Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], який помер 29 жовтня 2013 року, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 02 вересня 2002 року, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 29 жовтня 2013 року, та [PERSON], яка померла 02 вересня 2002 року. В обґрунтування вимог зазначила, що двоюрідній сестрі її батька [PERSON] [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Після смерті сестри [PERSON], який постійно проживав із своєю сестрою, у березні 2004 року звернувся до суду із позовом про визнання права приватної власності за зазначену квартиру в порядку спадкування. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року [PERSON] та [PERSON] продовжено строк до 27 червня 2006 року для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 02 вересня 2002 року [PERSON], до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] 02 червня 2006 року звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої 02 вересня 2002 року [PERSON] у звязку із відсутністю документа, що підтверджує родинні відносини [PERSON] та [PERSON], а саме свідоцтва про народження [PERSON] Батько позивача 29 жовтня 2013 року помер, після його смерті відкрилася спадщина. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 22 грудня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири, оскільки вчинення такої нотаріальної дії протирічить діючому законодавству України. Представник позивача у призначене на 17 листопада 2017 року судове засідання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У судовому засіданні, що було призначене на 12 жовтня 2017 року, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні 12 жовтня 2017 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, а також 17 листопада 2017 року надала до суду письмові заперечення. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні, що було призначене на 12 жовтня 2017 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, а також нею надано до суду письмові заперечення, відповідно до яких [PERSON] спадщину прийняв двічі до майна померлої [PERSON], а саме: перший раз шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, що було передбачено діючим на той час Цивільним кодексом УРСР; вдруге шляхом подачі заяви до нотаріальної контори 02 червня 2006 року, тобто у період дії Цивільного кодексу України 2003 року. А таке подвійне прийняття спадщини не передбачене діючим законодавством. Окрім того, оскільки відкриття спадщини відбулося у період чинності ЦК УРСР, а [PERSON] не відносився до числа спадкоємців за законом після смерті своєї двоюрідної сестри, то і у [PERSON] право на спадкування не виникає. Також приватним нотаріусом зазначено, що п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не може бути застосований у даному випадку, оскільки таке застосування може порушити законне право ще одного субєкта спадкових правовідносин, а саме держави. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 вересня 2002 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 440401 (а.с. 19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася із квартири [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року (а.с. 72). У березні 2004 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, а у лютому 2005 року до суду звернувся [PERSON] із позовною заявою про поновлення строку на прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2005 року позов [PERSON] було задоволено, а [PERSON] у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 14). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2005 року скасовано. [PERSON] та [PERSON] продовжено строк до 27 червня 2006 року для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 02 вересня 2002 року [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено (а.с. 13). При цьому указаним рішенням апеляційного суду встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] беззаперечно є двоюрідними братами померлої 02 вересня 2002 року [PERSON] Спадщина, якою є спірна квартира [ADDRESS], ні ким із спадкоємців не була прийнята, оскільки позивачі за ЦК України 1963 року не належали до кола спадкоємців та згідно із ст.ст. 1258, 1265, 1267 ЦК України 2003 року є спадкоємцями пятої черги і їхні частки в спадщині є рівними. Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 18 жовтня 2007 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року залишено без змін (а.с. 223). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також установлено, що 02 червня 2006 року [PERSON] звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої 02 вересня 2002 року його двоюрідної сестри [PERSON] (а.с. 142 на обороті). Крім того, 09 червня 2006 року до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], [INFO], про прийняття спадщини після смерті його двоюрідної сестри [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 13 листопада 2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 11-12). Підставою для відмови стала неможливість встановити родинний зв'язок [PERSON] та [PERSON], зокрема відсутні докази на підтвердження родинного звязку між одним із батьків [PERSON]: [PERSON] мати або [PERSON] з [PERSON] або [PERSON]. Однак в матеріалах справи на підтвердження факту родинних відносин [PERSON] та [PERSON] наявні наступні докази: свідоцтво про народження [PERSON], де його батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45); довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Канівського районного управління юстиції Черкаської області від 11 жовтня 2002 року, де зазначено, що у 1924 році зареєстроване одруження [PERSON] та [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 44); архівною довідкою виданою Державним архівом Черкаської області 27 листопада 2013 року, про те, що у метричній книзі про народження Різдво-Богородицької церкви с. Яблунів Канівського повіту Київської губернії є відомості про народження [PERSON], [INFO], батьками якої є Сімеон Лаврентіев [PERSON] та його законна дружина [PERSON] (а.с. 43); свідоцтвом про народження [PERSON] (після одруження змінила прізвище на [PERSON]), де батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42); свідоцтвом про народження [PERSON] (після одруження змінила прізвище на [PERSON]), батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40). 29 жовтня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 542443. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої також увійшла частина квартири [ADDRESS]. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-КИ № 036401, а також свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «Медведєва» (а.с. 6) У встановлений законом строк 04 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 171). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 22 грудня 2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири 13, що знаходиться в місті Дніпропетровську, пр. Героїв, 20, яка належала [PERSON], яка померла 02 вересня 2002 року, після смерті її батька [PERSON], оскільки вчинення такої нотаріальної дії протирічить діючому законодавству України (а.с. 8-10). Зокрема приватний нотаріус у своїй постанові зазначила, що [PERSON] двічі прийняв спадщину після смерті [PERSON]: перший раз шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, що передбачав діючий Цивільний кодекс УРСР, оскільки проживав у вказаній квартирі та сплачував комунальні послуги; вдруге шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у період дії ЦК України. Але незалежно від того, коли відбулось прийняття спадщини, до спадщини що відкрилась в період чинності Цивільного кодексу УРСР, застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини. Таким чином, нотаріус дійшов до висновку, що [PERSON] не відноситься до числа будь-яких спадкоємців за законом відповідно до ЦК УРСР та не мав право спадкувати майно померлої [PERSON], а тому відповідно у його доньки [PERSON] право на спадкування 1/2 частини квартири [ADDRESS] не вникає. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять\~усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 cт. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із cт. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі\~ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування» зазначено, що відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України власник майна може подавати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Ураховуючи, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], який помер 29 жовтня 2013 року, та у встановленому законом порядку звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а померлий [PERSON], який є двоюрідним братом [PERSON], яка померла 02 вересня 2002 року, правомірно прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді частини квартири [ADDRESS], однак не встиг оформити своє право на спадкове майно, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково з метою захисту права позивача на отримання у спадщину 1/2 частини нерухомого майна після смерті батька. Посилання приватного нотаріуса на відсутність підстав застосування п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд не приймає до уваги, оскільки зазначеним пунктом визначено, що правила Книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. [PERSON] за кодексом 1963 року не належав до кола спадкоємців [PERSON], а отже спадщина, яка відкрилася після її смерті не була прийнята за кодексом ЦК УРСР, а за ЦК України він є спадкоємцем пятої черги спадкування, у звязку із цим він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї двоюрідної сестри. Щодо вимог позивача про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири ра за [PERSON], який помер 29 жовтня 2013 року, в порядку спадкування за законом після смерті його двоюрідної сестри [PERSON], то вони є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже такими ще не підлягають задоволенню, оскільки неможливо визнати право власності за особою яка померла, тобто не має цивільної правоздатності. Тому враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial