Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 30 вересня 2000 року, який 27 жовтня 2010 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 383 від 27 жовтня 2010 року. Від спільного подружнього життя вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року визначено єдину частку аліментів до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. У зв`язку з досягненням [PERSON] , [INFO] , віку повноліття, відповідач припинив сплачувати аліменти на його утримання. Розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Сама ж вона не в змозі забезпечувати дитину всім необхідним. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом по справі встановлено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 30 вересня 2000 року, який 27 жовтня 2010 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 383 від 27 жовтня 2010 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року визначено єдину частку аліментів до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] досяг віку повноліття, внаслідок чого відповідач припинив сплачувати аліменти на його утримання, та, відповідно до ст. 183 СК України, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, збільшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини та сторін, той факт, що дитина проживає разом із позивачем, відповідач є працездатним, хронічними захворювання не хворіє, на утриманні у відповідача інших неповнолітніх дітей не має, з огляду на зміну матеріального стану відповідача (останній з 07 липня 2019 року не повинен сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 усіх видів доходу згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області), є всі підстави для застосування ст. 192 СК України та збільшення розміру аліментів на утримання дочки сторін [PERSON] , [INFO] , тому суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/6 до 1/4 частини заробітку щомісячно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved