Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У серпні 2019 року адвокат Мандзюк В.Б. в інтересах позивачів звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі ордеру від 28.10.2004 року позивачу [PERSON] , як науково-педагогічному працівнику Буковинського державного медичного університету, та членам його сім`ї була надано у користування кімната №19 на четвертому поверсі гуртожитку по [ADDRESS] . За вказаною адресою позивачі значаться зареєстрованими, проте тимчасово проживали за іншою адресою, при цьому навідувались до вказаної кімнати та сплачуючи усі необхідні комунальні платежі. На початку лютого 2019 року [PERSON] був позбавлений можливості потрапити у кімнату №19 , оскільки вхідні двері, які ведуть в загальний коридор, де знаходяться кімнати №17 , 18 та 19 , були зачинені і вхідний замок змінений. При з`ясуванні обставин обмеження доступу до переданої йому у користуванні кімнати зі слів [PERSON] стало відомо, що відбулось перепланування в результаті якого кімната №19 значиться як кухня квартири [ADDRESS] . В подальшому, за результатами звернення до Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради, стало відомо, що кімната № 19 була виключена з господарського відання Буковинського державного медичного університету на підставі відповідного рішення міської ради, оскільки 03.09.2018 року адміністрація ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» звернулась до Чернівецької міської ради з листом про виключення з його господарського відання квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,1 кв.м. в тому числі житловою площею 32,4 кв.м., а також приміщення спільного користування квартир № 17 та № 20 загальною площею 12,9 кв.м., де проживає сім`я [PERSON] у складі шести осіб. Зокрема, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 30.10.2018 року було прийнято рішення №580/22 відповідно до якого виключено зазначену квартиру з числа гуртожитків. У грудні 2018 року комісією у складі працівників ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» складено акт обстеження житлових умов та встановлено, що квартира, де проживає сім`я [PERSON] загальною площею 44,1 кв.м. складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 32 кв.м. (18,2 кв.м., та 14,2 кв.м.), кухні площею 10,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., комори площею 0,6 кв.м., коридор площею 19,90 кв.м, який є спільним з квартирою №20 . Вважає, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №580/22 від 30.10.2018 року позбавлено позивачів та їх дітей права на житло, оскільки з його прийняттям надана їм у користування кімната перестала існувати юридично, що позбавляє їх права на користування нею. Крім того, користування відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] наданою позивачам кімнатою в складі квартири №17 також чинить перешкоди останнім в користуванні житлом, порушує їх права як наймачів на вселення у надане їм житлове приміщення, у зв`язку з чим такі перешкоди підлягають усуненню в судовому порядку. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми ст. 47 Конституції України, ст.ст. 64, 65 ЖК України, просив визнати за позивачами та їх неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування кімнатою №19 в [ADDRESS] ; вселити позивачів та їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в кімнату [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виконавчий комітет Чернівецької міської ради не чинити позивачам та їх неповнолітнім дітям перешкоди в користуванні кімнатою [ADDRESS] ; скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №580/22 від 30.10.2018 року про виключення квартири №17 з числа гуртожитків в частині віднесення кімнати №19 до квартири №17 та виключення кімнати № 19 з числа гуртожитків. На вказану позовну заяву надійшов відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому останні позов не визнали посилаючись на те, що 15.11.1991 року Чернівецьким медичним інститутом їм було вручено ордер на підставі якого вони вселились в квартиру [ADDRESS] , яка на той час мала статус гуртожитку. За вказаною адресою вони зареєстровані, постійно проживають, вживають заходів щодо покращення житлових умов, зокрема в період з 2003 по 2005 рік ними організовано газифікацію газової колонки та котла, за власні кошти встановлено газове обладнання, лічильник та вони сплачують усі комунальні послуги. При цьому, за весь час їх проживання за вказаною адресою позивачі та їх неповнолітні діти жодного разу не проживали ні в будинку [ADDRESS] ні на площі, яка входить у склад їх квартири. Заперечували той факт, що кімната № 19 входить у склад їх квартири. На підставі відповідного клопотання ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» та поданих [PERSON] документів виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було прийняте рішення №580/22 від 30.10.2018 року про виключення зазначеної квартири з господарського відання Буковинського державного медичного університету. Звертають увагу суду на те, що у квітні 2004 року позивач [PERSON] кілька разів змінював місце реєстрації та значився зареєстрованим у [ADDRESS] і 29.10.2004 року зареєстрований у кімнаті №19 за вказаною адресою. Також, зазначали, що право позивачів на житло не порушено ні оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування ні діями відповідачів, оскільки позивачі ніколи не проживали в [ADDRESS] , відсутнє спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» про виділення їм кімнати у гуртожитку, останні забезпечені житлом, отримали кредит по лінії молодіжного кредитування на придбання житла в будинку [ADDRESS] , [PERSON] згідно даних кафедри викладачів фармакології проживає в [ADDRESS] , де на її ім`я відкриті особові рахунки, а також має у власності земельну ділянку. Вважають наведені обставини такими, що виключають факт порушення права позивачів на житло. У відповіді на відзив представник позивачів зазначав, що улітку 2013 року при прийняті позивачів на квартирний облік як осіб, що потребують покращення житлових умов, факт їх реєстрації та проживання в кімнаті [ADDRESS] був встановлений на підставі довідки про склад сім`ї №51 від 16.07.2013 року виданої Буковинським державним медичним університетом та акту обстеження житлових умов від 08.08.2013 року, що спростовує доводи відповідачів про те, що позивачі не проживали за вказаною адресою. Також, вважає незаконним здійснене відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перепланування квартири №17 за вказаною вище адресою внаслідок якого до складу зазначеної квартири було включено кімнату №19 , оскільки такі дії підпадають під заборону встановлену Законом України «Про охорону культурної спадщини», так як будинок [ADDRESS] знаходиться в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м.Чернівці, а також в межах буферної зони пам`ятки культурної спадщини, внесеної до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО та є пам`яткою архітектури місцевого значення. Також, вважає, що оспорюване рішення Чернівецької міської ради прийняте на основі сфальсифікованих документів, зокрема в акті обстеження від 03.09.2012 року вказано серед інших осіб також [PERSON] , яка народилась у 2018 році, що ставить під сумнів дату складання зазначеного акту, який підписаний особами, що не є членами профкому Буковинського державного медичного університету, в плані квартири №17 відсутня відмітка про самочинне її перепланування, натомість у розпорядженні БТІ міститься план квартири з відміткою про те, що 29.08.2018 року було самочинно переплановано вбиральню та кухню. Також у поданих до міської ради документах містяться неточності щодо поверху на якому розташована квартира відповідачів. В ході судового розгляду даного спору судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача Буковинський державний медичний університет, витребувано інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] , а також будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , з Департаменту житлово-комунального господарства наступні докази акт обстеження житлового приміщення за адресою [ADDRESS] ; характеристики приміщення за адресою [ADDRESS] ; інші наявні документи щодо кімнати [ADDRESS] на підставі яких [PERSON] був прийнятий на квартирний облік за місцем проживання у чергу першочерговиків 22.08.2013 року. В судовому засіданні позивачів [PERSON] та [PERSON] було допитано в якості свідків та в ході такого допиту останні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити та суду пояснили, що у 2004 році адміністрацією Буковинського державного медичного університету їм для проживання було надано гуртожиток в будинку [ADDRESS] та заселено у кімнату №18 . В подальшому їх друзі виїхали за кордон та запропонували їм своє житло, у зв`язку з чим влітку 2004 року вони веселились з гуртожитку та більше там не проживали, при цьому постійно сплачували необхідні платежі за користування кімнатою у гуртожитку, оскільки у жовтні 2004 року отримали ордер на право користування кімнатою №19 у вказаному будинку та за цією адресою зареєстрували себе та своїх дітей. На даний час вони проживають в будинку по [ADDRESS] , проте останній ще не зданий в експлуатацію, а також стоять на черзі першочерговиків для покращення житлових умов. Вважають, що родиною [PERSON] переобладнано кімнату №19 , на користування якою у них є ордер, у кухню їх квартири №17 , при цьому в ремонті вони участі не брали. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Вказував на те, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] та членами їх сім`ї самочинно без відповідних дозвільних документів було здійснено переобладнання квартири №17 до якої приєднано кімнату №19 в якості кухні, тим самим позбавлено позивачів можливості користуватись наданою їм для проживання кімнатою. Вважає, що Чернівецькою міською радою прийняте рішення №580/22 від 30.10.2018 року про виключення квартири №17 з числа гуртожитків без врахування вказаних обставин та факту самочинного переобладнання вказаної квартири, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню в частині віднесення кімнати № 19 до квартири №17 та виключення кімнати № 19 з числа гуртожитків. Крім того, ряд документів, які надані органу місцевого самоврядування для прийняття такого рішення містили недостовірні відомості. З метою захисту права позивачів на житло просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що їм було виділено кімнату в гуртожитку по [ADDRESS] в якій раніше проживав професор [PERSON] , згідно документів така кімната мала №18 , проте усі комунальні та інші платежі вони сплачували за користування кімнатою №17 . Нумерація кімнат в будинку відсутня, а тому з 2004 року по теперішній час вони проживають в тій кімнаті в яку першопочатково вселились та місце проживання не змінювали. Зазначали, що з моменту їх вселення у гуртожиток вони жодного разу не бачили сім`ю позивачів та вони ніколи в гуртожитку не проживали. Позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в будинку [ADDRESS] вона проживає з того моменту як батьки отримали кімнату у вказаному гуртожитку. Спочатку вона з сестрою проживала в кімнаті, якою колись користувався професор [PERSON] , а з 2010 року вона проживає в цій кімнаті разом з чоловіком та своїми дітьми. Родину Кметів жодного разу не бучила та їй не відомо якою саме житловою площею в гуртожитку вони користуються. З чужих слів знає, що позивачі проживають в с. Новий Киселів . Позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідачів адвокат Дронь О.І. в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав зазначених у відзиві. Вказувала на те, що права позивачів на житло жодним чином не порушені, оскільки вони ніколи не проживали в гуртожитку по [ADDRESS] , оскільки забезпечені іншим житлом. Свою реєстрацію за вказаною адресою використовували для постановки на квартирний облік з метою покращення житлових умов. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає в гуртожитку по [ADDRESS] з липня 1997 року та при вселенні в гуртожиток сім`я [PERSON] вже проживала у вказаному будинку, а позивачів у під`їзді будинку він ніколи не бачив та йому не відомо де вони можуть проживати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вселився в гуртожиток по [ADDRESS] у 2010 році та з ними по сусідству проживала родина [PERSON] , а сім`ю Кметів ніколи не бачив та йому не відомо, яку саме житлову площу гуртожитку останні займають. На житлових кімнатах гуртожитку жодної нумерації немає, а тому встановити як саме розміщенні кімнати по їх номерах немає можливості. Представником відповідачів адвокатом Дронь О.І. заявлялось клопотання про допит в якості свідка [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Справа слухалась у відсутності представника відповідача Чернівецької міської ради та представника третьої особи Буковинського державного медичного університету, які будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили та не подали відзиву і письмових пояснень. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, вирішення спору залишив на розсуд суду та просив врахувати інтереси дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, покази позивачів в якості свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Так, відповідно до листа ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» №01.12/3-1250 від 05.07.2019 року протоколу чи інших документів, які б засвідчували спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Буковинської державної медичної академії про видачу [PERSON] ордеру на житлову площу у гуртожитку по [ADDRESS] ) в архіві БДМУ не знайдено. Ордер на вищезазначену житлову площу виданий [PERSON] 28.10.2004 року за підписом проректора з побуту БДМА і зданий у відділ паспортного обліку навчального закладу де й зберігається по цей час. Книги обліку ордерів на право поселення в гуртожиток по [ADDRESS] в профкомі БДМУ немає. [PERSON] та члени його родини в гуртожиток по [ADDRESS] не вселялися. Оплата за проживання в гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON] нараховувалась (а/с 80). Таким чином встановлено, що дійсно 28.10.2004 року [PERSON] був виданий ордер на вселення в кімнату [ADDRESS] , проте він та члени його сім`ї за вказаною адресою не проживали, при цьому при допиті в якості свідків позивачі пояснили, що вони певний період проживали в кімнаті №18 та після виселення більше в гуртожиток для проживання не повертались. Факт проживання [PERSON] в кімнаті № 18 також підтверджується відповідною відміткою в його паспорті громадянина України про реєстрацію 02 червня 2004 року у кімнаті №18 вказаного гуртожитку (а/с 9). Відповідно до протоколу спільного засідання ректорату та профкому №1 від 11.02.2004 року доцент кафедри фармакології [PERSON] разом з сім`ями у складі якої дві малолітні доньки проживав в одній кімнаті гуртожитку та у зв`язку з виділенням коштів для придбання квартири професору [PERSON] Петрюку А.Є. та членам його родини було надано кімнату [ADDRESS] загальною площею 14,8 кв.м. та кухнею, де раніше проживав [PERSON] . За таких обставин, у лютому 2004 року [PERSON] , який згідно довідки №56 - виписки з домової книжки про склад сім`ї і реєстрацію з 1991 року проживав з дружиною в кімнаті [ADDRESS] , було надано також у користування кімнату №18 у вказаному будинку загальною площею 14,8 кв.м. та кухнею (а/с 77, 150, 157). В подальшому, 03.09.2018 року [PERSON] та ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» звернулись до Чернівецької міської ради з заявами про виключення з числа гуртожитків квартири [ADDRESS] загальною площею 44,1 кв.м. (житлова площа 32,4 кв.м.), а також приміщення спільного користування для квартир №17 та №20 загальною площею 12,9 кв.м. (а/с 196, 197). Відповідно до п. 5.1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 30.10.2018 року №580/22 виключено з числа гуртожитків квартиру [ADDRESS] , де мешкає [PERSON] , склад сім`ї шість осіб, який відпрацював в ВДНЗ «Буковинський державний медичний університет» понад 30 років, та відкрито на нього особовий рахунок (а/с 62). За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.40 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. У відповідності до вимог ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Так, згідно заявлених позовних вимог позивачі просили скасувати зазначене рішення органу місцевого самоврядування в частині віднесення кімнати № 19 до квартири №17 та виключення кімнати № 19 з числа гуртожитків, оскільки вважають, що таким рішенням порушене їх право на житло, а саме на користування кімнатою № 19 , яка на їх думку незаконно переобладнана в приміщення кухні квартири №17 . Натомість зі змісту вказаного рішення не вбачається, що орган місцевого самоврядування вирішував питання щодо кімнати [ADDRESS] , а також належними і допустимими доказами не доведено, що така кімната була включена до складу квартири №17 шляхом її переобладнання в приміщення кухні. Так, відповідно до акту обстеження житлових умов та встановлення фактично проживаючих осіб від 20.12.2018 року квартира [ADDRESS] , де проживає та зареєстрований [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , знаходиться на 4-му поверсі 4-рьох поверхового будинку та складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 32,4 кв.м. (18,2 кв.м. та 14,2 кв.м.), кухні площею 10,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., комори площею 0,6 кв.м., Загальна площа квартири 44,1 кв.м., коридор площею 12,90 кв.м. спільний з квартирою [ADDRESS] ). Аналогічні технічні характеристики містяться в копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] в якому також зазначено про самочинне будівництво вбиральні 1,10 кв.м. та кухні 10,0 кв.м., проте будь-яких належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що така кухня була самочинно збудована саме за рахунок переобладнання кімнати №19 у вказаному будинку матеріали справи не містять. Відсутні також докази того коли саме було здійснено будівництво кухні, оскільки технічний паспорт виготовлений станом на 29.08.2018 року та кухня площею 10,0 кв.м. на той момент вже існувала, при цьому судом також враховується той факт, що відповідно до протоколу спільного засідання ректорату та профкому №1 від 11.02.2004 року [PERSON] було передано у користування також кімнату №18 у вказаному гуртожитку разом з кухнею, тобто станом з 11.02.2004 року у користуванні [PERSON] перебувала кухня (а/с 200-202). Враховуючи вище наведене, відсутні підстави вважати, що спірним рішенням органу місцевого самоврядування вирішено питання про виключення зі складу гуртожитків кімнати № 19 шляхом включення її до складу квартири [ADDRESS] . Будь-яких процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, а також порушень прав позивачів, що могло б бути підставою для часткового скасування вказаного рішення за наслідками розгляду не встановлено. При цьому, суд враховує посилання представника позивачів на недостовірність даних, що відображені в акті обстеження житлових умов від 30.09.2012 року в якому до складу сім`ї включено [PERSON] , яка народилась у 2018 року, проте дана обставина не впливає на прийняте органом місцевого самоврядування рішення, яке оскаржується, оскільки у матеріалах справи наявні інші докази щодо складу сім`ї [PERSON] , про які було відомо Чернівецькій міській раді при прийняті оскаржуваного рішення. Щодо вимог позивачів про визнання за ними права користування кімнатою №19 у гуртожитку, а також зобов`язання відповідачів не чинити їм перешкоди у користуванні такою кімнатою слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ст. 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповдіно до висновку ДОП сектору превенції ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 22.06.2019 року встановлено, що 19.06.2019 року адвокат Мандзюк В.Б. звертався в поліцію з заявою про те, що [PERSON] та [PERSON] не допустили його до кімнати [ADDRESS] ). Натомість за наслідками судового розгляду справи не встановлено, що відповідачі, будь-яким чином перешкоджають позивачам користуватись кімнатою № 19 чи не визнають їх право на користування такою кімнату, а посилання позивачів на те, що кімната № 19 включена та складу квартири №17 шляхом його незаконного переобладнання не знайшло свого підтвердження належними і допустимими доказами. За змістом ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За наслідками судового розгляду справи не встановлено порушення права позивачів на житло з боку відповідачів. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed