Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] (далі - [PERSON].) звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (далі - приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК«Вектор плюс»), [PERSON] (далі - [PERSON].), [PERSON] (далі - [PERSON].), [PERSON] (далі - [PERSON].), третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна (далі - приватний нотаріус ДМНО Солошенко Ю.В.) про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення запису про скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна, скасування реєстрації нерухомого майна, поновлення запису про право власності, який згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 січня 2018 року переданий для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів - фізичних осіб (а.с.55-57). До суду 18 січня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.58-60). Ухвалою судді від 22 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., ТОВ «ФК «Вектор плюс» (місто Київ, пр. Степана Бандери, буд. 28А), [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус ДМНО Солошенко Ю.В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення запису про скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна, скасування реєстрації нерухомого майна, поновлення запису про право власності (а.с.61-62). Також ухвалою судді від 22 січня 2018 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній цивільній справі (а.с.63-65) В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. 17 липня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0301/0708/88-143. В забезпечення виконання зобов'язань за указаним договором між ним та банком було укладено іпотечний договір, предметом якого стала вищезазначена квартира. У подальшому ВАТ «Сведбанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Вектор плюс», не повідомивши про це позичальника. 18 вересня 2015 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» звернулося до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. із заявою про державну реєстрацію та набуло право власності на квартиру [ADDRESS]. У подальшому ТОВ «ФК «Вектор плюс» здійснило відчуження спірної квартири [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2016 року, який також відчужив спірне нерухоме майно відповідачам [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що дії приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. є протиправними, а рішення про державну реєстрацію таким, що підлягає скасуванню, оскільки у приватного нотаріуса не було правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс», оскільки будь-яких вимог від ТОВ «ФК «Вектор плюс» позивач не отримував. Також позивач вважає, що суд має також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25 січня 2015 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та [PERSON], оскільки він суперечить вимогам закону та порушує його права як власника квартири. Окрім того, позивач зазначає, що спірна квартира вибула з його володіння протиправно, без його згоди та в порушення норм діючого законодавства, а тому повинна бути витребувана від відповідачів [PERSON] та [PERSON] З урахуванням викладеного позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 вересня 2015 року, індексний номер 24565980 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], за ТОВ «ФК «Вектор плюс»; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на указану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор плюс»; визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 25 січня 2016 року між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та [PERSON]; витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON]; скасувати реєстрацію нерухомого майна за ними у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; поновити реєстраційний запис про право власності на спірне нерухоме майно за позивачем (а.с.3-10). Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 02 серпня 2017 року (а.с.75), у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. Приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечувала (а.с. 70). Представник відповідача ТОВ «ФК «Вектор плюс» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Також представником відповідача у судовому засіданні було надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що іпотекодавець звертався до позивача з вимогою щодо погашення заборгованості та можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки вимога про скасування рішення державного реєстратора підлягає розгляду в порядку КАС України, оскільки позивачем оскаржуються дії приватного нотаріуса як державного реєстратора, який діяв як суб'єкт владних повноважень (а.с.213-219). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили закрити провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення запису про скасування державної реєстрації, посилаючись на те, що такий спір повинен розглядатися за правилами КАС України, оскільки указані позовні вимоги стосуються дій державного реєстратора. У задоволенні решти позовних вимог просили відмовити, оскільки майно вибуло з волі позивача та не може бути витребувано від добросовісних набувачів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус ДМНО Солошенко Ю.В. у судове засіданні не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.72). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 17 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0301/0708/88-143, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 53000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 16 липня 2018 року. Також 17 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 0301/0708/88-143-Z-11, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належала позичальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Куліш В.І. 31 травня 1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 6-1194 (а.с.101-102). Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 694. У подальшому ПАТ «Сведбанк» відступило своє право вимоги за кредитним договором № 0301/0708/88-143 та за іпотечним договором № 0301/0708/88-143-Z-11, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 17 липня 2008 року, ТОВ «ФК «Вектор плюс» відповідно до умов договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами. Судом також установлено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24565980 від 18 вересня 2015 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., проведено державну реєстрацію за ТОВ «ФК» Вектор плюс» права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 103). Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 11240987) є договір іпотеки, серія та номер: 694 від 17 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим С.В. (а.с.103). Як убачається із матеріалів справи, у подальшому ТОВ «ФК «Вектор плюс» 25 січня 2016 року уклало договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 122 (а.с.98-99), який в свою чергу 28 січня 2016 року подарував її відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 162 (а.с.179-180). Суд відзначає, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Пункт 12.3.1 іпотечного договору від 17 липня 2008 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Цим пунктом сторони договору погодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 9 цього Закону державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 15 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з п. 46 цього Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Проте суд відзначає, що у матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення ТОВ «ФК «Вектор плюс» на адресу [PERSON], у якому товариство повинно було повідомити останнього, що він є боржником за кредитним договором із зазначенням суми кредитної заборгованості, повідомити про необхідність усунути порушення та про те, що товариство має намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. При цьому таке повідомлення представником ТОВ «ФК «Вектор плюс» не надано і у ході розгляду справи. Згідно із ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пункт 16 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п. 4 ч. 1). Таким чином, суд до дійшов висновку, що приймаючи 18 вересня 2015 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24565980, а саме про реєстрацію права власності ТОВ «ФК» Вектор плюс» на спірну квартиру, приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М., яка діяла як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернула уваги на те, що заявником ТОВ «ФК «Вектор плюс» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі. Ураховуючи те, що матеріали справи не містять повідомлення іпотекодержателя ТОВ «ФК «Вектор плюс» на ім'я іпотекодавця [PERSON] про усунення порушень та повідомлення про намір іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом переходу до товариства права власності на предмет іпотеки, у відповідача приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс» на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Щодо доводів відповідачів щодо розгляду позовних вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24565980 від 18 вересня 2015 року та внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор плюс» в порядку КАС України та закриття провадження у справі в частині цих позовних вимог, то такі доводи суд відхиляє з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Частинами 1, 3 ст. 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. За правилами статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів З установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та ТОВ «ФК «Вектор плюс») у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача, а отже існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 25 січня 2016 року між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та [PERSON], та витребування майна з володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON], то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13, яка є обов'язковою для усіх судів України, указано, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом . Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У даному випадку, отримавши всупереч установленій законом процедурі право власності на спірне майно без будь-якого повідомлення про це його титульного власника, оскільки власником майна до його реєстрації за ТОВ «ФК «»Вектор Плюс» був позивач [PERSON], товариство незаконно зареєструвало за собою право власності на це майно, воно фактично вибуло із власності позивача поза його волею, а тому подальший договір купівлі-продажу спірного майна як перший договір щодо відчуження квартири підлягає визнанню недійсним у зв'язку із порушенням процедури набуття права власності на майно продавцем - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і спірна квартира підлягає витребуванню від кінцевих набувачів на користь [PERSON] на підставі приписів ст. 388 ЦК України, а тому такі вимоги суд визнає обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. У зв'язку із витребуванням спірного майна із володіння [PERSON], [PERSON] також підлягає задоволенню вимога про скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], яка проведена за ними після укладення договору дарування, а запис про право власності [PERSON] на це майно підлягає поновленню. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», то вона задоволенню не підлягає, оскільки судом було скасовано рішення нотаріуса про реєстрацію такого права за цим відповідачем і суд не наділений повноваженнями на безпосереднє внесення відомостей до реєстру, що відноситься до компетенції державного реєстратора. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного суд

Outcome: partial