Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

У січні 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до Територіальної громади в особі Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, який був уточнений 13.02.2019. Змінено неналежного відповідача Територіальну громаду в особі Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на належного Територіальну громаду в особі Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 47/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідачка [PERSON] . являються спадкоємцями першої черги як діти померлої. Заповіту [PERSON] не залишала. Позивач зазначає, що на час відкриття спадщини, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, з листопада 2005 року по день смерті проживала постійно разом з ним за адресою: [ADDRESS] -ще Кушугум, [ADDRESS] , [ADDRESS] . Однак, нотаріусом позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини на тій підставі, що він не був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Крім того, право власності на 47/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано належним чином за спадкодавцем [PERSON] , правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній. На теперішній час позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати право власності на частину домоволодіння на ім`я померлого тому що правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. Позивач зазначає, що вказану частину житлового будинку його матір [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка (батька позивача) [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємець за законом, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак, оформити свої спадкові права при житті [PERSON] не встигла. Батько позивача також не оформив свої спадкові права на вказаний житловий будинок після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як спадкоємець за законом. Фактичне прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідками Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області. Крім позивача, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] є їх донька відповідачка по справі [PERSON] , яка не претендує на спадкове майно. На теперішній час позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати право власності на частину домоволодіння, успадкованого матір`ю після смерті її чоловіка на ім`я померлої, тому що правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. Крім того, позивач зазначає, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] неможливо підтвердити, оскільки свідоцтво про народження його батька [PERSON] не збереглось. Встановлення юридичних фактів прийняття позивачем спадщини після смерті матері [PERSON] та факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має для позивача юридичне значення та дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнену позовну заяву, просили її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади в особі Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду пояснення, відповідно до яких підстави заперечувати або визнавати позов відсутні. Просить розглядати справу без його участі на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої просить суд задовольнити позов, розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У строк, встановлений ухвалою суду від 01.02.2019, пояснення щодо позову на адресу суду не надіслав. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.10.2006 Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 79 (а.с.\~13). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.06.1997 Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області, запис №\~52 (а.с. 14). Факт родинних відносин позивача з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 20.02.1962 Вишегодською селищною радою м. Котлос РСФСР (а.с. 12). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.07.1960 Вишегодським селищрацс м. Котлос Архангельської області, запис №\~47 (а.с. 15). Факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується копією актового запису про смерть № 37 від 21.04.1992, внесений Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області (а.с. 55). Факт родинних відносин [PERSON] та його матері [PERSON] підтверджується довідкою про народження № 995, виданою 06.02.2019 РАЦС м.\~Кемерово Російської Федерації. Належність [PERSON] нерухомого майна у вигляді 47/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією Свідоцтва про право власності, виданим державним нотаріусом державної нотаріальної контори Запорізького району 17.11.1983, реєстровий № 1592 (а.с. 16). 53/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу на підставі договору дарування, засвідченого 29.12.1995 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Корицьким [PERSON] Д., реєстровий № 2-1694 (а.с. 18). Право власності підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12096467 від 09.10.2006 (а.с. 19). Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підтверджується копією Довідки Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 2485 від 05.10.2018, відповідно до якої, на день смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , проживав та був зареєстрований з 1966 року її син [PERSON] (а.с. 25). Прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] підтверджується копією довідки Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 2483 від 05.10.2018, відповідно до якої, на день смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] , проживала та була зареєстрована з 1968 року його дружина [PERSON] (а.с. 26). Факт проживання [PERSON] без реєстрації спільно з позивачем за адресою: [ADDRESS] ще [ADDRESS] , підтверджується копією Довідки Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 2431 від 28.09.2018 (а.с. 28). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні пояснення, підтвердивши, що [PERSON] дійсно постійно проживала на час відкриття спадщини з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ще [ADDRESS] . Свідки також підтвердили факт того, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном після [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Крім того, підтвердили, що [PERSON] являвся рідним сином [PERSON] Крім того, на запит суду, держаний нотаріус Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцова Л.М [PERSON] повідомила, що після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ніхто з спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкові справи не відкривалися (а.с. 47, 66). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, до правовідношень, які виникли до вступу в закону силу діючого ЦК, застосовуються норми ЦК 1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом або заповітом, якщо останнього не було, тоді право на спадщину одержують спадкоємці першої черги за законом. Спадкоємцями за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст. 549 ЦК України, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як наголошується у Постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до [INFO] жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК (1963 року), згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно до думки ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно зі ст. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, до першої черги право на спадкування мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив та батьки. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст. 1297 ЦК України). П. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ст.ст. 2, 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, всі наявні докази свідчать про те, що позивач [PERSON] дійсно постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та є підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved