Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї, у цій квартирі зареєстровані донька [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] , який в даній квартирі не проживає з 2017 року без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і квартирою взагалі не цікавиться. Оскільки [PERSON] виїхав зі спірної квартири, в ній не проживає без поважних причин понад рік, але залишається зареєстрованим в цій квартирі, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивачка не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до договору дарування квартири від 02.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4, [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 4), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5). 17.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 14.01.2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ (м. Київ) (а.с. 6). Листом Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 03.08.2020 року повідомлено про те, що під час перевірки встановлено, що [PERSON] дійсно не проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з лютого 2017 року по теперішній час; з приводу перешкоджання користування вказаною квартирою [PERSON] до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві не звертався (а.с. 9). Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Зі змісту письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] адресою: [ADDRESS] , не проживає протягом останніх трьох років. Статею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved