Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про виділення частки майна в натурі, в якій просив припинити його право спільної часткової власності на ? частину від нежитлового будинку загальною площею 3336,40 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (ЛІТЕРА Б), а також виділити йому в натурі ? частини в даному будинку. Позивач вказав, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 17.10.2007 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) він є власником на праві приватної власності ? частини від нежитлового будинку загальною площею 3336,40 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (ЛІТЕРА Б). Посилався на Висновок № 33/15 спеціаліста з будівельно-технічних питань від 22.08.2015 щодо варіантів розподілу об'єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS](літери Б,Б') відповідно до часток ? та ? між співвласниками встановлено, згідно якого технічні обмеження щодо виокремлення ? частки зі спірних нежитлових приміщень - відсутні. Так, позивач вважає, що дане нежитлове приміщення може бути виділене в натурі в окремий об'єкт нерухомого майна, що складатиме одиницю без порушення цільового призначення, не порушуючи і не перешкоджаючи проведенню господарської діяльності інших співвласників. Позивач посилався на те, що відповідачу, як співвласнику даного об'єкта нерухомості, розташованого за адресою [ADDRESS] було, неодноразово, усно запропоновано укласти договір про поділ нерухомого майна та виділення частки позивача в натурі, але він не повідомив про свою згоду на укладення такого договору та про виділ частки позивача в натурі, що позбавляє його права на вільне розпорядження своїм майном. Вказав, що сторонами не досягнуто згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в позасудовому порядку, у зв'язку з чим звернувся із вказаним позовом до суду. 26.10.2015 представником відповідача [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву. У своїх запереченнях представник відповідача пояснив, що посилання позивача на договір про порядок володіння та користування спільним майном від 01.10.2013, укладений між позивачем і відповідачем є неправомірним, оскільки такий розподіл приміщень є ситуативним, зроблений на підставі того, чиї орендатори фактично займали зазначені приміщення на момент укладення договору. Вказав на те, що позивач, фактично, обдурив відповідача під час укладення договору, зазначивши, що цей договір укладається для внутрішнього використання і наслідків для виділення (поділу) майна за собою тягнути не буде. Зазначено, що договір про порядок володіння та користування спільним майном від 01.10.2013 нотаріально не посвідчений. У запереченнях зазначено, що жодної пропозиції від позивача укласти договір про поділ нерухомого майна не надходило. Крім того, пояснив, що висновок №33/15 спеціаліста з будівельно-технічних питань від 22.08.2015, на який у своєму позові посилався [PERSON], розроблений тільки на підставі договору про порядок володіння та користування спільним майном від 01.10.2013, укладеного між сторонами, надає єдиний варіант розподілу. Спеціаліст не зазначив чи є ще будь-які інші варіанти розподілу приміщень для виділення. Посилається, що виходячи з розташування будівлі складу, а також враховуючи розміри земельної ділянки навколо нього видно, що в разі виділення приміщень в нерухомому майні зазначеним у висновку варіантом вартість частин буде різною на користь частини, що розташована на фасадній частині будівлі складу, висновок не враховує це питання. У зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позову. 17.12.2015 в судовому засіданні протокольною ухвалою суду прийнято до вказаного провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виділення частки майна в натурі, у якій позивач за зустрічним позовом просить: припинити право спільної часткової власності сторін по ? частини нежитлового будинку загальною площею 3336,40 кв.м., що займають частину будинку літ. «Б», розташованого в [ADDRESS] (літера Б), а також виділити в натурі по ? частки сторонам в вказаному нежилому будинку, запропонувавши інший варіант розподілу спірного майна. Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним та його представник первісний позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, проти зустрічного позову заперечували частково. Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним в судовому засіданні проти первісного позову заперечував частково, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником ? частини нежитлового будинку загальною площею 3336,40 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (ЛІТЕРА Б) згідно свідоцтва про право власності, виданого 17.10.2007 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.11). Судом встановлено, що на підставі договору дарування частки нежилого будинку від 26.10.2011, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., та зареєстрованим у реєстрі за №9265, [PERSON] належить ? частки нежилого будинку (літ. Б), загальною площею 3336,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2013 було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, саме: нежилим будинком [ADDRESS], площею 3336,4 кв. м., згідно умов якого кожен із співвласників самостійно володіє визначеною сторонами частками складського та офісного приміщення (а.с. 7). Так, позивач звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись на недосягнення згоди між сторонами згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК). У частині другій статті 364 ЦК передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу норми ст. 358 ЦК України, остання регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13 та враховується судом при розгляді цієї справи відповідно до статті 360-7 ЦПК. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору як первісного, так і зустрічного позовів є припинення права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частини нежилого будинку, загальною площею 3336,40 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (ЛІТЕРА Б), та виділення в натурі сторонам по ? частини вказаного будинку. Як свідчить висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 24479/15-43 від 09.09.2016, складений судовим експертом Київського науково-дослідного інституту Наугольною Н.І. на виконання ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 17.12.2015, розділити нежитловий будинок площею 3336,40 кв.м. у відповідності до ідеальних часток співвласників (1/2 та 1/2) та вимог нормативної будівельно-технічної документації - можливо. Згідно з вищезазначеним висновком судового експерта, останнім запропоновано два можливі варіанти розділу нежитлового будинку. Враховуючи наявність технічної можливості та фактичний варіант розподілу нежитлового будинку, який встановлений сторонами, суд вважає за можливе виділити сторонам відокремлені частини будинку відповідно до запропонованого експертом першого варіанту розділу спірного нежитлового будинку, а саме: Виділити в натурі ? частки першому співвласнику - [PERSON] в нежилому будинку літ. «Б», загальною площею 3336,40 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (літера Б), а саме: На І поверсі: приміщення №1 підсобне площею 2,2 кв. м., приміщення №2 підсобне площею 15,2 кв. м., приміщення №3 підсобне площею 11,7 кв. м., приміщення підсобне №4 площею 7,4 кв. м., приміщення №5 шахта ліфта площею 5,2 кв. м., приміщення основне №6 площею 15,7 кв. м., приміщення №7 основне площею 600,2 кв. м., приміщення №19 основне площею 17,1 кв. м., приміщення №20 підсобне площею 1,5 кв. м., приміщення №21 підсобне площею 1,6 кв. м., приміщення №22 підсобне площею 1,5 кв. м., приміщення №23 підсобне площею 1,8 кв. м., приміщення №24 основне площею 23,2 кв. м., приміщення №25 підсобне площею 4,4 кв. м., приміщення №І сход. клітина площею 8,4 кв. м., частина приміщення №14 площею 116,75 кв. м., всього по І поверху : 833,85 кв. м.; На ІІ поверсі: приміщення №1 підсобне площею 16,5 кв. м., приміщення №2 основне площею 19,7 кв. м., приміщення №3 основне площею 16,7 кв. м., приміщення №4 підсобне площею 4,1 кв. м., приміщення №5 основне площею 595,9 кв. м., приміщення №13 основне площею 21,9 кв. м., приміщення №14 підсобне площею 2,2 кв. м., приміщення №15 підсобне площею 1,5 кв. м., приміщення №16 підсобне площею 2,4 кв. м., приміщення №17 основне площею 23,6 кв. м., приміщення №ІІІ сход. клітина площею 13,1 кв. м., частина приміщення 11 площею 116,75 кв.м., всього по ІІ поверху : 834,35 кв.м., всього по будівлі І : 1668,2 кв.м. Виділити в натурі другому співвласнику - [PERSON] ? частки у нежитловому будинку літ. Б за адресою: [ADDRESS] (літера Б), а саме: На І поверсі: приміщення №8 шахта ліфта площею 5,2 кв. м., приміщення №9 підсобне площею 6,2 кв. м., приміщення №10 підсобне площею 12,3 кв. м., приміщення №11 підсобне площею 5,3 кв. м., приміщення №12 підсобне площею 1,9 кв. м., приміщення №13 підсобне площею 3,3 кв. м., частина приміщення №14 площею 367,25 кв. м., приміщення №15 основне площею 317,4 кв. м., приміщення №16 підсобне площею 7,8 кв. м., приміщення №17 основне площею 73,0 кв. м., приміщення №18 підсобне площею 35,8 кв. м., приміщення №ІІ сход. клітина площею 14,3 кв. м., всього по І поверху : 849,75 кв. м.; На ІІ поверсі: приміщення №6 підсобне площею 3,70 кв. м., приміщення №7 підсобне площею 9,8 кв. м., приміщення №8 підсобне площею 5,4 кв. м., приміщення №9 підсобне площею 1,9 кв. м., приміщення №10 підсобне площею 4,1 кв. м., частина приміщення 11 площею 364,75 кв.м., приміщення №12 основне площею 414,4 кв. м., приміщення №IV сход. клітина площею 14,4 кв. м., всього по ІІ поверху : 818,45 кв.м., всього по будівлі ІІ : 1668,2 кв.м. Згідно з частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Аналіз зазначеної правової норми приводить суд до висновку про припинення спільної часткової власності сторін на нежитловий будинок та визнання за ними права власності на виділені частки цього будинку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним на те, що згідно запропонованого позивачем за первісним позовом варіанту розподілу спірного нежитлового приміщення, зазначеного у висновку, наданому останнім, вартість частин буде різною на користь частини, що розташована на фасадній частині будівлі, у зв'язку з чим [PERSON] було запропоновано власний варіант розподілу спірного нежитлового приміщення. Однак, судом не приймається до уваги запропонований позивачем за зустрічним позовом варіант розподілу нежитлового будинку такий, як необґрунтований. Окрім того, як пояснила у судовому засіданні експерт Наугольна Н.І., при проведенні експертизи спірного нежитлового приміщення, нею оцінювалась вартість часток нежитлового приміщення, а тому запропоновані нею варіанти розподілу у висновку, на підставі якого судом було здійснено поділ нежитлового приміщення, є обґрунтованими. А тому, суд вважає за належне розділити нежитлове приміщення відповідно до запропонованого судовим експертом першого варіанту розподілу. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача за первісним позовом належить стягнути на користь позивача за первісним позовом судовий збір у розмірі 3654,00 грн., а з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним судовий збір у розмірі 6577,20 грн.

Outcome: partial