приходили до нього в гості. Відомо йому також, що після конфлікту [PERSON] з її батьком вигнали [PERSON] з квартири. Через деякий час сторони примирились та у них народилась донька [PERSON]. Після народження доньки вони продали квартиру та за власні кошти купили будинок по вул.. Винниченка, як казала [PERSON] коштував він 97 тисяч дол. (США). Будинок був у дуже жахливому стані та потребував ремонту. Він також допомагав при ремонті будинку коли була необхідність. До зустрічі із [PERSON] у [PERSON] не було власного майна, вона проживала з батьками. Суд заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як установлено судом [PERSON] звертаючись з позовом до суду вказувала на той факт, що уклала шлюб з [PERSON] 11.08.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-МИ за №074450 відповідно до актового запису №1268 (а.с. 13). Судом встановлено, що задовго до офіційної реєстрації шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина [PERSON] М-А. [INFO] (а.с. 14-15). Як видно з матеріалів справи , відповідно до договору купівлі продажу квартири від 14 грудня 2010 року [PERSON] здійснила продаж квартири №20 площею 47.10 кв. м. по вул.. Гаврилюка , м. Чернівці. Вартість квартири 75330 грн.(а.с.28). [PERSON] того, відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 17 грудня 2010 року [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0600 Га. по вулиці Винниченка м. Чернівці. Вартість даної земельної ділянки складала 166416 грн. 13.05.2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на приміщення квартири [ADDRESS] (а.с.32,36). [PERSON] того, судом встановлено, що 13.05.2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на приміщення магазину 2-1, 2-2 в будинку №113 по вул. Винниченка (а.с.33,34). Як установлено судом та підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] з 2003 року по 2011 рік постійно проживали в Італії, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON]. При цьому даними показами свідків також підтверджується факти ведення спільного господарства, а саме придбання нерухомості. При чому як видно з матеріалів справи [PERSON] з 2002 року був офоціфно працевлаштований в Італії і мав дохід (а.с. 110-113). При цьому, як видно з матеріалів справи отримав 19.09.2014 року кредит в сумі 10685,44 євро, як видно з даного документа при отриманні даного кредиту [PERSON] вказував що його сімя складалась з трьох чоловік(а.с.114), що підтверджує факт того, що кошти [PERSON] використовував в інтересах сімї. [PERSON] того, як видно з досліджених документів, які підтверджували факт отриманні заробітної плати [PERSON] та на території Італії, він отримував значно більший дохід ні [PERSON]. Проаналізувавши покази свідків, які є суперечливими з даного питання, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON]. При цьому суд не може беззаперечно приймати до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] оскільки вони є близькими родичами [PERSON]. При цьому, суд частково бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] які підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON], як сімї. [PERSON] того [PERSON] надала суду пояснення, що їдучи до Італії вона вже знала, що буде проживати на окремій квартирі з [PERSON] та [PERSON], що у свою чергу підтверджує що на той час (2005 рік) між сторонами уже були сталі відносини, як чоловіка та жінки, що не спростовано іншими дослідженими по справі доказами. Визначаючи початковий перебіг спільного сумісного проживання зазначених осіб, суд виходить з показів свідка [PERSON], який показав, що у 2003 2004 роках [PERSON] представляв [PERSON], як свою дружину. Таким чином, беззаперечним фактом наявності тривалих близьких відносин між [PERSON] та [PERSON] є факт зачаття та народження доньки [PERSON] Марії-Анастасії, що також підтверджується показами самої [PERSON] яка вказала, що маючи дитину від першого шлюбу довго вагалася (боялася) серйозних відносин. [PERSON] того як видно з матеріалів справи [PERSON] отримував значно більший дохід порівняно із [PERSON], починаючи з 2002 року, а також, що у грудні 2010 року [PERSON] продала квартиру по вул. Гаврилюка за 75330 грн. та через три дні купляє земельну ділянку по вул. Винниченка, 113 за 166\~416 грн., на якій знаходився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, дана купівля-продаж відбувалась вже після народження дитини та в період перебування [PERSON] на роботі в Італії, що свідчить про те, що кошти які зароблялись [PERSON] йшли на придбання спільної нерухомості. Аналізуючи докази по справі суд робить висновок, що реєстрація нерухомості була здійсненна лише на [PERSON] оскільки [PERSON] міг бути в Україні виключно за час перебування у відпустці, а [PERSON] залишившись без роботи займалась вихованням дитини та проживала в Україні. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто для утворення сімї між особами повинні виникнути стабільні міцні відносини, що є передумовою спільного проживання та наявності взаємних прав та обовязків. З урахуванням наведеного, суд, виходячи з обєктивних передумов виникнення сімї, вважає за можливе встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по 2011 рік. Враховуючи те, що не надано жодних доказів того, що [PERSON] придбала квартиру по вул. Гаврилюка за власні кошти, та те, що судом встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] з 2004 року, а також те, що у [PERSON] дохід значно перевищував доходи [PERSON], суд приходить до переконливого висновку, що спірне майно, а саме будинковолодіння по вул.. Винниченко, 113 у м. Чернівці не може бути визнано особистою приватною власністю [PERSON], внаслідок чого позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи наведене, суд зауважує, що вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого в період спільного проживання, суд повинен встановити: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків; з'ясовути час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. За змістом ч.4 ст.368 ЦК України для набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти. Враховуючи, те що спірне майно було придбано [PERSON] та [PERSON] М,М. за спільні кошти під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу внаслідок чого суд надає даному майну правовий статус спільної сумісної власності. Крім того судом встановлено, що за час перебування у шлюбі було придбано автомобіль «Мерседес Бенц 230», державний номер [NUMBER], який 17.06.2015 року було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 226). Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 \~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 63 СК України визначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.. 69, 70 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу такого майна частки їх вважаються рівними. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Мерседес Бенц 230»,вартість якого відповідно до звіту №05/02/18 (а.с. 194) складає 59797 грн.. Враховуючи викладене суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання транспортного засобу марки «Мерседес Бенц 230» 1978 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи те що даним транспортний засобом фактично користується [PERSON], суд вважає, що вказаний автомобіль слід залишити за ним, стягнувши 1/2 вартості автомобіля, а саме 29898 грн. 50 коп. на користь [PERSON]. [PERSON] того, що судом встановлено, що майно по вул. Винниченка, 113 у м. Чернівці є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому виходячи з принципу рівності часток в даному майні, вимоги [PERSON] про визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку даного майна підлягають задоволенню. А тому суд вважає, що необхідно визнати спільною сумісною власністю житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами відповідно до свідоцтв про право власності №37419061 від 13.05.2015 року та №37415937 від 13.05.2015 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по вул. Винниченка, 113 у м. Чернівці. При цьому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], щодо визнання права спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON]І, на будівельні матеріали та будівельні роботи використані для реконструкції житлового будинку, а також визнання за [PERSON]М права власності на 1/2 витрачених коштів на будівельні матеріали та будівельні роботи, на реконструкцію житлового будинку по вул.. Винниченка, 113 у м. Чернівці не підлягають до задоволення, оскільки жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про те які саме матеріали, які саме роботи були виконанні на реконструкцію та добудову до житлового будинку та, що вказана добудова та реконструкція проводилась за наявності відповідних дозволів та погоджень із уповноваженими на те органами суду не надано. При цьому в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на будинок №113 по вул. Винниченка, 113 у м. Чернівці згідно якого вказано, що добудови до будинку виконані без дозволу. Розмір судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволений вимог.

Outcome: approved