Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 8 липня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 913. Від вказаного шлюбу у них з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем у них не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить їх інтересам. Також вказувала на те, що на даний час вона проживає разом із сином окремо від відповідача і наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем не має й відповідно вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції розірвати. У судовому засіданні позивачка поданий позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Заперечувала щодо надання судом строку на примирення. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Також просив суд не надавати їм строк на примирення, оскільки примирення між ним та позивачкою та збереження сім`ї є неможливим. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 8 липня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції вчинено відповідний актовий запис № 913 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5), місце проживання якого за взаємною згодою сторін визначено з позивачкою. Також судом в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Спір щодо спільного майна між сторонами відсутній. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також визнання відповідачем позову, що не суперечить вимогам закону, оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї сторін неможливе, суперечить їх інтересам, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved