Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 08 листопада 2014 року до 18 березня 2016 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають одну дитину неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] не має самостійного заробітку, здійснює догляд за дитиною, отримує державну допомогу, яка становить 860 грн на місяць. [PERSON] є батьком дитини, працює і має постійний заробіток, інвалідом або особою з обмеженими здібностям не являться, інших утриманців не має, але ухиляється від обовязку утримувати дитину та не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання, хоча може надавати таку матеріальну допомогу. [PERSON] просила стягнути з останнього на її користь аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, та на її утримання у твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісяця до досягнення донькою трирічного віку до 19 травня 2019 року, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в письмовій заяві позов визнав частково, просить слухати справу у його відсутністть /ас.65/, та надав письмові заперечення проти позову, за змістом яких позов визнав в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, та заперечив проти аліментів на утримання матері дитини, просить у цій частині відмовити у позові за необґрунтованістю. [PERSON] вказав, що позивач не долучив до позовної заяви належні та допустимі докази на підтвердження підстав позову щодо наявності у відповідача змоги надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, інформація про його спроможність сплачувати аліменти на дружину з урахуванням його стану здоровя, відсутності інших утриманців та інвалідності є припущенням позивача та не стосується предмету позову в частині утримання саме дружини. На підтвердження факту відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача зазначає, що його середня заробітна плата за вирахуванням податків складає 2313,49 грн.; він має кредитне зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» і його щомісячний платіж становить 215,24 грн.; винаймає житло і сплачує щомісячно орендну плату у сумі 1200 грн. та комунальні послуги, а при присудженні аліментів на доньку щомісячний аліментний платіж буде 578,37 грн., тобто, якщо урахувати усі обовязкові платежі, вони перевищують його дохід, і він вимушений отримувати додаткову матеріальну допомогу від своїх батьків, тим самим не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу. Представник відповідача за дорученням [PERSON]А /довіреність від 13.09.2016, реєстр №2553, ас.17, 66/ у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя [PERSON], просив суд позовні вимоги задовольнити частково у частині стягнення аліментів на дитину. В іншій частині просив відмовити за необґрунтованістю. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача відповідно до вимог статей\~158,169 Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України/. Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судових засіданнях встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 08 листопада 2014 року перебували у шлюбі, який розірвано 18 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області/ копія ас.4/. 19 травня 2016 року народилася [PERSON], батьком записаний [PERSON], матірю - [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження /ас.63-64/. Дитина проживає з позивачем /ас. 6/. [PERSON] станом на 5.09.2016 працює на Приватному акціонерному товаристві «Тепличний комбінат» та обіймає посаду агронома по захисту рослин і його піврічний дохід з урахуванням утримання становить 14251,91 грн. /ас. 28/. [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області і з червня 2016 року отримує на дитину допомогу в розмірі 860 грн. на місяць /ас. 7/. Наведені обставини не заперечувались та не оспорювались сторонами. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Крім того, обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначений у частині другій статті 51 Конституції України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин першої та третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно частини першої статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В інших випадках аліменти присуджуються в частці від заробітку (доходу) та згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.12.2016 становить 1355 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 406,50 грн. / 30 % від 1355 грн./. З огляду на зазначене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Таким чином, беручи до уваги, що відповідач має постійний дохід, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача слід стягувати у частці від його заробітку (доходу). Отже, виходячи з викладеного, з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частин його щомісячного доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2016. Щодо позовної вимоги про утримання позивача [PERSON] судом встановлено наступне. За приписами статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з послідуючими змінами, з 1 травня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1450 грн., з 1 грудня 2016 року 1600 грн., а прожиткового мінімуму: на одну особу в розрахунку на місяць - 1399 грн.; з 1 грудня 2016 року 1544 грн.; для дітей віком до 6 років - 1228 грн., з 1 грудня 2016 року -1355 грн. Як видно з матеріалів справи середньомісячний дохід [PERSON] за півроку з урахуванням утримання складає 2375 грн./ (2334,50+2334,50+2415,00+2415,00+2337,91+2415,00):6/. Отже, [PERSON] отримує заробітну плату в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а тому його можна вважати особою, що може надавати матеріальну допомогу в розумінні статті 84 СК України. Ураховуючи встановлені обставини, суд вважає, що з урахуванням сімейного стану відповідача, працездатний відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно частини четвертої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З урахуванням зазначених вище обставин, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленої позивачем вимоги на її утримання, та вважає за необхідне визначити аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на місяць до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку до 19 травня 2019 року, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 30 серпня 2016 року. Доводи відповідача щодо неспроможності надавати позивачу матеріальну допомогу з посиланням на наявність у нього кредитних зобовязань, витрат на оренду житла та сплату комунальних послуг є непереконливими і не взяті судом до уваги. За правилами частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення, узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Визначений судом розмір аліментів суд вважає достатнім, справедливим та розумним, таким, що відповідає інтересам позивача та неповнолітньої дитини, і при цьому не порушує прав відповідача. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі п.1 частини першої статті 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 статті 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 551,20 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та 330,72 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дружину пропорційно до задоволеної частини вимог (551,20х60:100=330,72) в доход Державного бюджету України.

Outcome: partial