Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову зазначивши, що 06.03.2010 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 43. Від шлюбу мають спільну дитину\~ [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що однією сімєю з відповідачкою вони не проживають з 2013 року, у звязку\~ з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивач просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності в підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка\~ у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи\~ за її відсутності, в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище «Головченко». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 06.03.2010 року між позивачем та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Євдокименко) [PERSON] в Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 43, було укладено шлюб. 09.08.2010 року народилася [PERSON], батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 350175. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved