Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У січні 2017 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою посилаючись на те, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.1989 та рішення Скадовського народного суду від 15.04.1982 праві власності належало 14/100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталися. На підставі викладеного, заявник просив визнати відумерлою спадщину після смерті [PERSON] та передати вищевказану частину будинку до комунальної власності. В судове засідання представник заявника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, заявою просив справу розглянути за його відсутності та повідомити про ухвалене рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З повідомлення КП «ХДБТІ» ХОР вих. № 303 від 07.07.2016 вбачається, що 14/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.1989 та рішення Скадовського районного народного суду від 15.04.1982 (рішенням Скадовської міської ради № 15 від 25.01.2006 14/100 частин взято на облік як безхазяйне майно. З актового запису міськЗАГС м. Тейково Іванівської області № 486 від 18.10.1995 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року. З повідомлення Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області від 23.02.2017 вбачається, що станом на час надання відповіді після смерті [PERSON] протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини з заявами про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Аналогічне вбачається і з Інформаційної довідки з Спадкового реєстру № 46859001 від 22.02.2017. Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02.09.1993 «Про нотаріат», від 23.06.2005 № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Таким чином, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. З огляду на вищевикладене суд вважає, що заява Скадовської міської ради не може бути задоволена, оскільки [PERSON] помер у 1995 році, а отже правовідносини щодо її спадкування регулюються ЦК УРСР, який не передбачав норми про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed