Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Мясокомбінат «Дніпро» про стягнення компенсації за невчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилаючись на те, що з 01 вересня 2006 року [PERSON] працювала у відповідача на посаді формувальника ковбасних виробів. Наказом № 09-ОК від 29 квітня 2008 року [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п.8 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.11.2008 [PERSON] була поновлена на посаді формувальника ковбасних виробів ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» та стягнуто на її користь з підприємства заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 5191,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Згідно вказаного рішення суду [PERSON] було поновлено на роботі формувальника ковбасних виробів, однак наказом від 19.11.2008 вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням. При цьому їй було нарахований посадовий оклад на один робочий день у розмірі 50,40 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 628,48 грн. та індексацію у сумі 21,47 грн., а всього 700,35 грн., з урахуванням відрахувань їй було виплачено 570,44 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.11.2011 з відповідача на користь [PERSON] було стягнуто залишок несплаченої компенсації за невикористану відпустку за період з вересня по грудень 2006 року та за 2007 рік у розмірі 288,50 грн. Вказане рішення суду було виконане через Красногвардійський ВДВС ДМУЮ лише 19.06.2013. При звільнені [PERSON] 19.11.2008 з підприємства їй не було проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію за невчасний розрахунок при звільненні у розмірі 5087,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач представник прокуратури Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, на задоволенні позову наполягала. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, але зазначила, що відповідач зобовязаний сплатити їй середній заробіток в розмірі 1542 грн. за кожний місяць прострочки, хоча при розгляді справи про поновлення на роботі підприємством надано недостовірні дані про її заробітну плату. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Мясокомбінат «Дніпро» в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 вересня 2006 року по 29 квітня 2008 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Мясокомбінат «Дніпро» на посаді формувальника ковбасних виробів. Наказом № 09-ОК від 29 квітня 2008 року [PERSON] звільнено з підприємства на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України, а саме за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, про що був зроблений запис у трудовій книжці. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.11.2008 [PERSON] поновлено на посаді формувальника ковбасних виробів ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» та з підприємства на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 5191,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. Зазначене рішення суду виконано в повному обсязі. Наказом від 19.11.2008 [PERSON] звільнено з ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» з посади формувальниці ковбасних виробів за власним бажанням. При цьому їй було нараховано посадовий оклад на один робочий день у розмірі 50,40 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 628,48 грн. та індексацію у сумі 21,47 грн., а всього 700,35 грн., з урахуванням відрахувань їй було виплачено 570,44 грн. Судом також встановлено, що при звільненні [PERSON] 19 листопада 2008 року останній було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 628,48 грн. [PERSON] не погодилася з такою сумою компенсації за невикористану відпустку і в 2011 році звернулася до суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.11.2011 з ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» на користь [PERSON] було стягнуто залишок несплаченої компенсації за невикористану відпустку за період з вересня по грудень 2006 року та за 2007 рік у розмірі 288,50 грн. 19 червня 2013 року зазначене рішення суду виконано, що підтверджується платіжним дорученням №533 від 19 червня 2013 року та визнано [PERSON] Згідно ст. 116 КЗоТ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗоТ України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звільнилася 19 листопада 2011 року, остаточний розрахунок, а саме компенсація за невикористану відпустку в повному обємі їй була виплачена 19 червня 2013 року, тобто час затримки розрахунку за цей період складає 1068 робочих днів. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.11.2008 встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] складав 37,62 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки складає 40178,16 грн. (з розрахунку 37,62 грн. (середньоденний заробіток) х 1068 (кількість днів затримки) = 40178,16 грн.). Разом з тим, враховуючи, що між сторонами [PERSON] та ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» виник спір з приводу суми компенсації за невикористану відпустку, який частково і було задоволено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.11.2011, залишеним без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року, тієї обставини, що [PERSON] звернулася до суду щодо невиплати їй всієї суми при звільненні 19.11.2008 майже через два роки у 2011 році, істотності невиплаченої частки (288,50 грн.) порівняно із середнім заробітком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки в розмірі 2000 грн. Такої позиції підтримується і Верховний Суд України в постанові від 21 листопада 2011 року. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача ТОВ «Мясокомбінат «Дніпро» на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 200 грн. Таким чином, позовні вимоги Прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Мясокомбінат «Дніпро» на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial