Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У серпні 2019 року представник АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30 944,24 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2016 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2012520317 у сумі 99 999,38 грн. на споживчі цілі та придбання послуг. Строк кредитування до 01.06.2019 року з відсотковою ставкою 36% річних. Позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов`язання, тому Банком 26.03.2019 року на його адресу була направлена Вимога про добровільне погашення заборгованості. Але вимоги зазначені у листі у 30-денний строк не виконані, заборгованість позичальником добровільно не погашена. Таким чином, станом на 01.08.2019 року за позичальником наявна заборгованість у розмірі 30 944,24 грн. Представником позивача надавалась заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.08.2016 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2012520317, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 93 283,00 грн. зі сплатою 36 % річних за користування кредитом та строком користування з 01.06.2016 року до 01.06.2019 року (а.с.4). Крім цього, 01.08.2016 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 9/02/2012520317 добровільного страхування життя позичальника АТ «ОТП Банк», відповідно до якого страховий платіж складає 6 716, 38 грн. (а.с.7). Згідно умов укладеного договору, відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною (а.с.4-5). Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з невиконанням умов Договору 31.05.2019 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань (а.с.9), яка відповідачем не виконана. Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 01.08.2019 р. виникла заборгованість перед АТ «ОТП Банк» в загальній сумі - 30 944,24 грн., яка складається з: 4 358,43 грн. - сума заборгваності за кредитом; 9 294,71 грн. - сума заборгованості за відсотками; 17 266,49 грн. -сума заборгованості за комісією РО; 25,00 грн. - плата за пропуск платежів. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог в частині стягнення суми кредиту та відсотків. Разом з тим, вимогу про стягнення суми комісійної винагороди суд вважає необгрунтованою і такою, що направлена на порушення прав позичальника. Так, у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19. Отже у задоволенні вимоги про стягнення комісії слід відмовити. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до ст.141 ЦПК України (44,20% сплаченої суми судового збору).

Outcome: partial