Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визначити місце проживання його сина [PERSON] [INFO] разом з ним - батьком та припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на сина. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2003 роки. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу останній залишився проживати з матір`ю, а позивач на підставі рішення суду із 06.09.2012 року сплачує аліменти на дитину. Позивач стверджує, що його колишня дружина - відповідач не займається вихованням сина, в їх квартирі часті сварки через вживання алкогольних напоїв. У травні 2017 року відповідач повідомила позивачу, що не хоче, щоб син проживав із нею, відібрала у дитини ключі. З травня 2017 року його син проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. 13.09.2018 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва відкрите провадження у справі. 22.11.2018 року від відповідача надійшов відзив. 16.01.2019 року представник відповідача подав додаткові пояснення щодо відзиву. 21.01.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва заяву представника відповідача про допит свідків задоволено. Викликано в якості свідків [PERSON] ( [ADDRESS] ); [PERSON] ( [ADDRESS] ), для допиту у судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача, представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні через необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, надані до них, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] [INFO] є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2012 року стягнуто із позивача аліментів у розмірі ј частини його доходу щомісячно починаючи із 03.09.2012 року і до повноліття дитини із позивача на користь відповідача. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2012 року (ВП №34596967) відкрите виконавче провадження щодо стягнення із позивача аліментів у розмірі ј частини його доходу щомісячно починаючи із 03.09.2012 року і до повноліття дитини (а.с.17). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 13). Як зазначив позивач та не заперечувала відповідач на даний час їх спільний син [PERSON] проживає з батьком. Із заяви, підписаної сусідами квартири 30.08.2018 року, в якій проживає позивач, також вбачається, що місцем проживання дитини із травня 2017 року є адреса проживання його батька (а.с.18). Відповідно до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини від 10.04.2019 року Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] [INFO] разом з батьком (а.с.96-98). Сам [PERSON] 16.08.2001 року, який станом на час розгляду справи досягнув повноліття, висловлює бажання проживати разом з батьком. За правилами ст. ст. 29, ЦК України, п.3 ст. 160 СК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Відповідно до статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, перш за все повинні враховуватися найвищі інтереси дитини. Відповідно до ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на те, що національним законодавством визначено, що дитина з 14 років сама вільно визначає, з ким із батьків вона буде проживати, а [PERSON] станом на час розгляду справи досягнув повноліття, то в задоволенні вимог позивача про визначення місця проживання дитини з ним слід відмовити. Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів слід зазначити наступне. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Оскільки [PERSON] станом на час розгляду справи досягнув повноліття, а рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2012 року ухвалено стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, то в задоволенні вимог позивача про припинення стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed