Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири № 52, розташованої у будинку № 45 по проспекту Миру у м. Чернігові, в порядку спадкування за законом. Позивач посилалась на те, що 03.04.2015 року померла її донька [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частку спірної квартири. Позивач звернулась до Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено в звязку з тим, що право власності на квартиру зареєстровано за чоловіком померлої [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] ставив питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказував, що рішення суду першої інстанції суперечить приписам ст. 57 СК України, оскільки для купівлі спірної квартири він продав однокімнатну квартиру, що була подарована йому рідним дядьком, а отже була його особистою приватною власністю. Посилався на те, що судом не було взято до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що на придбання спірної квартири було витрачено грошові кошти, отримані від продажу квартири та земельної ділянки. В запереченні [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу [PERSON], а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, зазначаючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність посилань відповідача на те, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], а тому, в силу положень ст. 1261 ЦК України, [PERSON], яка доводилась матір`ю померлій [PERSON], має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги. Апеляційний суд знаходить, що даний висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, 15 листопада 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, відповідно до якого, [PERSON] змінила прізвище на «Вакуленко» (а.с. 8). З свідоцтва про смерть, копія якої містяться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] 03.04.2015 року померла (а.с. 6). Квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON], було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2012 року №1-2722 відповідно до інформаційної довідки від 09.11.2015 року №3598 КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 79). Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, за правилами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя грошовими коштами або працею в набутті майна. Всупереч вимогам ст. 212-215 ЦПК України, суд не встановив за які кошти майно було набуте (джерело набуття), не перевірив та не спростував заперечення [PERSON], показання свідків [PERSON] і [PERSON] Зазначені свідки в суді засвідчили, що продавець спірної квартири [PERSON] отримала від [PERSON] 16700 доларів США, від [PERSON] 4300 доларів США, після чого було підписано договір купівлі-продажу від 09.11.2012 року, укладений з відповідачем. Свідок [PERSON] в суді засвідчив про те, що ним було передано [PERSON] до оформлення договору купівлі-продажу власні кошти в сумі 4300 доларів США, отримані від продажу земельної ділянки та гаражу, що за матеріалами справи підтверджено довідкою Новозаводської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (а.с.86) та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2012 року ( а.с. 87). За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що хоча спірну квартиру [ADDRESS] і було придбано [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], однак за кошти, які переважно були його особистою приватною власністю, а також кошти, належні на праві власності його батьку. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири № 52, розташовану у будинку № 45 по проспекту Миру у м. Чернігові, в порядку спадкування за законом. В порядку розподілу судових витрат за ч.1 ст. 88 ЦПК України , з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 273 грн 58 коп. за витрати, понесені останнім на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.

Outcome: approved