Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

УПСЗН звернулося в суд з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з неї надмірно виплачені бюджетні кошти в сумі 31\~744,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі поданих документів та заяви від 23 червня 2004 року [PERSON] згідно із Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» призначена допомога одиноким матерям на дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07.07.2017 року встановлено факт, що [PERSON] являється батьком [PERSON]. Факт батьківства було встановлено на підставі показань свідків про те, що [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] та [PERSON] з 2002 року до дня смерті [PERSON] (17.04.2017 року). [PERSON] завжди вважав дитину [PERSON] своїм сином та виконував щодо нього усі обовязки батька. Позивач вказує на те, що [PERSON] не мала права на призначення допомоги на дітей одиноким матерям з 01.06.2004 року, оскільки проживала спільно з [PERSON] та вели спільне господарство. 22.09.2017 року відповідачці було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру виплачених коштів в сумі 31744,95 гривень в добровільному порядку. Відповідач відмовилась добровільно вносити кошти, що призвело до звернення управління до суду. Від відповідача у справі надійшов відзив в якому [PERSON] просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог УПСЗН, враховуючи той факт, що вона та її дитина інваліди та знаходяться в скрутному матеріальному становищі , а попереду в них ще ряд операцій. Відсутність рішення суду щодо встановлення факту спільного проживання її з [PERSON], на її думку, виключає можливість настання юридичних наслідків, які б надавали можливість припинити їй як одинокій матері виплату допомоги на її сина [PERSON], [INFO], що в свою чергу виключає можливість повернення нею виплачених коштів в сумі 31744,95 грн. за період з 01.06.2004 року по 31.12.2015 року. Вказує, що на час призначення допомоги одиноким матерям, на дитину [PERSON] дійсно була одинокою матірю, про що засвідчують наявні документи, які були видані на той час відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління поліції, де зроблено відповідний запис за №203, від 13 травня 2004 року. [PERSON] у відзиві зазначає, що участі у вихованні дитини [PERSON] як такої не брав, хоча дитину інколи провідував, спільне господарство вона з ним не вела, через надмірне вживання ним спиртних напоїв. Про цей факт, на її думку, свідчать довідки про реєстрацію [PERSON] з 2003 року до 2011 року у своєму будинку в Турійському районі Волинської області. В період з 27.05.2011 року до 01.08.2014 року був зареєстрований, мав ліжкомісце, в кім.№56 по м-ну Будівельників, буд.1, а також з 03.12.2014 року по день смерті [PERSON] був зареєсрований за адресою в [ADDRESS]. Тривалий період часу [PERSON] був зареєстрований за іншими адресами, що унеможливлює спільне проживання останнього за адресою відповідачки [PERSON] Вважає, що факт спільного проживання судом не було встановлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] з 01.06.2004 року призначена допомога як одинокій матері на дитину [PERSON], [INFO], відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Вказана обставина підтверджується копією протоколу [PERSON] праці та соціального захисту № 277 від 29.06.2004 року. Разом із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям від 23.06.2004 року, позивач подала до [PERSON] праці та соціального захисту довідку Відділу реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції від 13.05.04 про реєстрацію акту про народження [PERSON], у який відомості про батька записані за заявою матері, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями цих документів. За період з червня 2004 року до грудня 2015 року [PERSON] виплачено вищевказаної допомоги на загальну суму 31\~744,95 грн., що доводиться копією довідки позивача № 1803 від 29.11.2017 року, та визнано сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», у редакції яка діє з дня призначення допомоги відповідачу, жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. Зі змісту рішення Кузнецовського міського суду від 07.07.2017 року у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства, яке набрало законної сили, випливає, що судом встановлено факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сімєю з 2002 року до дня його смерті. У 2004 році у них народився син [PERSON]. [PERSON] завжди вважав дитину своїм сином та виконував щодо нього усі обовязки батька. На підставі викладеного суд встановив факт, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Частиною 4 ст.82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. На підставі цього, суд бере до уваги вказані обставини як встановлені і такі, що не потребують доказування. У тому числі обставину проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, що передбачає ведення спільного господарства та підтримання шлюбно-сімейних відносин. Показання свідка [PERSON], сина відповідача про те, що [PERSON] та [PERSON] не вели спільне господарство суд оцінює критично та не бере їх до уваги. Суд виходить з того, що [PERSON] як син відповідача може бути заінтересованою особою щодо вирішення цієї справи, а також з його показань випливає, що [PERSON] починаючи з 2002 року постійно по декілька днів проживав з [PERSON], а потім на декілька днів йшов з дому. Тобто, фактично [PERSON] підтримував відносини з відповідачем та її сином протягом вказаного періоду. Показання свідка [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки він фактично показань, що стосуються предмету спору не дав. Свідок пояснив, що з [PERSON] познайомився лише у 2012 році. І з того часу до дня його смерті бачив його лише 2-3 рази у рік. Спілкувався з ним лише як зварювальником ЖЕД № 3. У квартирі [PERSON] був вже після смерті [PERSON] Інших доказів, які спростовували б обставини ведення спільного господарства із [PERSON], спільного проживання і виховання [PERSON], відповідач до суду не подала. Також, встановлені вище обставини спростовують факти викладені відповідачем у відзиві щодо відсутності спільного господарства із [PERSON] та те, що він не брав участь у вихованні дитини. Зважаючи на те, що [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] починаючи з 2002 року і виховувала з ним [PERSON] [INFO], та при цьому подала заяву від 23.06.2004 року про призначення їй допомоги як одинокій матері, суд приходить до висновку про недобросовісність [PERSON] у набутті права на отримання такої допомоги та її отримання у період з червня 2004 року до грудня 2015 року на загальну суму 31\~744,95 грн. При цьому, у судовому засіданні не встановлено обставин рахункової помилки зі сторони позивача. Відповідно до ст.1166 ЦП України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту ст..1212 випливає, що особа, яка набула майно особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача виплачених бюджетних коштів в сумі 31\~744, 95 грн., набутими нею без достатньої правової підстави.

Outcome: approved