Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що 29.09.2012 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.09.2016. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . У 2016 році стосунки сторін розладилися, відповідач став постійно ініціювати скандали, через що становив загрозу життю та здоров`ю дітей, у зв`язку з чим неодноразово доводилося викликати поліцію. Діти проживають з позивачем та утримує дітей [PERSON] та [PERSON] . Зареєструвати дітей у своєму будинку не має можливості, оскільки батько не надає такої згоди, що підтверджує відмова службової особи у реєстрації місця проживання. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам за період з 23.01.2018 по 15.01.2019 становить 4 946, 15 грн, перед дочкою [PERSON] , та 2 586, 44 грн перед сином, [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток та складову виховання. Така незмінна поведінка батька дітей зберігається і по сьогодні, тому позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 22.04.2019 було залишено позов без руху. 28.05.2019 було відкрито загальне позовне провадження. 04.07.2019 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 17.02.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Таволжанський у заяві зазначив, що в разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням оголошення на сайті суду, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Орган Опіки та піклування в особі відділу по Основ`янському району Служби у справах дітей Харківської міської ради до суду не з`явився, через канцелярію суду 19.12.2019 надійшов висновок разом із заявою про розгляд справи у відсутності їх представника, при ухваленні рішення просили враховувати інтереси дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у місті Харків народилася [PERSON] , про що в актовому запису за № 136, зроблено запис 31.03.2005 Червонозаводським ВДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а також [INFO] у місті Харків народився [PERSON] , про що в актовому запису за № 851, зроблено 12.12.2012 Червонозаводським ВДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, свідоцтво про народження серії [NUMBER] - батьками новонароджених зазначені: батько [PERSON] , матір [PERSON] . На час народження дитини батьки перебували у шлюбі зареєстрованому 29.09.2012. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.09.2016 по справі № 646/7687/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. На підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2018 по справі № 646/387/18 стягнуто з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON] - 972, 00 грн та [PERSON] - 780, 00 грн щомісячно, починаючи з 23.01.2018 та до досягнення повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] має борг по аліментам за період з 23.01.2018 по 15.01.2019 і становить 4 946, 15 грн, перед дочкою [PERSON] , та 2 586, 44 грн перед сином, [PERSON] . Позивачу [PERSON] 30.11.2018 було відмовлено у реєстрації дітей у своєму будинку, оскільки відсутня згода батька, що підтверджують відповідні заяви позивача. Відповідно до довідки № 01-63/03 від 08.01.2019 завідувача дошкільного закладу О.В. Шмельової вбачається, що [PERSON] відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 52 комбінованого типу ХМР» з 03.02.2015 по теперішній час. Весь цей час дитиною цікавиться мати [PERSON] . Батько в дошкільному закладі не з`являється. Згідно інформації від 16.01.2019 № 17/01-44 Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 35 ХМР Харківської області [PERSON] навчається у даній школі, навчальну програму засвоює на високому та достатньому рівні. Батько, протягом навчання [PERSON] , до школи не приходив, успішністю дитини не цікавився. З акту від 25.12.2018, складеного сусідами позивача - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони знають колишнього чоловіка [PERSON] , який їй матеріально не допомагає, з дітьми не спілкується. Коли сім`я проживала разом, [PERSON] доводилося декілька разів викликати поліцію через неадекватність поведінки чоловіка. З Висновку Департаменту Служб у справах дітей ХМР вбачається, що Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. З пояснень матері, [PERSON] довгий час ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дітей, ніколи їх не відвідує, не цікавиться їх здоров`ям, розвитком та досягненнями. Тому, представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність достатніми доказами невиконання батьківських обов`язків відповідачем по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, що має наслідком позбавлення батьків батьківських прав. Частиною 1 ст. 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року,№ 789-X11) передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконував та не виконує. Позивач не чинив відповідачу перешкод у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. Тож поведінка відповідача є свідомим, винним ухиленням від виховання дітей. Через байдужість відповідача до дочки та сина, його бездіяльність щодо участі у його вихованні, права дітей суттєво обмежуються. Оскільки деякі права діти можуть здійснювати лише за згоди та сприяння батьків, відсутність такої згоди позбавляє їх можливості реалізувати свої немайнові права. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду сплачено судовий збір, а позов підлягає задоволенню, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved