Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь її сина [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму 20 000 грн, зазначив, що 8 квітня 2015 року, близько о 18 годині, [PERSON], знаходячись біля будинку № 13 по вул. Толбухіна в м. Ізюмі Харківської області, в ході сварки з малолітнім [PERSON], [INFO], яка виникла на ґрунті миттєвих неприязнених стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, схватив потерпілого за комір куртки та вдарив того головою об металеві ворота, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на обличчі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 2 липня 2015 року за вказані вище дії визнано винним та засуджено [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 850 грн. Вирок набрав законної сили. З вини відповідача іі син переніс психічні та моральні страждання і переживання, моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 20 000 грн, так як відповідач заподіяв її сину [PERSON] у віці 13 років фізичну та психологічну травму, після чого її син змушений був лікуватися та потребує продовження у лікуванні в лікарнях міста Ізюм і Харкова у психолога, син відчував тривалий час фізичну біль в області голови, обличчя, був порушений звичний спосіб життя, намагався менше спілкуватися зі знайомими йому людьми, не виходив на тренування спортом. У звязку з наведеним позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, у судовому засіданні пояснив, що він не заперечує, що від його неправомірних дій неповнолітньому [PERSON] завдана моральна шкода, яку він признає на суму 2 000 грн., та просив суд позов задовольнити частково з урахуванням заперечень. Суд, вислухавши сторони, перевіривши і дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Судом установлено і не заперечується сторонами, що 8 квітня 2015 року, близько о 18 годині, [PERSON], знаходячись біля будинку № 13 по вул. Толбухіна в м. Ізюмі Харківської області, в ході сварки з малолітнім [PERSON], [INFO], яка виникла на ґрунті миттєвих неприязнених стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, схватив потерпілого за комір куртки та вдарив того головою об металеві ворота, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на обличчі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 2 липня 2015 року за вказані вище дії визнано винним та засуджено [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 850 грн. Вирок набрав законної сили. (а.с. 7, 8) З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до ст. 57 ЦПК України вказані судові рішення є одним з письмових доказів, в яких зафіксовані обставини скоєння ДТП. Оскільки відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на спростування їх змісту, суд бере їх до уваги. Відповідно до ч.3 і ч.4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд дійшов висновку, що оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] закінчено обвинувальним вироком, вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу доведена в судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Висновком психолога від 10.08.2015 року підтверджується, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проходив курс бесіди і психологічної діагностики щодо отриманих травм від неправомірних дій [PERSON], та надано рекомендації подальшого зняття емоційно-психічної напруги у [PERSON] (а.с. 9-11). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої. Неповнолітній [PERSON] поніс явні розлади психоемоційної діяльності із-за заподіяних йому тілесних ушкоджень, поніс душевні страждання, так як тимчасово втратив нормальні життєві зв'язки, на відновлення яких необхідні час і здоров'я. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд задовольняє позовні вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди з урахуванням положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року зі змінами та у відповідності ст.ст. 23, 1167 ЦК України: розмір моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин стану його здоровя, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд приходить до висновку, що моральну шкоду необхідно стягнути з відповідача, з особи, винними діями якого її заподіяно. Розмір моральної шкоди на користь позивача суд встановлює із засад розумності, виваженості та справедливості в сумі 5 000 грн. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], і стягує з [PERSON] на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди суму 5 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати на судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial