Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого, відповідач не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина, у розмірі 1/4 частки усіх доходів (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивачка надала заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач також надав заперечення до позовної заяви, де просить при визначенні розміру аліментів врахувати всі обставини передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З відповідачем по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року, [INFO] року у них народився син [PERSON], про що складений відповідний актовий запис №111 від 19 лютого 2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], його батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Шлюб видався невдалим, а тому за ініціативою відповідача заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року, шлюб розірвано. З довідки Добронадіївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 776 від 04 жовтня 2016 року вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходиться її син [PERSON], який проживає за адресою матері: [ADDRESS] Відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, має на утриманні малолітню дитину, проте аліментів нікому не сплачує. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене та заперечення, надані відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved