Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням . На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 січня 2009 року виданого Новобузькою міською радою Миколаївської області, на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради від 19.12.2008 року № 574, вона є власником житлового будинку по вулиці Гагаріна 32/2 в м. Новий Буг Миколаївської області. Починаючи з грудня місяця 2014 року та по час звернення до суду з позовом відповідачка не проживає в будинку, витрати на його утримання не несе. Посилаючись на зазначене, а також на те, що відповідач понад одного року в належному їй житловому будинку без поважних причин не проживає, просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві, просила його задовольнити, мотивуючи тим, що з грудня 2014 року відповідачка в будинку № 32/2 по вулиці Гагаріна в м. Новий Буг Миколаївської області не проживає, але з реєстрації не знімається; постійно проживає в [INFO] зі своїм співмешканцем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачка яка є її матірю, створювала перешкоди для проживання в будинку нею (відповідачкою) постійно вчиняючи сварки, у звязку з цим вона була вимушена покинути будинок та тимчасово проживати в житлі, яким користується її співмешканець. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Частиною першою\~ статті 383 ЦК України\~та статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ч. 2\~ст.405 ЦК України, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. За правилами ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: м. Новий Буг Миколаївської області, вулиця Гагаріна 32/2. З 2002 року у зазначений будинок вселилась її донька [PERSON] Обидва є зареєстрованими за даною адресою . Як видно з пояснень позивачки, відповідачка виїхала з її домоволодіння за наполяганням органів міліції, через постійні сварки між ними. Відповідачка підтвердила, що через конфліктні ситуації, ініціатором яких була позивачка, яка неодноразово викликала міліцію та швидку допомогу, повідомляючи про сварки, з метою змусити її (відповідачку) вибратись з будинку, вона в грудні 2014 року вирішила тимчасово покинути місце свого постійного проживання до [INFO], щоб уникнути сварок. Існування сварок між сторонами підтвердили також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначене підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 20.03.2013 року, висновками про припинення розгляду повідомлення від 26.12.2013 року, 31.12.2013 року, 30.11.2014 року, 12.12.2014 року. Крім того, як видно з постанови Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/83/14-п від 18.03.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст..173 КУпАП, за якою провадження було закрите на підставі п.1 ст.247 КУпАП, між [PERSON] та [PERSON] 30.12.2013 року мала місце сварка, причиною якої є бажання матері виселити свою доньку зі свого помешкання. Інших постанов суду за фактом неправомірних дій [PERSON] відносно [PERSON] судом не здобуто. Крім того, як вбачається з пояснень свідка [PERSON], яка є рідною сестрою відповідачки та донькою позивачки, вона з серпня 2013 року зареєстрована в [INFO] та після того, як [PERSON] покинула зазначене помешкання, остання вселилась в нього та бажає, щоб її сестра втратила право на користування цим житлом. Суд ставиться критично до акту обстеження фактичного непроживання від 15.08.2017 року, складеного комісією Новобузької міської ради, в якому зазначено, що [PERSON] не проживає в [INFO] з 2012 року, так як зазначені обставини спростовані, як сторонами так і показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що з грудня 2014 року відповідачка покинула місце постійного проживання. З пояснень відповідачки [PERSON] та свідка [PERSON], а також з довідки Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 14.08.2017 року № 2017 вбачається, що дійсно відповідачка з грудня 2014 року проживає в [INFO] в будинку, де проживає її співмешканець [PERSON], який також не є власником цього будинку та надав дозвіл для її тимчасового проживання в нього. У співмешканця вона проживає тому, що власного житла не має, та також не має впевненості, що не буде виселена з тимчасово займаного помешкання . Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач була вимушена покинути місце свого постійного проживання, що знаходиться за адресою м. Новий Буг вулиця Гагаріна 32/2 та тимчасово, з поважної причини, стала проживати в [INFO] . Посилання позивачки на її заяви до Новобузького РВ УМВС у Миколаївській області за 2013-2014 роки та копії постанов та висновків про припинення розгляду повідомлення (від 26.12.2013 року, 31.12.2013 року, 30.11.2014 року, 12.12.2014 року.), як на підставу визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не заслуговують на увагу, так як судом не здобуто доказів наявності вини відповідачки у конфліктних ситуаціях, а сама наявність таких звернень, ще не вказує на те, що відповідачка була ініціатором постійних сварок, а навпаки, була вимушена покинути помешкання внаслідок сварок, що також підтверджено постановою суду від 481/83/14-п від 18.03.2014 року, що міститься в матеріалах справи. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При цьому, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] не надала суду безспірні докази того, що відповідач [PERSON], без поважної причини, вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, у звязку з чим втратила право на користування житловим приміщенням житловим будинком № 32/2 по вулиці Гагаріна в м. Новий Буг, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed