Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В позовній заяві позивач вказав, що 10 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений шляхом видачі розписки, в якій зазначено, що [PERSON] взяв в борг гроші в сумі 24 000 гривень і зобов'язується повернути вказані кошти до 16 березня 2013 року. Свої зобов'язання щодо повернення боргу відповідач не виконав, на даний момент зв'язок з ним втрачено, що змусило позивача звернутися до суду. [PERSON] просить стягнути вказану суму боргу, відсотки за користування коштами за період з 10 січня 2013 року по 16 березня 2013 року в сумі 325,48 гривень, інфляційні втрати за період з 20 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року в сумі 33 477,39 гривень, три відсотки річних за період з 20 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року в сумі 3 874 гривень, всього на загальну суму 61 676,87 гривень, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, подали суду клопотання про розгляд справи без їх участі, проти прийняття заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] відзиву не подав, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 10 січня 2013 року відповідач [PERSON], який проживає за адресою [ADDRESS], взяв в борг гроші в сумі 24 тисячі гривень у [PERSON], що проживає в [ADDRESS], і зобов'язався повернути до 16 березня 2013 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За період з 20 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року розмір 3 % річних від простроченої суми становить 3874 гривень, сума інфляційних втрат становить 33 477,39 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання в позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлено розмір процентів, розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентів за користування коштами за період з 10 січня 2013 року по 16 березня 2013 року становить 325,48 гривень. За таких обставин з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 61 676,87 гривень, з яких: 24 000 гривень боргу за договором позики, 325,48 гривень відсотки за користування коштами, 33 477,39 гривень сума інфляційних втрат, 3 874 гривень сума 3 % річних. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства суд стягує з відповідача в користь позивача 704,80 гривень понесених нею витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved