Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явило через суд зазначений позов до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 09 жовтня 2006 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено з [PERSON] кредитний договір на суму 5000,00 доларів США для придбання транспортного засобу, зі сплатою за користування 22,00% річних, строком повернення коштів до 08 квітня 20008 року, забезпечений порукою співвідповідача [PERSON] за договором від 09 жовтня 2006 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, яка в розмірі 35778,55 грн. стягнута з [PERSON] та [PERSON] солідарно за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року, що виконано [PERSON] лише 04 липня 2012 року, проте борг за договором залишився та станом на 10 липня 2013 року склав 230542,68 грн., тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість загальним розміром 230542,68 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 277,02 долари США, що за курсом НБУ станом на 14 липня 2014 року еквівалентно 3240,08 грн., заборгованості по відсоткам - 4808,72 доларів США (еквівалентно 56243,75 грн.), пені за прострочку кредиту та відсотків - 171058,85 грн., а також покласти на відповідачів в солідарному порядку судові витрати в розмірі 2305,43 грн. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, заперечуючи тим, що на підставі рішення суду від 29 жовтня 2009 року з неї та поручителя достроково стягнута заборгованість за кредитом, яку вона повністю погасила 04 липня 2012 року, виконавши всі зобов'язання за договором перед банком, після чого банк до неї не звертався щодо будь-якої заборгованості, а у серпні 2014 року звернувся до суду про стягнення нібито ще якоїсь заборгованості, тому просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у позові повністю. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, представника не направив, про причини неявки суд не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав, у зв'язку з чим за згоди позивача та відповідача [PERSON], суд вважає за можливе розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 09 жовтня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладений кредитний договір №182/06-МК (долар США), долучений до матеріалів справи в копії (а.с.5-7), за умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кошти в сумі 5000,00 доларів США строком до 08 квітня 2008 року на споживчі цілі, зі сплатою за користування коштами 22,00% річних (п.п.2.1, 2.3, 3.1., 3.2 договору). За умовами цього договору відповідач [PERSON], одержавши від банку у власність кошти в сумі 5000,00 доларів США, що об'єктивно підтверджується заявою на видачу готівки №08 від 09 жовтня 2006 року (а.с.13, 14), зобов'язалася використати кошти за цільовим призначенням, здійснювати повернення кредиту, сплату процентів, здійснюючи таке повернення у валюті кредиту до 10 числа кожного місяця сумами платежів відповідно до графіка, тобто не менше ніж 328,64 долари щомісяця (п.3.2, 4.1, 4.2 договору, додаток №1 до договору - Графік погашення кредиту, а.с.5-7, 7-зворот). За змістом ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Належне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, дострокового повернення кредиту було забезпечене, окрім неустойки, порукою співвідповідача [PERSON], за договором від 09 жовтня 2006 року, укладеним згідно ст.553 ЦК України, за умовами якого, співвідповідач зобов'язався відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник (з повернення основної суми боргу, сплати щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків) та у випадку невиконання ним зобов'язань за договором погасити усю суму заборгованості - протягом 2 банківських днів з моменту повідомлення кредитором (п.1.1., 2.1, 2.2, , 3.1 договору поруки) (а.с. 8-9). В результаті порушення умов договору та прострочення сплати тіла кредиту та відсотків, кредитор набув права дострокової вимоги повернення боргу, який сплачений не був, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2010 року, ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 35778,55 грн. та 387,79 грн. судових витрат, а всього - 36166,34 грн. (а.с. 21). Вказане рішення суду виконано в повному обсязі та останні платежі внесені 04 липня 2012 року, що підтверджується квитанціями №4 від 04 липня 2012 року на придбання 4454,00 доларів США на суму 36166,40 грн. та №2 від 04 липня 2012 року про сплату заборгованості по кредиту від 09 жовтня 2006 року за рішенням суду на суму 4454,00 грн., що еквівалентно 35598,60 грн., випискою по рахунку з даними про рух коштів та суми зарахування, а також постановою держвиконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 09 липня 2012 року та заявою Дніпропетровського регіонального управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 04 липня 2012 року №1-8/3051 з вимогою закінчити виконавче провадження відносно [PERSON] у зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с.42, 46-47, 44, 40). При цьому, боржником виконувались зобов'язання за договором на підставі рішення суду відповідно до умов договору, визначених п.п. 3.1, 3.2, 4.2 договору, додатку №1 «Графік погашення кредиту» - у валюті кредиту, тобто у доларах США, з відповідним еквівалентом національної валюти. Як вбачається з позову, пред'явленого банком 28 серпня 2007 року до [PERSON] та [PERSON] через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, рішенням якого 29 жовтня 2009 року цей позов задоволений повністю, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явило вимогу дострокового повернення кредиту і відсотків за договором №182/06-МК від 09 жовтня 2006 року до основного боржника та її поручителя загальним розміром заборгованості - 35778,55 грн., розрахованої банком станом на 28 серпня 2007 року, виходячи з наступних складових: заборгованість по кредиту - 4259,83 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 9755,05 грн., заборгованість по відсоткам - 471,19 доларів США. пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2248,03 доларів США, що підтверджується долученою до матеріалів справи позовною заявою в копії та розрахунком заборгованості до неї (а.с. 61-62, 63, 64). Разом з тим, з розрахунку позивача, доданого у даній справі до позову і який підтверджений представником у судовому засіданні, вбачається, що заборгованість відповідачам за кредитним договором нарахована за період з 29 серпня 2007 року по 14 липня 2014 року та саме з 28 серпня 2007 року позивачем визначена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 277,02 доларів США (а.с.10-12). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та за ст. 257 ЦК України за загальним правилом позовна давність встановлена тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Вирішуючи спір суд приймає до уваги, що згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, по справі встановлено, що за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами в розмірі та в строки, визначені договором, а відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності у зв'язку з цим починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником зобов'язання щодо погашення чергового платежу. Звідси, враховуючи, що за кредитним договором від 09 жовтня 2006 року, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності за ст. 257 ЦК стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі, як визначено ст. 261 ЦК України, тобто з часу пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредиту в повному обсязі. За розгляду справи судом встановлено, що позивач згідно з умовами п.3.4 договору скористався правом дострокового повернення кредиту та відсотків у зв'язку з порушенням основним боржником зобов'язання та невиконання останнього на вимогу банку поручителем, та 24 квітня 2007 року пред'явив відповідну вимогу боржнику та поручителю, а згодом звернувся до суду з розрахунком боргу до 28 серпня 2007 року включно, що переконує суд в тому, що саме з цього часу позивачу було достеменно відомо про наявність заборгованості, яка виникла після 28 серпня 2007 року, зокрема, за тілом кредиту, яка з 29 серпня 2007 року залишалась незмінною - у розмірі 277,02 долари США, проте вимоги за якою пред'явлені до відповідачів лише 20 серпня 2014 року (а.с.33). Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов було пред'явлено після спливу трирічного строку позовної давності, на застосуванні наслідків чого в судовому засіданні заявляла відповідач [PERSON] Доводи представника позивача про те, що позивачу стало відомо про наявність боргу лише після повного виконання судового рішення від 29 жовтня 2009 року, тобто не раніше 04 липня 2012 року, коли відповідач недоплатила по тілу кредиту 277,02 долари США, суд до уваги не приймає, оскільки заборгованість розрахована за інший період - з 29 серпня 2007 року по 14 липня 2014 року, а не у зв'язку з неповним чи частковим невиконанням рішення суду, а відтак про таку заборгованість позивачу було відомо з часу пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Одночасно суд приймає до уваги роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599ЦК України. Разом з тим, позивач, заявляючи про те, що борг за тілом кредиту виник у зв'язку з тривалим виконанням рішення суду і зростанням курсу долару в національній валюті, не заявляв про стягнення з відповідачів сум в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання з часу пред'явлення вимоги дострокового виконання зобов'язання до часу повного виконання рішення суду, та таких позовних вимог не пред'являв, розпоряджаючись своїми правами щодо предмета спору у відповідності з положеннями ст.11 ЦПК України - на власний розсуд. Крім того, стосовно вимог до [PERSON], як поручителя за договором поруки від 09 жовтня 2006 року №182/06/01-МК, суд приймає до уваги наступне. Так, за вимогами ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено та визнано представником позивача в судовому засіданні, що будь-яких письмових вимог щодо частини боргу в розмірі 277,02 доларів США, яка розрахована з 29 серпня 207 року по 14 липня 2014 року, позивач ні до основного боржника, ні до поручителя, як це передбачено п.3.1 договору поруки, з 29 серпня 2007 року не пред'являв. За наведених обставин, безпосередньо дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та логічному взаємозв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалює рішення у цій справі про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed