Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У січні 2017 року до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останній з 2006 року не проживає за вказаною адресою, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, чим право позивача як власника порушується. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог\~ст. 122 ЦПК України\~за адресою його реєстрації, проте із зазначеної адреси повернувся конверт з відміткою поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що неприбуття відповідача / його представника до поштового відділення за одержанням судової повістки не свідчить про неналежне його повідомлення про дату час та місце розгляду справи, відповідно до ч.ч. 5, 8\~ст. 74 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст.\~169,\~224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.12.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу І-ЖС №159486, позивач розірвала шлюб з відповідачем 24.12.1998 року. Згідно до п. 2 (а) договору про розподіл майна від 27.01.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], у власність [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] (вул. Незалежної України) в м. Запоріжжя, та [PERSON] зобовязався протягом одного місяця з дня посвідчення зазначеного договору, звільнити житлову площу за зазначеною адресою (п. 4 даного договору). Відповідно до акту складеного позивачем в присутності трьох свідків, за адресою: [ADDRESS], окрім позивача, [PERSON], [PERSON], зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2006 року та відсутність його речей за зазначеною адресою. Оскільки протягом більш ніж десяти років відповідач не проживає у зазначеній квартирі, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача як власника квартири, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до \~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1\~ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2\~ст. 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі\~статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідач з 2006 року не проживає у квартирі, у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved