Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 січня 1977 року в Пеньківській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис № 1). На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в період спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні стосунки, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 23 січня 1977 року в Пеньківській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (актовий запис № 1), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23 січня 1977 року. В період спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні характери та погляди на життя, внаслідок чого вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Оскільки відповідачка [PERSON] визнала позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню на підставі ч. 4\~ст. 206 ЦПК України. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка не заявляла про зміну прізвища на дошлюбне, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн. слід стягнути з відповідачки в дохід держави, враховуючи, що позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0567401 від 01 липня 2015 року та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved