Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», та просить, стягнути з відповідача на свою користь нараховану але виплачену заробітну плату, загальна сума якої складає 16 830, 09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує про те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 05.09.2016 року по 19.04.2017 року працювала у Державному підприємстві «Донецька залізниця» «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» яке у 2016 році було підпорядковувано відповідачу. 19.04.2017 року, позивачку було звільнено із займаної посади, на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. На день звільнення позивачки їй була нарахована, але не виплачена, заробітна плата у розмірі 16 830, 09 грн, у тому числі за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року у розмірі 603, 59 грн., та за період з січня 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 16 226, 50 грн. Позивач вказує, що зазначена заборгованість із заробітної плати та середнього заробітку є досі невиплаченою, вважає дії відповідача незаконними, так як згідно з вимогами ч.1 ст. 47 та ч. 1 ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводяться у день звільнення. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином, на електронну адресу суду направила заяву у якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача на адресу суду направив відзив на позовну заяву, та заяву про розгляд справи у його відсутність. У відзиві на позовну заяву представник зазначає, що Висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності вказаного товариства на території не підконтрольній українській владі. Крім того, у відзиві представником відповідача вказувалось на неможливість здійснити з позивачем розрахунки у зв`язку із відсутністю первинних документів, заперечувалось правильність наданих позивачем розрахунків та недоведеність обставин, на які вона посилається. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05.09.2016 року [PERSON] продовжено дію трудового договору на посаді бухгалтера 2 категорії, відповідно до Наказу № 3/ОС від 02.09.2016 року, що підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER] , копія якої міститься в матеріалах справи. Наказом № 19/ДН-ОС від 19.04.2017 року позивачка була звільнена за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП. На день звільнення позивачці була нарахована, проте не виплачена заробітна плата, що стало підставою для звернення до суду. Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Аналогічні положення передбачені й в ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з позивачем в день її звільнення відповідач суду не надав. Що стосується доводів відповідача з посиланням на відсутність доступу до документів, у тому числі і до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, та інших документів, як підставу для відмови у виплаті позивачу нарахованої заробітної плати, то слід зазначити, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить саме на роботодавці, а не на працівникові. Невжиття роботодавцем (Відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької, Луганської областей триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан позивача. Незважаючи на те, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату, що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України « Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 19 квітня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Як вже було судом встановлено, що з вересня 2016 року по квітень 2017 року позивачка працювала на Державному підприємстві «Донецька залізниця» «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління». Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 року №4442-IV та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 року № 200, ДП «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця». 19 квітня 2017 року наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 19/ДН-ОС позивачка звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. На день звільнення Позивачки із структурного підрозділу «Ясинуватське будівель-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року та з січня 2017 року по квітень 2017 року. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, трудове законодавство під звільненням розуміє припинення або розірвання трудового договору. Таким чином, при переведенні на інше підприємство працівник припиняє трудові правовідносини з підприємством, з якого переводиться, а отже з ним повинен бути здійснений повний розрахунок, проте, такий розрахунок не був здійснений. Доводи, викладені у відзиві на позов щодо відсутності правових підстав покладення відповідальності саме на відповідача, не враховуються судом. Неможливість надати первинні документи на підтвердження фактичного виконання позивачем робіт та як наслідок неможливості здійснення нарахування заробітної плати не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. Враховуючи, що з 05.09.2016 року позивачка перебувала у трудових відносинах саме з відповідачем, а спір між сторонами виник щодо виплат за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року та з січня 2017 року по квітень 2017 року, суд вважає, що [PERSON] обґрунтовано пред`явлено позовні вимоги саме до ПАТ «Українська залізниця», які підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд приймає наданий позивачем розрахунок та доходить висновку про стягнення з відповідача нараховану, але не виплачену позивачу заробітню плату загальна сума якої складає 16 830, 09 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що станом на день звільнення позивачки заборгованість з виплати заробітної плати за період січень-квітень 2017 року відсутня, адже заперечення викладені у листі від 08.10.2019 року № 1136 суперчать та не спростовують розрахунків заробітної плати за вказані переіоди роботи, надані позивачкою (а.с. 18-25). Оскільки при поданні позову до суду позивач відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved