Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

у серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2010 року на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з 500,00 грн. до 3 500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2010 року, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2010 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі по 500,00 грн., щомісячно, починаючи 11.06.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] аліменти не сплачує, так само як і не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні. Посилалась на те, що аліменти на дитину у розмірі 500,00 грн. на сьогодні не забезпечують основні потреби дитини відповідно до її вікових потреб та її гармонійний розвиток. Дитина наразі навчається, на що нею несуться витрати, а також потребує одягу, їжі, лікування, відпочинку. Ухвалою судді від 14.08.2020 року у справі відкрито провадження з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 13.11.2020 року (а.с. 25-26). Ухвалою від 13.11.2020 року судовий розгляд відкладено на 31.03.2021 року (а.с. 34). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2010 року розірвано (а.с. 11). Від даного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2010 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі по 500,00 грн., щомісячно, починаючи 11.06.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем рішення про стягнення аліментів не виконується і станом на 31.05.2020 року за останнім рахується заборгованість у розмірі 59 283,90 грн. (а.с. 22). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143 цс-13. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки останній з моменту винесення рішення про стягнення аліментів влаштувався на роботу (таксі), хоча це приховує, де отримує постійний дохід. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Враховуючи, що на момент ухвалення рішенням від 29.09.2010 року про стягнення аліментів відповідач ніде не працював, а на даний час працевлаштований, скд вважає, що у відповідача покращилося матеріальне становища, як у платника аліментів, що є підставою для збільшення їх розміру. Також суд враховує, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів дитина досягнула шкільного віку, що істотно впливає на збільшення обсягу витрат для необхідності повноцінного забезпечення її потреб. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , до 2 000,00 грн., однак, не менше, ніж 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої, визнається судом достатньою та такою, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial