Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом про зняття арешту з майна, а саме просила зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач виявила, що на її майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, про що зроблено запис до електронного Реєстру обтяжень 16.10.2014. Відповідно до зазначеного запису, обтяження було здійснено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2014, виданого Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції по виконавчому провадженню № 44910125. Проте, в електронному реєстрі виконавчих проваджень зазначено, що виконавче провадження №44910125 завершено. З приводу зняття арешту, 03 березня 2019 року, позивачка зверталася із заявою до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Листом Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.06.2019 за №13180, позивачу запропоновано звернутися до суду для вирішення вказаного питання. За допомогою Он-лайн сервісу Міністерства юстиції України з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, позивачем була отримана Інформаційна довідка №176807448 від 08.08.2019 щодо належних їй на праві власності об`єктів нерухомого майна, у якій зазначено, що обтяження належних позивачці об`єктів нерухомого майна було зареєстровано 16.10.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 30.09.2014, державним виконавцем Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Згідно зазначеної Інформаційної довідки, за позивачем зареєстровано об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивачка позбавлена можливості вчиняти будь-які дії щодо належного їй нерухомого майна, у зв`язку з накладенням арешту та вимушена була звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити. Представник відповідача - Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки судові не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, виданого 29.01.2016, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. На виконанні Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, перебувало виконавче провадження №44910125 з примусового виконання вимоги №Ф-202-13/1 від 24.05.2013, що видав Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси боргу у розмірі 1194,03 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.08.2019, станом на 30.09.2014 року Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кравець І.В. серія та номер: 44910125, було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на квартиру [ADDRESS] ). З приводу зняття арешту, 03 березня 2019 року, позивачка зверталася із заявою до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Листом Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.06.2019 за №13180, позивачу запропоновано звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Вищезазначене виконавче провадження №44910125 закінчено, на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачки. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved