Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього 34571 грн. 46 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 4442 грн. 41 коп. інфляційної складової боргу, 3264 грн. 91 коп. 3% річних та 422 грн. 79 коп. судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначило про те, що відповідач є власником нежитлового приміщення, користується комунальними послугами, при цьому відмовляється сплачувати їх вартість. У зв'язку із несплатою відповідачем комунальних послуг виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з нього в примусовому порядку. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 51), подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 53). [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце, день і час розгляду справи з урахуванням положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України повідомлені належним чином (а.с. 53), про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За наведених обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними в ній матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, в своєму позові товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4» наголошує на тому, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS], проте в порушення умов договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежилих приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не сплачує вартість наданих комунальних послуг, внаслідок чого станом на 01 вересня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 34571 грн. 46 коп., яку відповідач відмовляється погасити в добровільному порядку. За наведених обставин товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4» вважає, що [PERSON] порушує своїми діями права підприємства щодо своєчасної сплати вартості наданих комунальних послуг та просить задовольнити позов, в заявлений ним спосіб. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с. 10). 29 жовтня 2001 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 4» та [PERSON] було укладено договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежилих приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно пп. 2.2.2. п. 2 якого, відповідач, зокрема, взяв на себе зобов'язання сплачувати фактичну вартість отриманих комунальних послуг. (а.с. 7). Відповідно до пп. 3.1 п. 3 вищевказаного договору оплата за надання послуг складається по фактичним витратам і вноситься на рахунок підприємства позивача до 5 числа наступного за звітнім місяцем (зворотна сторона а.с. 7). З підпунктів 5.10 та 5.11 договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежилих приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29 жовтня 2001 року, вбачається, що термін дії цього договору складає три роки, а також те, що дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії. В матеріалах справи відсутні будь-які письмові заяви, щодо перегляду або припинення дії вказаного договору. Згідно положень ст. ст. 526, 530 ЦК України з зобов'язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, як вбачається зі змісту ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що матеріалах справи міститься заява [PERSON], який є представником [PERSON], про застосування строків позовної давності (а.с. 39), у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4», що стосується заборгованості виниклої згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4, 5), за період з жовтня 2008 року по січень 2011 року слід відмовити за спливом строку позовної давності. Крім того, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню і вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги яка виникла у період з січня 2011 року по вересень 2013 року. Так, товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4» при зверненні до суду додало до своєї позовної заяви розрахунок заборгованості, який складався з урахуванням загальної заборгованості [PERSON] починаючи з жовтня 2008 року. Будь-яких відомостей щодо розміру заборгованості за період з січня 2011 року по вересень 2013 року (в тому числі й відомостей щодо інфляційної складової заборгованості та 3% річних), без урахування розміру заборгованості виниклої за період з жовтня 2008 року по січень 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 4» суду не надало. Вимога суду щодо проведення звірки взаєморозрахунків та надання акту такої звірки (зворотна сторона а.с. 27, зворотна сторона а.с. 36) залишено сторонами без реагування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження розміру заявленої до стягнення суми заборгованості позивачем, суду не надано. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed