Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON], посилаючись на ст.ст. 22, 1166 ЦК України, звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], у якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив стягнути з останніх солідарно майнову шкоду у сумі 49982,25 грн. та упущену вигоду у сумі 60619,93 грн., а також вирішити питання про відшкодування судових витрат. Позов обґрунтований тим, що з 2013 року позивач на правах оренди користується земельною ділянкою, призначеною для ведення фермерського господарства, що розташована на території Богданівської сільської ради Прилуцького району, попереднім орендарем якої був [PERSON] Восени 2014 року позивач засіяв вищевказану земельну ділянку озимою пшеницею, про що повідомив [PERSON] Згодом, у травні 2015 року [PERSON] дізнався про те, що якась особа скосила посіви озимої пшениці на орендованій ним земельній ділянці. Під час проведення досудового розслідування було достеменно встановлено, що збитки позивачу були заподіяні протиправними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] У результаті скошування посівів висадженої позивачем пшениці останній не одержав валовий дохід від реалізації озимої пшениці у сумі 119421 грн. 43 коп., що підтверджується висновком економічної експертизи №С-254 від 01 вересня 2015 року, проведеною у межах вказаного кримінального провадження. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 110602 грн. 18 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків та по 553 грн. з кожного з відповідачів на відшкодування судових витрат у справі. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Заявники вважають рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Заявники вважають недоведеною вину [PERSON] у скошуванні посівів, зважаючи на те, що останній практичних навиків роботи на тракторі не має, прав на керування трактором також не має; на момент, коли було скошено посіви [PERSON] як головний механік СФГ «Росош» перебував у відрядженні в м. Чернігові. Висновок суду щодо вини [PERSON], за доводами заявників, ґрунтується на припущеннях, жодних належних та допустимих доказів вини останнього суд не навів. За твердженнями заявників, [PERSON], визнаючи свою вину у заподіянні збитків [PERSON] оговорив себе з метою отримання технічної документації на земельну ділянку позивача, але після ознайомлення із документами [PERSON] зрозумів, що його ошукали, оскільки [PERSON] першим звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області для отримання її у користування, проте перевага була протиправно надана позивачу шляхом зміни кадастрового номеру земельної ділянки, що є неприпустимим. [PERSON] не визнає себе винним у скошуванні посівів позивача і стверджує, що не має до цього жодного відношення. Заявники вважають недоведеними розміри завданої майнової шкоди в частині реальних збитків та упущеної вигоди, оскільки висновок судової економічної експертизи №С-54 від 01 вересня 2015 року не є судовою експертизою в розумінні положень ст.ст. 57, 66, 143, 144, 147 ЦПК України, так як експертиза призначалася слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження №12015270210000775. При проведенні експертизи та визначенні завданої шкоди експертом не було здійснено обґрунтований розрахунок проведених затрат, а підтверджено і використано документальні витрати позивача, наведені ним у «Розрахунковій відомості виконаних робіт та витрачених матеріалів на орендованій земельній ділянці [PERSON] площею 10,8 га (культура озима пшениця)», яка є додатком до протоколу №2 від 18 червня 2015 року засідання районної комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Належних доказів на підтвердження витрат на купівлю селітри позивач не надав, як і доказів внесення селітри у кількості відповідно до накладної №1651 від 02 квітня 2015 року, а тому висновок експерта в частині визначення витрат позивача на внесення селітри азотно-вапнякової є необґрунтованим. Також, на думку заявників, є необґрунтованим висновок експерта в частині визначення вартості понесених позивачем витрат на дизельне пальне, оскільки при їх визначенні експертом взято фіскальні чеки, надані позивачем без врахування норм споживання палива сільськогосподарською технікою та площі оброблювальної земельної ділянки. Крім того, за твердженням заявників, розмір упущеної вигоди у сумі 60619,93 грн. визначений без врахування витрат на збирання урожаю та витрат на відновлення якості земель відповідно до їх призначення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON] та його адвоката [PERSON], які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, позивача [PERSON] та його адвоката [PERSON], які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали кримінального провадження №12015270210000775 за фактом самоуправства у відношенні [PERSON], яке мало місце у травні 2015 року, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Задовольняючи позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за попередньою домовленістю, спільними діями, без передбачених на те правових підстав знищили шляхом скошування посіви озимої пшениці на орендованій позивачем земельній ділянці, чим заподіяли збитків [PERSON] на суму 110602 грн., що складається із реальних збитків 58801,50 коп. та упущеної вигоди 60619,93 грн., яка на підставі ч.1 ст.1190 ЦК України, підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. По справі встановлено, що за договором оренди землі від 11 вересня 2013 року, укладеним між Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар), орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), загальною площею 10,8327 га за кадастровим номером 7424180900:07:000:0215, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Прилуцького району строком на 25 років (а.с.82-85). 11 вересня 2013 року між Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області та [PERSON] складено акти про приймання-передачу вищевказаного обєкта та про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.86-87). 13 вересня 2013 року реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області зареєстровано право оренди земельної ділянки за вищевказаним договором оренди землі від 11 вересня 2013 року за [PERSON] (а.с.12-13). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що 19 травня 2015 року на орендованій ним земельній ділянці загальною площею 10,8327 га, кадастровий номер 7424180900:07:000:0215 біля с. Турківка Прилуцького району були скошені посіви озимої пшениці, чим завдано йому збитки у вигляді майнової шкоди та упущеної вигоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду, на підставі ст.1166 ЦК України, настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано не з його вини. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із досліджених матеріалів кримінального провадження №12015270210000775 вбачається, що 22 травня 2015 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань була зареєстрована заява [PERSON] про те, що 19 травня 2015 року невстановлена особа на орендованій ним земельній ділянці біля с. Турківка Прилуцького району загальною площею 10,8327 га скосила посіви висадженої ним озимої пшениці. У ході вказаного кримінального провадження [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що очолюване ним МПП «Аріс» смт. Линовиця орендувало дві земельні ділянки на території Богданівської сільської ради поблизу с. Турківка Прилуцького району, а саме: ділянки за номером 7424180900:07:001:0215 та 7424180900:07:001:0216. Ці земельні ділянки були орендовані даним підприємством ще з 2004 року, коли керівником була інша особа. У грудні 2012 році він звернувся до орендодавця Прилуцької районної державної адміністрації з клопотанням про продовження строку оренди даних земельних ділянок на 20 років, але відповіді не отримав. Таке ж клопотання він подав до Прилуцької районної державної адміністрації за місяць до закінчення строку дії договору, тобто у березні 2013 року, проте йому було відмовлено через передачу таких повноважень управлінню Держземагенства. Згодом у червні 2013 року [PERSON] з таким клопотанням звернувся до управління Держземагенства в Чернігівській області, але відповіді не отримав. Зазначав, що він своєчасно сплачував орендні платежі, продовжував користуватися вказаними земельними ділянками. В подальшому до [PERSON] ніхто не звертався з вимогами передати вказані земельні ділянки у чиєсь інше користування чи оренду і відповідач по акту прийому-передачі нікому їх не передавав, тому він вважає, що ці земельні ділянки перебувають у його оренді. Весною 2015 року, точної дати [PERSON] не памятає, він самостійно на особистому тракторі проводив мульчування падалиці жита, що залишилося з минулого року. Мульчування [PERSON] проводив на обох вказаних земельних ділянках. На земельній ділянці за номером 7424180900:07:001:0215 знаходилася падалиця, яку він змульчував, а на ділянці за номером 7424180900:07:001:0216 [PERSON] виявив посіви пшениці, про них йому не було нічого відомо. Оскільки [PERSON] вважав ці земельні ділянки такими, що знаходяться у оренді очолюваного ним підприємства, то вирішив, що хтось самостійно засіяв земельну ділянку, у звязку з чим скосив ці посіви. [PERSON] зазначав, що особисто скошував пшеницю і нікого при цьому не бачив. Постановою старшого слідчого СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області [PERSON] від 21 жовтня 2015 року кримінальне провадження №12015270210000775, зареєстроване за фактом самоуправства відносно [PERSON], закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, зважаючи на те, що згідно показань [PERSON] йому не було відомо про власника скошених ним посівів, про наявність документів на оренду даних земельних ділянок на імя іншої особи, у звязку з чим він помилково вважав свої дії правомірними (а.с.7). Таким чином, в ході кримінального провадження №12015270210000775 по факту самоуправства відносно [PERSON], [PERSON], допитаний у якості свідка, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, підтвердив скошування ним на особистому тракторі посівів пшениці на земельній ділянці, орендованій позивачем. У письмових запереченнях проти позову [PERSON] не заперечував проти того, що весною 2015 року він скосив посіви озимої пшениці на відповідній земельній ділянці (а.с.41-43). Таким чином, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що майнову шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями [PERSON], які виразилися у скошуванні посівів озимої пшениці на орендованій позивачем земельній ділянці. Посилання апеляційної скарги на те, що [PERSON] визнаючи свою вину у заподіянні збитків [PERSON] оговорив себе, є голослівними. Апеляційний суд критично оцінює зміну [PERSON] у цивільному процесі пояснень щодо відсутності його вини у заподіянні позивачу збитків, вважає такі дії відповідача ухиленням від відповідальності. На думку апеляційного суду заслуговують на увагу доводи заявників про відсутність вини [PERSON] у скошуванні посівів на орендованій земельній ділянці позивача. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12015270210000775 [PERSON], на підставі ст.63 Конституції України, відмовився давати показання та підписувати будь-які документи по суті справи. Суд першої інстанції у своєму рішенні в якості доказу того, що безпосереднє скошування пшениці здійснював [PERSON] послався на показання свідка [PERSON], який підтвердив, що впізнав [PERSON] як особу, яка керуючи трактором, у с. Турківка Прилуцького району запитував у нього, кому належить конкретна земельна ділянка, яку йому потрібно скосити на прохання [PERSON] Апеляційний суд вважає, що районний суд безпідставно взяв до уваги показання свідка [PERSON], оскільки останній не був безпосереднім свідком скошування посівів озимої пшениці на орендованій [PERSON] земельній ділянці. Районний суд, визнаючи [PERSON] особою, яка безпосередньо скошувала посіви на орендованій позивачем земельній ділянці не дав оцінки доводам [PERSON], який як головний механік господарства СФГ «Росош» з 18 травня 2015 року по 19 травня 2015 року був відряджений до ТОВ «Техноторг-Дон» м. Чернігова для проведення переговорів на поставку запчастин для сільськогосподарської техніки, що підтверджується наказом СФГ «Росош» №16 від 18 травня 2015 року та посвідченням про відрядження, у яких наявні відмітки про прибуття/вибуття відповідача (а.с.129,130). Враховуючи вищевикладене, належних та беззаперечних доказів того, що [PERSON] було за попередньою домовленістю із [PERSON] скошено посіви озимої пшениці на орендованій позивачем земельній ділянці, чим завдано останньому збитки, матеріали справи не містять. Таким чином, висновок районного суду про солідарний обовязок відповідачів [PERSON] та [PERSON] відшкодувати позивачеві завдані збитки є помилковим, оскільки вина [PERSON] у завданні збитків позивачу не доведена. За викладених обставин, районний суд помилково застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 1190 ЦК України. До спірних правовідносин має бути застосована ч. 1 ст. 1166 ЦК України, і відповідальність за завдані збитки має бути покладена на [PERSON] Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2015 року постійно-діюча комісія при управлінні агропромислового розвитку Прилуцького району склала акт про те, що під час обстеження озимої пшениці на площі 10,8 га на території Богданівської сільської ради. В ході обстеження було встановлено, що озима пшениця повністю знищена методом скошування, на момент скошування озима пшениця знаходилася у фазі колосіння, що засвідчують рештки засохлих стебел та колосків. Середня густота стеблостою на момент скошування озимої пшениці складала 500-550 шт. на кв.м. Комісією рекомендовано за доцільне дану площу пересіяти іншими сільськогосподарськими культурами (а.с.17). Відповідно до протоколу №2 засідання районної комісії з визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 18 червня 2015 року комісією проведені розрахунки завданих збитків та надано [PERSON] розрахункову відомість завданих збитків від знищення озимої пшениці на орендованій ним земельній ділянці площею 10,8 га, за якою збитки складають 58801,50 грн., а неодержаний дохід 110623,32 грн. (а.с.25,25а). Згідно висновку судово-економічної експертизи №С-254 від 01.09.2015, проведеної в межах кримінального провадження №1201527021000775, збитки, заподіяні [PERSON] від скошування 19.05.2015 року на орендованій ним земельній ділянці посівів висадженої ним озимої пшениці в сумі 58801,50 грн. підтверджені, а також наданими на дослідження судовому експерту документами підтверджується упущена вигода у сумі 60619,93 грн. (а.с.8-11). У апеляційному суді за клопотанням представників відповідачів адвоката [PERSON] була призначена судова експертиза для визначення розміру майнової шкоди та упущеної вигоди, завданої скошуванням посівів озимої пшениці на орендованій позивачем земельній ділянці, але в подальшому експерт повідомив про неможливість надання висновку. За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б спростували розрахунок розміру збитків, визначений у протоколі №2 засідання районної комісії з визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 18 червня 2015 року та у висновку №С-254 судової економічної експертизи у кримінальному провадженні №12015270210000775 від 01 вересня 2015 року, тому незгода заявників із розміром заподіяної майнової шкоди в частині реальних збитків та упущеної вигоди не є обґрунтованою. Враховуючи наведене вище, апеляційний суд, на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] 49982 грн. 25 коп. майнової шкоди та 60619 грн. 93 коп. упущеної вигоди. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків належить відмовити. Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатив 1194,22 грн. судового збору (а.с.1). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, то із відповідача [PERSON] належить стягнути у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції на користь [PERSON] 1106 грн. 02 коп. (110602,18 грн. х 1%). При зверненні до суду з апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] сплатили по 656,83 грн. судового збору (а.с.116, 117). У звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають відшкодуванню на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи за рахунок позивача [PERSON] у сумі 608 грн. 31 коп. ((110602,18 грн. : 2) х 1% х 110%).

Outcome: partial