Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25 липня 1981 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 28 жовтня 2002 року шлюб між ними розірвано. З 03 травня 1982 року він є наймачем 2-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В квартирі також зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх повнолітній син [PERSON]. На даний момент відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінили замки на вхідних дверях квартири та викинули на смітник його особисті речі. Після примусового виселення з квартири він змушений шукати собі інше житло; звертався до відповідачів з проханням не чинити йому перешкоди в проживанні в квартирі, однак відповідачі добровільно вирішити спір відмовились. Просив суд вселити його в квартиру [ADDRESS], де він є наймачем; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні цим приміщенням. У квітні [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив усунути перешкоди, які чинять [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні цим приміщенням; вселити в зазначену квартири та зобов'язати [PERSON] та [PERSON] передати йому ключі від цієї квартири. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. [PERSON] не оспорює факт,що він є наймачем спірного жи -тла. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначала, що перешкод для проживання [PERSON] у спірній квартирі не чинить, проте ця обставина спростовується матеріалами справи, а саме актом обстеження від 11 березня 2016 року, в якому зазначено, що на момент обстеження у квартирі №32 знаходились дружина [PERSON] та його син, доступ до квартири [PERSON] надавати відмовились. Також відповідач [PERSON] неодноразово вказувала, що [PERSON] проживає з 2003 року з іншою жінкою, для проживання вони придбали квартиру, в якій проживають разом. Ці обставини спростовуються матеріалами справи і особистими показаннями [PERSON], а саме його шлюб з другою жінкою тривав з 06.12.2005 року по 12.05.2014 року. В період шлюбу вони проживали в квартирі [ADDRESS] колишньої дружини [PERSON] - [PERSON],яка належить їй на підставі договору міни від 30.05.2005 року. Тобто, цю квартиру [PERSON] обміняла майже за 7 місяців до укладення шлюбу з [PERSON] і він до неї ніякого відношення не має. Після розірвання шлюбу з [PERSON] він не міг вселитися в спірну квартиру ще й з тієї причини, що там проживала мати колишньої дружини. Крім того, суд не врахував ту обставину, що в матеріалах справи відсутня довідка, яка б свідчила про те, що [PERSON] має постійне місце проживання чи будь яке нерухоме майно крім спірної квартири. Також суд вийшов за межі позовних вимог,зазначивши, що позивач втратив право корис- тування спірним жилим приміщенням. В судове засідання з'явилися [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та його представник-[PERSON]. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою сторонами особисто (а.с.98). Представник [PERSON] -[PERSON] звернувся з заявою про повторне відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі. Однак його заява не може бути задоволена з тих підстав, що розгляд справи за заявою представника [PERSON] -[PERSON] уже відкладався, повторне відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування та порушення строків розгляду справи, а також порушення прав сторін. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселенні,суд першої інстанції виходив із того, що доказів щодо порушення житлових прав [PERSON] з боку відповідачки не надано. Позивач підтвердив, що не проживав в спірній квартирі без поважних причин, так як створив нову сім'ю. Незважаючи на встановлення факту обмеження доступу до спірної квартири [PERSON] з боку відповідачки вже після звернення до суду останньої за захистом порушених прав,судом не встановлено наявність перешкод у користуванні спірною квартирою. Позовні вимоги [PERSON] суд розцінив як спосіб захисту на перший позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Факт обмеження доступу позивача до квартири з боку відповідачки суд розцінив як захист її прав,оскільки на той момент між сторонами мав місце житловий спір. Разом з тим такий висновок не відповідає встановленим обставинам, та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1981 року по 28.10.2002 року. [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Крім [PERSON] в квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх повнолітній син [PERSON]. Згідно акту житлових органів від 11 березня 2016 року при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що в квартирі присутні колишня дружина [PERSON] та його син, однак доступ [PERSON] в квартиру надати відмовились у зв»зку із тим, що останній не проживає в квартирі більше 13 років. Відповідно до акту ТОВ «Будінвест-сервіс» від 20.07.2015 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2003 року. [PERSON] перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06.12.2005 року по 12.05.2014 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2016 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] відмовлено. Таким чином встановлено, що позивач набув право користування спірною квартирою у встановленому законом порядку і це право ніким не припинено. [PERSON] не визнано таким, що втратив право користування спірним житлом. Встановлено, що між позивачем та відповідачкою виникли неприязні стосунки, що потягло за собою розірвання шлюбу 28.10.2002 року. З 06.12.2005 року по 12.05.2014 року [PERSON] перебував у іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживав в належній їй квартирі [ADDRESS]. Відповідач не має вільного доступу до спірного житла за відсутності ключів від неї, однак інтерес до житла не втратив. Відповідачі не оспорювали і в суді апеляційної інстанції підтвердили, що в 2008 році поміняли замки на вхідні двері в спірну квартиру у зв'язку із їх поломкою, однак ключі позивачеві не передавали. До лютого 2016 року протягом п'яти років в спірній квартирі разом з відповідачами проживала паралізована мати [PERSON]. До вирішення спору в суді не пускали позивача в спірну квартиру. Неприязні стосунки, відсутність ключів від квартири та перебування в шлюбі з іншою жінкою не давали можливості [PERSON] проживати в спірній квартирі разом із відповідачами, що є поважною причиною його не проживання в спірній квартирі. Крім того, актом житлових органів від 11 березня 2016 року зафіксовано, що колишня дружина [PERSON] та його син відмовилися впустити [PERSON] в спірну квартиру, таким чином, чинячи йому перешкоди в користуванні спірним житлом. Установивши, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні жилим приміщенням, такі перешкоди підлягають усуненню і вселенню позивача в спірну квартиру. Таким чином висновок суду про відсутність доказів про перешкоди з боку відповідачів суперечить встановленим обставинам. Доводи позивача про те, що відповідачі його не впускають в спірну квартиру нічим не спростовано. Посилання на те, що підтвердженням не проживання [PERSON] в спірній квартирі з 2003 року є акт від 20.07.2015 року, не можуть бути прийняті до уваги як доказ неповажності причин проживання, оскільки сам зміст акту вказує на те, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2003 року, однак зазначений акт не містить причин його не проживання там, а тому не може служити доказом не проживання з неповажних причин. Факт обмеження доступу позивача до квартири з боку відповідачки суд розцінив як захист її прав,оскільки на той момент між сторонами мав місце житловий спір. Разом з тим, не прийняв до уваги порушення та можливість захисту прав позивача. Посилання на те, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року встановлено, що відповідач не має іншого постійного місця проживання. Таким чином встановлено, що право [PERSON] користування спірною квартирою порушується, а тому підлягає захисту шляхом вселення його в спірну квартиру та зобов'язання передачі йому ключів від неї. Вказівка на те, що в спірній квартирі відсутнє майно позивача, що свідчить про його не проживання в квартирі, не може бути прийнята до уваги, оскільки така обставина на може спростувати висновок про поважність причин не проживання в спірній квартирі. Доводи про те, що позивач не приймає участі в оплаті комунальних послуг, також не є підставою для відмови в позові, оскільки зазначені питання можуть бути вирішеними шляхом пред'явлення позову. За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved