Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

у січні 2019 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Укргазбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та договору іпотеки від 01.08.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову зазначав про те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2015 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 069-2008-2220 від 27.06.2008 року в розмірі 84 311,33 долари США. Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 01.12.2015 року [PERSON] відкрито виконавче провадження № 49494198 з примусового виконання виконавчого листа № 758/12835/14-ц, виданого Подільським районним судом м. Києва 02.09.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 84 311,33 долари США. 01.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 01.12.2015 року [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) у межах суми звернення стягнення 84 311,33 долари США. Проте, на час існування арешту всього майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, [PERSON] здійснила незаконне відчуження квартири [ADDRESS] шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року. 01.08.2017 року новий власник квартири [ADDRESS] [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань передав дану квартиру в іпотеку ПАТ «Укргазбанк» відповідно до договору іпотеки № 745. Посилаючись на те, що зазначені договори порушують права АТ «Універсал Банк», оскільки унеможливлюють виконання судового рішення, їх укладено з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, останні порушують публічний порядок, за останніми відчужено майно, обіг якого був обмежений у зв`язку з накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо, просило на підставі ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України визнати їх недійсними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою від 01.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.04.2019 року (а.с. 34-35). 16.04.2019 року справа не розглядалась, підготовче судове засідання відкладено на 07.08.2019 року (а.с. 67). 07.08.2019 року у зв`язку із неявкою позивача підготовче судове засідання відкладено на 04.11.2019 року (а.с. 105). Ухвалою від 04.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи на 11.02.2020 року (а.с. 126). Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, в якому проти задоволення вимог АТ «Універсал Банк» заперечила та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що вона не є стороною оспорюваних правочинів (а.с. 54-55). Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому проти задоволення вимог АТ «Універсал Банк» заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що дійсно 01.08.2017 року ним було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 743, проте, не з [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , котрій вказана квартира належала на праві власності на підставі договору дарування від 27.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. за реєстровим номером 2-234. До того ж, зазначив, що посилання АТ «Універсал Банк» на витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , є помилковим, оскільки з 01.01.2013 року Державний реєстр прав власності на нерухоме майно припинив своє функціонування та замість нього почав роботу Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с. 93-96). Відповідач ПАТ «Укргазбанк» надав відзив на позов, в якому проти задоволення вимог АТ «Універсал Банк» заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Вказав, що договори відповідають вимогам законодавства, вчинені в порядку та у спосіб, встановлений Законами України. Зауважив, що [PERSON] оспорювані правочини не укладались, на момент відчуження квартири [ADDRESS] власником останньої була [PERSON] (а.с. 71-87). Третя особа - приватний нотаріус КМНО Заєць І.В. надала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» за їх безпідставністю та недоведеністю. Вказала, що на момент укладення оспорюваних договорів нею було здійснено перевірку наявності заборон, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і записи щодо обтяжень об`єкту нерухомості, який був предметом договору купівлі-продажу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні (а.с. 97-100). В судове засідання 11.02.2020 року позивач явку свого представника не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 117-118). В судовому засіданні 11.02.2020 року відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, виходячи з обставин, викладених у відзиві. В судовому засіданні 11.02.2020 року відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, виходячи з обставин, викладених у відзиві. В судовому засіданні 11.02.2020 року представник ПАТ «Укргазбанк» проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.09.2015 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 758/12835/14-ц про стягнення згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2015 року солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 069-2008-2220 від 27.06.2008 року в розмірі 84 311,33 долари США (а.с. 9-10). Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 01.12.2015 року [PERSON] відкрито виконавче провадження № 49494198 з примусового виконання виконавчого листа № 758/12835/14-ц, виданого Подільським районним судом м. Києва 02.09.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 84 311,33 долари США (а.с. 11-12). 01.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 01.12.2015 року [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) у межах суми звернення стягнення 84 311,33 долари США (а.с. 13-14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 152416799 від 11.01.2019 року за параметрами запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про фізичну особу РНОКПП: [NUMBER] , 05.04.2016 року все нерухоме майно [PERSON] обтяжено відповідно до постанови ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер майна 36605021, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , 08.05.2012 року зареєстрована на паві приватної власності за [PERSON] (а.с. 15-17). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 121221712 від 19.04.2018 року за параметрами запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , 01.08.2017 року власником вказаної квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 743. Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію іпотеки 01.08.2017 року [PERSON] 01.08.2017 року квартира [ADDRESS] передана в іпотеку ПАТ «Укргазбанк» згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 745. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер майна 36605021, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , 08.05.2012 року зареєстрована на паві приватної власності за [PERSON] (а.с. 18-20). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2017 року приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 743 посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Покупцем є [PERSON] , продавцем - [PERSON] , [INFO] , якій квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. за реєстровим номером 2-234 (а.с. 55, 95-96). Також, судом встановлено, що 01.08.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 745, за умовами якого [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань передав квартиру [ADDRESS] в іпотеку ПАТ «Укргазбанк». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 93350128 від 01.08.2017 року за параметрами запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , 01.08.2017 року власником вказаної квартири є [PERSON] на підставі договору дарування від 27.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. за реєстровим номером 2-234. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер майна 36605021, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , 08.05.2012 року зареєстрована на паві приватної власності за [PERSON] (а.с. 83-84, 100). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 157186281 від 21.02.2019 року за параметрами запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , 01.08.2017 року власником вказаної квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровим номером 743. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер майна 36605021, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , 08.05.2012 року зареєстрована на паві приватної власності за [PERSON] (а.с. 85-87). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень га застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недотримання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, правочин є недійсним, якщо він укладений із порушенням вимог закону. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до п. 26 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. При цьому, заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав і інтересів. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. З огляду на зазначені приписи, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Звертаючись до суду, АТ «Універсал Банк» виходив з того, що оспорювані договори купівлі-продажу та іпотеки є недійсними, оскільки за ними проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв`язку з накладенням арешту на нього, про що продавцю - відповідачу [PERSON] було відомо. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач - АТ «Універсал Банк» не є стороною оспорюваних договорів, а доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України того, що вказаними договорами були порушення його майнові права та інтереси і які саме і права та охоронювані законом інтереси, а також що спірні договори були вчинені й посвідчені з порушенням вимог законодавства, позивач суду не надав. Також, суд зазначає, що питань щодо їх недійсності у приватного нотаріуса не виникало. Спірний договір купівлі-продажу був укладений продавцем [PERSON] , котрій предмет договору належав на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. за реєстровим номером 2-234, котрий в установленому порядку недійсним не визнаний, й до того ж, укладений ще до ухваленні рішення Подільським районним судом м. Києва та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання останнього. Отже, на момент укладення 01.08.2017 року договору купівлі-продажу [PERSON] власником квартири [ADDRESS] не була, так само як і на момент, а саме: на 01.12.2015 року, винесення державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 01.12.2015 року [PERSON] постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] (ІПН - [NUMBER] ) у межах суми звернення стягнення 84 311,33 долари США. Отже, оспорюваними договорами права позивача не порушено, оскільки на час їх укладення заборони відчуження квартири [ADDRESS] шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було Таким чином, підставі, визначених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним й договору іпотеки від 01.08.2017 року, суд не знаходить. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «»Універсал Банк щодо визнання договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року та договору іпотеки без оформлення заставної від 01.08.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. за реєстровими номерами 743 та 745 відповідно, недійсними, у зв`язку з недоведеністю. Як наслідок, не підлягають й задоволенню вимоги АТ «Універсал Банк» щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексні номери 36407130, 36411319 та 36411074 від 01.08.2017 року, прийняті приватним нотаріусом КМНО Заєць І.В. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed