Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог на те, що у період з 02.04.2019 по 18.11.2019 року він перебував у трудових відносинах з Міністерством охорони здоров`я України. 18.11.2019 року позивач був звільнений в порядку переведення, згідно наказу від 18.11.2019 №484-к. Зазначеним наказом передбачено виплату грошової компенсації за невикористані 18 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 02.04.2019 по 18.11.2019 року. Однак відповідач не провів з ним остаточного розрахунку при звільненні. Тому, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2019 по 18.11.2019 р. в розмірі 16040,32 грн. 09.07.2020 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України просив відмовити у задоволенні позову. Вказує, що середньоденний розмір заробітної плати складає 2005,04 грн., що є значно меншою ніж та яку вказує позивач. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву в якій уточнив позовні вимоги, зменшив суму стягнення, розгляд просив проводити у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено судом, у період з 02.04.2019 по 18.11.2019 року він перебував у трудових відносинах з Міністерством охорони здоров`я України на посаді державного експерта експертної групи з питань впровадження системи «Електронне здоров`я» Директорату медичних послуг, з посадовим окладом 9732 грн. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2019 №484-к [PERSON] звільнено з займаної посади у порядку переведення. Зазначеним наказом також передбачено виплату компенсації за невикористані 18 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 02.04.2019 по 18.11.2019 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом з`ясовано, що в порушення вказаних положень КЗпП України відповідачем остаточний розрахунок здійснено лише 29.11.2019 року. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Так, аналіз наведених норм ст. 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, також роз`яснено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Так, як середній заробіток за період прострочення здійснення розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку позивача на кількість прострочених робочих днів, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в такому розмірі: 8 робочих днів х 2005,04 грн. = 16040,32 грн. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь позивача складає 16040,32 грн. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до Міністерства охорони здоров`я України про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який повинен був бути сплачений при поданні позову відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved