Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

У серпні 2013 року позивач, діючи в інтересах недієздатної особи [PERSON], звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], від імені та в інтересах якої діє [PERSON], третя особа: ЖБК «Вчитель», про визнання права на частину паєнагромадження, визнання права власності на частину квартири, визначення частки померлої особи у праві власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 1974 року рішенням виконкому Подільської районної ради депутатів трудящих до членів ЖБК «Вчитель» прийнято [PERSON] та її сина [PERSON] У серпні 1974 року [PERSON] були внесені грошові кошти за двокімнатну квартиру у сумі 2600 карбованців та до липня 2001 року нею здійснювалося погашення банківської позики, отриманої для розрахунку за отриману квартиру, у сумі 2739,74 карбованців. У серпні 1975 року [PERSON] отримано ордер на вселення у двокімнатну квартиру [ADDRESS], до складу сім'ї входили [PERSON] та її син [PERSON] Після реєстрації шлюбу 15 липня 1976 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. Шлюб, укладений [PERSON] та [PERSON], розірваний у грудні 1988 року. 07 вересня 2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру. У липні 2011 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкової маси, зокрема, увійшла спірна квартира. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач та неповнолітня [PERSON] [PERSON] є опікуном недієздатного [PERSON], вказує, що померла [PERSON] не мала права оформлювати право власності на спірну квартиру без згоди позивача, чим порушила право позивача на частину спірної квартири. За таких обставин, позивач просить визнати [PERSON] членом ЖБК «Вчитель» з 22 липня 1974 року, визнати за [PERSON] право на ? частину паєнагромадження у ЖБК «Вчитель», визнати за [PERSON] право власності на 50/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визначити, що частка померлої [PERSON] у праві власності становить 50/100 частин спірної квартири. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Вказали, що [PERSON] у заяві про вступ до членів ЖБК включила також до членів ЖБК свого малолітнього сина. Крім того, [PERSON] включений до списку членів ЖБК відповідно до рішення виконкому Подільської районної ради трудящих, відтак вважається членом ЖБК з 08 січня 1974 року. У серпні 1974 року [PERSON] сплатила вступний внесок у сумі 2600 карбованців, що становило 49% вартості квартири, на іншу частину вартості квартири був отриманий державний кредит, погашення якого здійснювалося до липня 1990 року, отже на момент вселення у спірну квартиру її вартість була сплачена у повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що судовими рішеннями встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], право власності на 1/5 частину квартири визнано за [PERSON] Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач на час отримання квартири був неповнолітнім, а тому не міг бути членом ЖБК. Позивач не мав право на власність своєї матері [PERSON], яка за своє життя не була позбавлена можливості подарувати частину квартири позивачу або залишити заповіт на його ім'я. Відповідач [PERSON], яка є законним представником неповнолітньої [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи ЖБК «Вчитель» у судовому засіданні поклався на розсуд суду у вирішенні справи. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. За рішенням виконкому Подільської районної ради депутатів трудящих від 22 липня 1974 року № 598 до складу членів ЖБК «Вчитель» прийнято, у тому числі, [PERSON], до складу сім'ї [PERSON] включено сина [PERSON] (а.с. 61-63) Відповідно до рішення Подільської районної ради депутатів трудящих від 14 липня 1975 року № 550 [PERSON] надано окрему двокімнатну квартиру [ADDRESS], склад сім'ї дві особи: [PERSON], [PERSON] - син. (а.с. 64-66) 19 серпня 1975 року [PERSON] отримала ордер на жиле приміщення № Г260939, а саме: на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ордер виданий на родину, яка складається з двох осіб: [PERSON] та [PERSON] (син). На час отримання [PERSON] спірної квартири в ЖБК діяло Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1958 р. № 514. Відповідно до п. 6 вказаного Положення колективи індивідуальних забудовників можуть здійснювати будівництво одного багатоквартирного будинку для всіх забудовників, що об'єднуються в житлово-будівельний колектив. Згідно з п. 8 Положення утворення житлово-будівельних колективів із складу робітників і службовців підприємств і організацій оформляється наказом керівника відповідного підприємства або організації, а житлово-будівельних колективів, організованих виконкомами міських (районних) Рад депутатів трудящих, оформляється рішеннями виконкомів з зазначенням прізвища, імені та по батькові і посади кожного члена житлово-будівельного колективу. Постановою Ради Міністрів УРСР від 27 червня 1972 року № 297 затверджено Типовий статут житлово-будівельного кооперативу. За положеннями п.п. 1, 2, 5, 6, 31, 34 Типового статуту житлово-будівельний кооператив організується з метою задоволення потреб членів кооперативу та їх сімей у житлі шляхом будівництва жилого багатоквартирного будинку (будинків) з господарськими будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою державного кредиту, а також для дальшої експлуатації і управління цим будинком (будинками). Житлово-будівельні кооперативи організуються у містах, селищах міського типу та сільській місцевості при міських і районних житлових управліннях, міських і районних відділах комунального господарства виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, а також при підприємствах, установах і організаціях. Кількість членів кооперативу повинна відповідати кількості квартир у будинку, що будується кооперативом, крім випадків розділу паю та квартири, передбачених пунктами 43 та 44 цього статуту. Членами кооперативу можуть бути громадяни, які досягли 18-річного віку, постійно проживають, а також прописані на території даного міста, селища, села або навколишніх сіл в межах одного району і потребують житла або поліпшення житлових умов. Після закінчення будівництва кооперативного будинку (будинків) кожному члену житлово-будівельного кооперативу з членами сім'ї надається окрема квартира у відповідності з розміром його паю і рішенням загальних зборів членів кооперативу про розподіл квартир. Розмір паю кожного члена кооперативу повинен відповідати будівельній вартості окремої квартири. Кожний член кооперативу в строки, встановлені загальними зборами, зобов'язаний внести не менше 40 процентів вартості закріпленої за ним квартири (або відповідно не менше 30 процентів вартості закріпленого за ним будинку або квартири, якщо кооператив організовується в сільській місцевості). Нормами Житлового кодексу Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, встановлені правила забезпечення громадян жилими приміщеннями в будинках житлово-будівельних кооперативів і користування ними. У відповідності до положень ст. 135 ЖК Української РСР умови прийому громадян до членів житлово-будівельного кооперативу встановлюються законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До членів житлово-будівельного кооперативу приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР) і перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу, а також громадяни, зазначені в частині першій статті 143, частині другій статті 145 і частині першій статті 146 цього Кодексу. Згідно зі ст. 134 ЖК Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР) і потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають право бути взятими на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду (стаття 34), а також громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, при яких організуються кооперативи, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також у виконавчому комітеті Ради народних депутатів. За правилами ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Відповідно до ст. 32 ЖК Української РСР громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштовувалися на роботу у передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників. Згідно зі ст. 145 ЖК Української РСР члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж права набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім'ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. До членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. (стаття 64 ЖК Української РСР) Правовий аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку, що станом на час виникнення спірних правовідносин житлово-будівельний кооператив утворювався за рішенням виконкому міської ради, в якому, зокрема, зазначалися прізвища, ім'я, по-батькові кожного члена ЖБК. Умовами для прийняття до членів ЖБК законодавець встановив постійне проживання особи у певному населеному пункті та потреба такої особи в поліпшенні житлових умов. При цьому, особа може здійснювати своє право на одержання жилого приміщення лише з настанням повноліття, тобто після досягнення 18-річного віку. Члени сім'ї, які проживають разом з членом ЖБК, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням, однак позбавлені права вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом. Такими правами наділена лише інше подружжя члена ЖБК. До членів сім'ї члена ЖБК законодавець відносить інше подружжя, дітей і батьків. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] була прийнята до членів ЖБК «Вчитель» на підставі рішення виконкому Подільської районної ради депутатів трудящих. До членів її сім'ї включено сина [PERSON] [PERSON] народився [INFO] року. (а.с. 72-73) На час отримання ордеру на вселення до спірної квартири [PERSON] виповнилося 4 роки. Відповідно до положень Статуту ЖБК «Вчитель», затвердженого рішенням Подільської райради депутатів трудящих від 08 липня 1974 року, членами кооперативу можуть бути громадяни, які досягли 18-річного ріку, постійно проживають, а також прописані на території даного міста, потребують житла або поліпшення житлових умов. Кількість членів кооперативу повинна відповідати кількості квартир у будинку, що будується кооперативом. (п.п. 5, 6 статуту ЖБК «Вчитель») У рішення виконкому про надання житлової площі членам ЖБК «Вчитель» вказано, що [PERSON] разом з сином [PERSON] мешкає в гуртожитку по [ADDRESS]. Отже, [PERSON] була такою, потребувала житла. [PERSON] на час вирішення питання про прийняття [PERSON] до членів ЖБК не досяг повноліття, а тому не міг самостійно здійснювати своє право на вступ до членів ЖБК. Крім того, відповідно до положень статуту ЖБК «Вчитель» одна квартира не може бути передана двом членам ЖБК. При цьому, питання про прийняття особи до членів ЖБК віднесено до повноважень виконкому міської (районної) ради, а тому [PERSON] у своїй заяві про вступ до членів ЖБК мала право зазначити лише членів своєї сім'ї, які, у свою чергу, не набували статусу членів ЖБК. За правилами ст. 77 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР від 20 червня 1969 року за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Судом встановлено, що [PERSON] внесла перший пайовий внесок у сумі 2600 карбованців, після здійснення обміру побудованої квартири з'ясувалося, що сума пайового внеску перевищує 40% вартості квартири, яку мали внести члени ЖБК перед заселенням, тому частину коштів з першого пайового внеску було зараховано в рахунок оплати житлово-комунальних послуг. Фінансування інших 60% вартості будівництва здійснювалося за рахунок отриманої ЖБК позики, яку вже після заселення до спірної квартири [PERSON] погашала частинами. Відповідно довідки ЖБК «Вчитель» від 31 липня 2001 року [PERSON] повністю внесла пайовий внесок за квартиру у розмірі 5339,74 карбованців. На цій підставі [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на квартиру від 07 вересня 2001 року, відповідно до якого остання вказана одноособовим власником квартиру [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 серпня 2011 року. (а.с. 12) Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, що змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2013 року, визнано спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], померлої [INFO] року. Визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину спірної квартири. Визначено, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 4/5 частини. Вказані судові рішення залишені без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року. За таких обставин, твердження позивача, що вартість спірної квартири була повністю оплачена [PERSON] на момент вселення до такої, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та встановленими судом під час розгляду справи обставинами. Крім того, у даному випадку не виник режим спільної сумісної власності на спірну квартиру між позивачем та його матір'ю [PERSON], оскільки за приписами ст. 77 КпШС Української РСР майно батьків відокремлено від майна дітей. Відтак, позивач, як син члена ЖБК, не отримав право на частину паєнагромадження [PERSON], а остання при оформленні права власності на спірну квартиру на своє ім'я не повинна була перед цим отримати згоду позивача. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вирішує відмовити у задоволенні позову [PERSON], яка діє в інтересах недієздатної особи [PERSON], про визнання права на частину паєнагромадження, визнання права власності на частину квартири, визначення частки померлої особи у праві власності на квартиру.

Outcome: dismissed