Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У серпні 2016 року позивач ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Подільський відділ ДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти арешт із заставного майна, який був накладений відповідно до постанови старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] від 26.11.2012 року, а саме: ВАЗ, модель: 21214, рік випуску:2008, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА 21214081902234, реєстраційний номер: ВІ2559ВА, що належить на праві власності [PERSON] (36000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) та перебуває у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо не повідомивши суд про причину своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Подільського відділу ДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з»явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій просять справу розглядати без участі їхнього представника. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України розглянув справу без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № PLAWAN36850042, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 18360.31 [Долар США], зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.09.2013 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № від 04.09.2008 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач уклали договір застави рухомого майна № PLAWAN36850042 від 04.09.2008 (надалі - договір застави). Згідно, якого Відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21214, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА21214081902234, реєстраційний номер: ВІ2559ВА, що належить на праві власності [PERSON]. В зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору № PLAWAN36850042 від 04.09.2008 року, за останнім виникла прострочена заборгованість. Рішенням Ленінського районного суду м.Полтава від 02.11.2011 року було задоволено позов ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль. Надано право звернути стягнення на предмет застави на автомобіль ВАЗ, модель: 21214, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА21214081902234, реєстраційний номер: ВІ2559ВА, що належить на праві власності [PERSON] (36000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2013 року рішення Ленінського районного суду м.Полтави залишене без змін. Відповідно до угоди, та ст. 20 Закону України Про заставу, ПАТ КБ ПРИВАТ-БАНК має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою -покупцем. «26» листопада 2012 року постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в межах виконання виконавчого провадження 33939659 був накладений арешт на все рухоме майно боржника, а саме на транспортний засіб ВАЗ, модель: 21214, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА21214081902234, реєстраційний номер: ВІ2559ВА, що належить на праві власності [PERSON] (36000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]), належне на праві власності боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належному боржнику, в межах виконавчої суми звернення стягнення. 24 жовтня 2012 року була винесена постанова про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу ВАЗ, модель: 21214, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА21214081902234, реєстраційний номер: ВІ2559ВА. ВП № 3393959 було відкрито державним виконавцем Бєляєвим М.В. на підставі виконавчого листа № 2-1087 виданого 09.12.2011 року Ленінським районним судом м.Полтави. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставо держателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. У даному випадку, по-перше: право застави виникло у ПриватБанку, як зазначено вище 04.09.2008 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 26.11.2012 року та постанова про розшук майна боржника винесена 24.10.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено кредитно-заставний договір; по- друге: станом на «01» серпня 2016 року заборгованість Відповідача перед ПриватБанком складає 120 560,00 дол.США, що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved