Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Надії, буд. №23-а. В цьому будинку з його згоди була зареєстрована її колишня невістка [PERSON], яка у травні 2012 року разом з дитиною добровільно виселилась з будинку, вивезла усе належне їй та дитині майно, добровільно змінила місце свого проживання і з того часу в будинку не проживає, а постійно проживає в м. Арциз. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку відповідач не бажає. Реєстрація відповідачки в жилому будинку порушує її право користування та розпоряджання цим майном. З наведених підстав позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення в будинку та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і посилаючись на поважність причин не проживання в належному позивачці жилому будинку, у зустрічному позові просила вселити її з донькою Софією, [INFO], в належний позивачці жилий будинок. Позивачка зустрічний позов не визнала, посилаючись на його безпідставність. Представник органу опіки та піклування вважала, що первинний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню тому, що при цьому не порушуються будь-які законні права та інтереси дитини. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить жилий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Надії, буд. №23-а. (а.с. 13-15) З будинкової книги слідує, що 07.12.2009 р. [PERSON] зареєстрована в належному позивачці будинку. (а.с. 17-18) Відповідачка 05.09.2009 р. зареєструвала шлюб з сином позивачки [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб. (а.с. 20) 19.10.2010 р. у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON]. (а.с. 46) 28.08.2012 р. [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і при цьому у позовній заяві зазначила своє місце проживання: м. Арциз, Лінія 2[ADDRESS], а також, що спільне проживання з [PERSON] вона припинила у травні 2012 року, і що дитина проживає з нею. (а.с. 21) Рішенням Овідіопольського районного суду від 01.10.2012 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Дитина залишена на виховання [PERSON] (а.с. 23) Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. До цього місце проживання дитини не було зареєстроване в установленому порядку у жилому будинку позивачки. З травня 2012 року відповідачка постійно разом з дитиною проживає в м. Арциз, Лінія 2[ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно слідує, що відповідача є співвласником житлового будинку за цією адресою. (а.с. 62) Посилання відповідачки, що у неї відсутнє інше житло для реєстрації її та дитини місця проживання судом до уваги не приймаються тому, що вони спростовуються зазначеним вище витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З травня 2012 року відповідачка не намагалась вселитись до належного позивачці жилого будинку. Доказів того, що позивач чинила їй перешкоди щодо вселення та проживання в жилому будинку, відповідач суду не надала. Довідкою про склад сімї та актом встановлення факту проживання громадян в будинку підтверджено, що відповідачка не проживає в жилому будинку, що належить [PERSON] (а.с. 24,60-61) Реєстрація відповідача в житловому будинку тягне для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, перешкоджає йому в розпорядженні цим майном. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею в будинку обґрунтований і підлягає задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] в частині примусово зняти з реєстраційного обліку в жилому будинку [PERSON] задоволенню не підлягають тому, що реєстрація місця проживання осіб віднесена до компетенції органів Державної міграційної служби України, а не до суду. Відповідних вимог до органу міграційної служби [PERSON] не заявляла. Законні підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Outcome: partial