Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-19 00:00:00

У січні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 7 476 грн. На обґрунтування позову вказав, що 05.07.2019 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу кошти в сумі 1 600 грн. Відповідач зобов`язався повертати позику щомісячно, починаючи з серпня 2019 р. у строк до 5 числа кожного місяця рівними сумами - по 100 грн., а 05.01.2020 повернути 1 100 грн. Жодного платежу за графіком відповідачем здійснено не було. Таким чином відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань більше ніж на місяць. Договором позики передбачено, що у разі несвоєчасного повернення грошей відповідач сплачує позивачу за кожен день прострочення неустойку у розмірі 2% від позиченої суми. За кожен факт прострочення платежу за цим договором відповідач сплачує позивачу додатково штраф у розмірі 500 грн. Ураховуючи умови договору, позивач заявляє до стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1 600 грн., неустойки (пені) в розмірі 5 376 грн. та штрафу у розмірі 500 грн. Ухвалою від 12.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які вручені згідно відмітки поштового відділення вкладені у абонентську скриньку. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 05.07.2019 між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позичальник взяв у борг у позикодавця грошові кошти в сумі 1 600 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 05.01.2020. Пунктом 2 договору позики передбачено, що позика є безпроцентною, а повернення позиченої суми грошей повинне проходити в готівковій формі у м. Києві на день проведення розрахунку за цим договором в такому порядку: в строк до 05.08.2019 - 100 грн., в строк до 05.09.2019 - 100 грн., в строк до 05.10.2019 - 100 грн., в строк до 05.11.2019 - 100 грн., в строк до 05.12.2019 - 100 грн., в строк до 05.08.2019 - 1 100 грн. Згідно з умовами, визначеними пунктом 4 договору позики, у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку у розмірі 2% від позиченої суми та додатково штраф у розмірі 500 грн. за кожен факт прострочення платежу за цим договором. Доказів виконання відповідачем умов вищевказаного договору суду не надано. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Отже ураховуючи, що позичальник [PERSON] не повернув позику у встановлений договором строк, позикодавець [PERSON] відповідно до пункту 4 договору позики набув право вимагати сплати неустойки (пені) у розмірі 2% від позиченої суми та штрафу у розмірі 500 грн. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За період з 06.08.2019 по 20.01.2020 прострочення виконання грошового зобов`язання склало 168 днів, а отже розмір неустойки (пені) за вказаний період становить 5376 грн. (1600х2%х168). Окрім того позивач заявив вимогу про сплату відповідачем штрафу за прострочення платежу в розмірі 500 грн. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики (основного боргу) в сумі 1 600 грн., неустойки (пені) в сумі 5 376 грн. та штрафу в сумі 500 грн., а усього 7 476 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved