Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У січні 2016 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2011 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та відповідачем було укладено договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. На виконання умов договору, [PERSON] зобовязувався внести перший платіж в сумі 10% від загальної суми платежів та наступні девять платежів у розмірі 1522,54 грн. Оскільки відповідач не виконав свої грошові зобовязання за договором, у останнього утворилася заборгованість в розмірі 85\~836,87 грн., яка складається з 6177,30 грн. компенсація вартості наданого обладнання, 79\~558,53 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 101,04 грн. компенсація понесених витрат, повязаних з отриманням виконання зобовязань. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 85\~836,87 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON]не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника відповідача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 26 вересня 2011 року між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] було укладено договір про отримання обладнання в системі «LeaseIT» №120229026. Відповідно до п. 1.1 договору, клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобовязується на підставі заяви клієнта забезпечити передачу ІТ-обладнання (ІТ обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Пунктом 1.2 договору №120229026 передбачено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг визначаються правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невідємною частиною цього договору. Згідно пункту 8.7. договору №120229026 від 26 вересня 2011 року встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту і він погоджується їх дотримуватись та виконувати. На виконання умов договору, постачальник передав, а відповідач отримав обладнання: системний блок ITcomp Сі525005093, монітор LED ASUS ML239H, накопичувач Flash Kingston Data Traveler Locker 8Gb, вартістю 15\~225,37 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі майна №120229026 від 26 вересня 2011 року. Згідно п. 2.1. договору №120229026 від 26 вересня 2011 року умови, за яким ІТ - обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються Пакетом LеаsеІТ. Відповідачем було обрано пакет фінансування LеаsеІТ Десятка, умовами якого є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%, кількість місячних платежів (крім першого) 9, розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами, вид договору фінансовий лізинг, перехід права власності клієнту: виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеІТ строку. Таким чином, відповідач повинен був щомісячно вносити платіж в розмірі 1522,54 грн., а всього девять платежів, у тому числі платіж при отриманні обладнання. Судом встановлено, що відповідач сплатив лише 396,68 грн. та 9048,07, які було зараховано на погашення місячних орендних платежів, що підтверджується довідкою структури грошових нарахувань та надходжень від 23 грудня 2015 року. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна. В силу ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З договору про отримання обладнання в системі LeaselT №120229026 від 26 вересня 2011 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT встановлено, що у разі несвоєчасної слати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором №120229026 від 26 вересня 2011 року належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати чергових платежів на загальну суму 85\~836,87 грн., яка складається з: 6\~177,30 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 79\~558,53 грн. плата за прострочення щомісячних платежів та 101,04 грн. компенсація понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання. Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 85\~836,87грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1378 грн.

Outcome: approved