Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У серпні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхове товариство »Іллічівське» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2012 року було укладено Генеральний договір страхування №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське». На підставі вищезазначеного договору страхування №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків від 05.06.2012 року та страхового акту № ОФ-0000241 від 21 жовтня 2014 року ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» сплатило на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» за позичальника [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 2 669 грн. 69 к., що підтверджується платіжним дорученням №988 від 23 жовтня 2014 року. [PERSON] є позичальником ПАТ «МАРФІН БАНК» згідно кредитного договору №00092R10 від 20 вересня 2013 року. За умовами вказаного договору [PERSON] були надані грошові кошти у розмірі 3500 грн. на строк з 20 вересня 2013 року по 19 вересня 2015 року. Станом на 1.10.2014 року згідно довідки ПАТ «МАРФІН БАНК» залишок по кредиту склав 2468 грн. 50 к. 8 жовтня 2014 року надійшла заява про виплату страхового відшкодування вих. № 1871 від 3 жовтня 2014 року від ПАТ «МАРФІН БАНК». Згідно графіку заборгованості позичальника сума заборгованості станом на 23.10.2014 року склала 2669 грн. 69 к. На підставі викладеного позивач прохав задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 червня 2012 року було укладено Генеральний договір страхування №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське». На підставі вищезазначеного договору страхування №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків від 05.06.2012 року та страхового акту № ОФ-0000241 від 21 жовтня 2014 року ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» сплатило на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» за позичальника [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 2 669 грн. 69 к., що підтверджується платіжним дорученням №988 від 23 жовтня 2014 року. [PERSON] є позичальником ПАТ «МАРФІН БАНК» згідно кредитного договору №00092R10 від 20 вересня 2013 року. За умовами вказаного договору [PERSON] були надані грошові кошти у розмірі 3500 грн. на строк з 20 вересня 2013 року по 19 вересня 2015 року. Станом на 1.10.2014 року згідно довідки ПАТ «МАРФІН БАНК» залишок по кредиту склав 2468 грн. 50 к. 8 жовтня 2014 року надійшла заява про виплату страхового відшкодування вих. № 1871 від 3 жовтня 2014 року від ПАТ «МАРФІН БАНК». Згідно графіку заборгованості позичальника сума заборгованості станом на 23.10.2014 року склала 2669 грн. 69 к. Згідно п. 8.3.9 п.13.1 Генерального договору страхування №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» має право здійснення вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 ЦК України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, на підставі договору №ФР6/2012 добровільного страхування фінансових ризиків до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved