Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року №799. Відповідач є колишньою дружиною позивача, проте з 2008 року в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири № 333 по вул.. Джузепе Гарібальді ( Варейкіса), 2 у м. Дніпро. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.06.1996 року, який був розірваний 04.03. 2010 році, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. За час шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 24.06.1997 року придбали квартиру [ADDRESS] (Варейкіса) у м. Дніпро, а отже квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу). Об»єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ст. 61 СК України). У разі поділу майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] (Варейкіса) у м. Дніпро, суд вважає, що вимога про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає, оскільки призведе до порушення законних прав та інтересів відповідача щодо користування та розпорядження квартирою. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів про не проживання відповідача в спірній квартирі на протязі року. Зважаючи на викладене вище,

Outcome: dismissed