Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У січні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором, про визнання припиненими поруки та іпотеки та про зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 червня 2007 р. між відповідачем та чоловіком позивача [PERSON] укладено кредитний договір № DNUAGK00000003, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 100 000 доларів США на строк до 21.06.2027 р. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 21 червня 2007 р. між чоловіком позивача [PERSON] та відповідачем укладено договір іпотеки № DNUAGK00000003, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні записи про обтяження. Також 21.06.2007 р. між чоловіком позивача [PERSON] та відповідачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № DNUAGK00000003. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 червня 2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поруки № DNUAGK00000003. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер, про що позивач невідкладно повідомила відповідача. Оскільки відповідач своїм листом від 31.03.2015 р. визнав факт, що позивач повідомила його про смерть боржника, позивач вважає, що саме з 31.03.2015 р. починається перебіг строків, встановлених ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2009 р. після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна є позивач. Однак у встановлені законом строки та порядку відповідач не заявив вимог до позивача як спадкоємця померлого, яка прийняла спадщину, що в розумінні ч. 4 ст. 1281 ЦК України позабавляє відповідача такого права вимоги. Крім того, позивач вказує, що оскільки зі смертю боржника [PERSON] зобов`язання з повернення кредиту мають за вимогою кредитора включатися до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Таким чином позивач вважає, що з моменту смерті боржника [PERSON] за основним зобов`язанням правовідносин між ним та банком є припиненими внаслідок дії ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 608 ЦК України, з моменту його смерті, тобто з 19.09.2008 р. Проте, відповідач цього факту не визнає та вимагає від позивача виконання умов кредитного договору. Також позивач вказує, що умовами договору поруки строк дії поруки не встановлено, а тому порука є припиненою в зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання з моменту смерті боржника. Окрім того, позивач зазначає, що чинне законодавство про іпотеку прямо пов`язує можливість відповідальності спадкоємця перед іпотекодателем тільки у разі наявного порушення осинового зобов`язання боржником, тобто за його життя, та у той період, коли були чинні зобов`язання сторін за кредитним договором. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця тільки в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця і лише в межах вартості предмета іпотеки. Оскільки за життя чоловік позивача справно виконував свої зобов`язання за кредитним договором та заборгованості за кредитним договором не мав, то підстави для звернення до неї як спадкоємця з вимогою про стягнення боргу у межах вартості предмета іпотеки у відповідача також відсутні. У зв`язку з зазначеним позивач вважає, що в зв`язку з припиненням основного зобов`язання з моменту смерті боржника, іпотека також є припиненою. Також позивач вказує, що оригінали документів, що підтверджують право власності її померлого чоловіка [PERSON] на предмет іпотеки протиправно утримуються відповідачем, що порушує її право власності та унеможливлює оформлення позивачем свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з дати смерті останнього - з [INFO]; - визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з дати смерті останнього - з [INFO]; - визнати припиненою поруку за договором поруки № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем та позивачем з [INFO]; - зобов`язати відповідача передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] : договір купівлі-продажу ВЕР № 315595, реєстр № 1418, посвідчений 21.06.2007 р. [PERSON] , нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу; Витяг з Державного реєстру правочинів; Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та Технічний паспорт. Ухвалою суду (суддя Цокол Л.І.) від 03 травня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін на 09 липня 2018 р. 04 липня 2018 р. представник відповідача Каракоця О.Р. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що позивач належним чином не повідомила банк про смерть позичальника [PERSON] , а тому доводи позивача про пропуск відповідачем строків пред`явлення вимог до спадкоємця померлого, що є підставою припинення кредитних правовідносин, є хибними. Також помилковими є доводи позивача, що зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки не входять до складу спадщини та припинилися у зв`язку зі смертю боржника/іпотекодавця, оскільки положення чинного законодавства про іпотеку не містять підстав припинення іпотеки в зв`язку з смертю іпотекодавця, у тому числі в порядку спадкування. Натомість, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі у порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність. Після смерті чоловіка позивача, остання належно та добровільно виконувала зобов`язання боржника за кредитним договором. 09 липня 2018 р. представник позивача [PERSON] подала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що в будь-кому випадку до цього часу у встановлені законом строки та порядку відповідач не заявив вимог до позивача як спадкоємця померлого, яка прийняла спадщину. При розгляді справи просила врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 17.04.2018 р. у справі № 522/407/15-ц. Ухвалою суду від 09 липня 2018 р. підготовче засідання у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 19 листопада 2018 р. У зв`язку з тимчасовим відстороненням від посади судді [PERSON] , розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Лінник Н.В. від 08 січня 2019 р. № 3 призначено повторний автоматичний розподіл справ. Ухвалою судді Батрин О.В. від 09 січня 2019 р. справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд на 13 березня 2019 р. 25 лютого 2019 р. позивач [PERSON] подала до суду заяву про зміну підстав позову, яка ухвалою суду від 13 березня 2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, залишена без розгляду. Ухвалою суду від 13 березня 2019 р. у відповідача витребувано копії правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] : договір купівлі-продажу ВЕР № 315595, реєстр № 1418, посвідчений 21.06.2007 р. [PERSON] , нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу; Витяг з Державного реєстру правочинів; Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та Технічний паспорт. Ухвалою суду від 01 квітня 2019 р. задоволено заяву представник позивача [PERSON] від 26 березня 2019 р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Каракоця О .Р. заперечив щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Судом встановлено, що 21 червня 2007 р. між відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та чоловіком позивача [PERSON] укладено кредитний договір № DNUAGK00000003 (далі - кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредит в сумі 100 000 доларів США на придбання житлової нерухомості та 20 000 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 21.06.2027 р. Умовами договору визначено, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати банк кошти (щомісячний платіж) у сумі 1179,64 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця (п. 7.1). Відповідно до п. 2.3.3 вказаного договору у видках смерті позичальника, банк має право в односторонньому порядку розірвати договір або зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. Згідно з п. 5.2 договору припинення його дії здійснюється відповідно до діючого законодавства. Відповідно до п. 6.6 договору зобов`язання позичальника за згодою банку, можуть бути виконані іншою особою. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 червня 2007 р. між чоловіком позивача [PERSON] та відповідачем укладено договір іпотеки № DNUAGK00000003, посвідчений 21.06.2007 р. нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 57 (далі - договір іпотеки), відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 28 договір іпотеки визначено строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні записи про обтяження. Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 червня 2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки № DNUAGK00000003 (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 11 визначено, що цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Також 21.06.2007 р. між чоловіком позивача [PERSON] та відповідачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № DNUAGK00000003. Оскільки згідно з п. 2 цього договору його укладено з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, то посилання позивача на його умови є безпідставними; судом не досліджуються, як такі, що не мають правового значення для судового розгляду. [INFO] чоловік позивача - позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2008 р. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що у зв`язку зі смертю позичальника [PERSON] зобов`язання за кредитним договором, порука за договором поруки та іпотека за договором іпотеки в силу ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 608 ЦК України є припиненими з моменту смерті боржника, з 19.09.2008 р. Оскільки зобов`язання з повернення кредиту за вимогою кредитора мають включатися до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються. Так як відповідачем пропущено строк пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців, встановлений ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, то він позбавлений такого права вимоги до позивача. Згідно з положеннями ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Так, положеннями ст. 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаними з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Разом з тим, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11). Таким чином доводи позову про припинення правовідносин за кредитним договором на підставі ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 608 ЦК України суд вважає необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи у зв`язку зі смертю позичальника [PERSON] відкрито спадщину, до складу якої увійшло, зокрема, право на предмет іпотеки - кВартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності позичальнику. З приводу прийняття вказаної квартири у спадщину до нотаріальної контори звернулася позивач, якій постановою завідувача Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 06.03.2015 р. відмовлено у посвідченні нотаріальної дії через ненадання документів, що підтверджують право власності померлого на таке спадкове майно. Разом з тим, листом на адресу відповідача від 16.06.2015 р. позивач повідомила, що вона та двоє спільних з [PERSON] дітей, є спадкоємцями померлого за законом (а.с. 58-60). Разом з тим, ненадання позивачем доказів щодо спадкоємців унеможливлює визначити коло спадкоємців позичальника, які прийняли у спадщину квартиру [ADDRESS] , що необхідно як для встановлення факту заміни боржника в основному зобов`язанні й осіб, на яких за визначених у законодавстві умов може бути покладена відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, так і для визначення меж такої відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи позичальник, іпотекодавець [PERSON] та поручитель [PERSON] зобов`язалися відповідати перед іпотекодержателем за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно зі статтями 546, 553, 572, 575 ЦК України порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань. А тому приписи інституту поруки не застосовуються до правовідносин кредитора з іпотекодавцем. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України). Положеннями Закону України «Про іпотеку» такої підстави як припинення іпотеки у зв`язку із смертю іпотекодавця не встановлено. Натомість ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Оскільки спадкодавець був і позичальником за кредитним договором, й іпотекодавцем за договором іпотеки, після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємця, який прийняв у спадщину спадкове майно. Такий спадкоємець за визначених у законодавстві умов надалі несе відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 р. справа № 6-1286цс15). Таким чином, у зв`язку зі смертю [PERSON] , який був позичальником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки, відкрилася спадщина, яку прийняла позивач (та як вказала разом з двома дітьми), перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. У цьому разі положення ст. 1281 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині. Крім того, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (частина перша статті 523 ЦК України). Тому, зобов`язання позичальника та іпотекодавця [PERSON] як власника квартири та позивача як поручителя за договором поруки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України, у випадку, коли позивачем як спадкоємцем після смерті позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, не надано згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником. Як зазначає сам позивач у своєму листі від 16.06.2015 р. на адресу відповідача (а.с. 58-60) після смерті позичальника та іпотекодавця [PERSON] вона добровільно виконувала обов`язки по сплаті кредиту на загальну суму 26 911,98 грн. У зв`язку з добровільним виконанням позивачем зобов`язань позичальника за кредитним договором, має місце визнання позивачем таких зобов`язань. Крім того, згідно даних відзиву відповідача на позовну заяву на даний час за кредитним договором рахується заборгованість у розмірі 72 729,59 доларів США. Згідно з положеннями чинного законодавства кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті). Позивач стверджує, що відповідач відповідно до ч. 3 і 4 ст. 1281 ЦК України позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки ним пропущено встановлений законом строк, початок якого слід відраховувати з березня 2015 р., що підтверджується листом відповідача від 31.03.2015 р. Як зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про невідкладне повідомлення відповідача про смерть позичальника [PERSON] Такими доказами у даному випадку є надіслання на адресу банку копії свідоцтва про смерть позичальника [PERSON] Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово наголошував позивачу на необхідності пред`явленні банку такого документу. Вказані обставини унеможливлюють встановити факт наявності чи відсутності у кредитора прав пред`явлення вимоги до позивача як спадкоємця у встановлені законом строки. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання припиненими правовідносини за кредитним договором № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з дати смерті останнього - з [INFO]; визнання припиненою іпотеку за договором іпотеки № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з дати смерті останнього - з [INFO]; визнання припиненою поруку за договором поруки № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 р., укладеним між відповідачем та позивачем з [INFO] є безпідставними. Також не підлягають задоволенню вимоги позову про зобов`язання відповідача передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] : договір купівлі-продажу ВЕР № 315595, реєстр № 1418, посвідчений 21.06.2007 р. [PERSON] , нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу; Витяг з Державного реєстру правочинів; Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та Технічний паспорт як такі, що є похідними від основних вимог. Окрім того, такі вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та вказані документи передавались відповідно до положень договору іпотеки та з метою його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки судом будь-яких порушень прав, свобод чи законних інтересів позивача не встановлено, позовні вимоги позивачем не доведені, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed