Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] (далі - відповідач) на утримання сина [PERSON] з 600 грн. до 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.12.2019 року до досягнення ним 23 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача разом з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею. За виконавчим листом №2-3720/08, виданим 18.02.2008 року, з [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 16 січня 2008 року до досягнення ним повноліття стягуються аліменти у сумі 600,00 грн. Позивач посилається на те, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини. З моменту отримання виконавчого листа відповідач періодично сплачував аліменти, але протягом останніх 5 років жодних оплат не здійснює. Встановлений розмір аліментів у сумі 600,00 грн. на даний час є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму. Таким чином, оскільки станом на час звернення до суду з позовом сину не виповнилось 18 років, позивач вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до 4 000,00 грн. При цьому, позивач зверталась до відповідача з вимогами сплатити аліменти, але вони були проігноровані, що дає підстави позивачу просити суд збільшити розмір аліментів, починаючи з 08.08.2014 року. 28.12.2019 року сину виповниться 18 років і він буде продовжувати навчання у Київському національному університеті будівництва і архітектури, а тому, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.12.2019 року до досягнення ним 23 років. Також позивач вказує, що [PERSON] має матеріальну можливість сплачувати аліменти, оскільки має у власності нерухомість. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити у повному обсязі та вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 03.09.2019 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). 03 березня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 січня 2008 року до досягнення ним повноліття (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , 04 березня 2017 року змінила прізвище на « [PERSON] », про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , 21 грудня 2018 року змінив прізвище на « [PERSON] », про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 10). На даний час [PERSON] проживає разом із позивачем. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. За загальним правилом, визначеним СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів, в тому числі не подав позов про стягнення аліментів. [PERSON] мала право звернутися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів раніше, ніж у серпні 2019 року, тобто у рік, коли дитині виповнюється 18 років, однак таким правом не скористалась, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розмірів аліментів з 08.08.2014 року. При цьому, у даному випадку недоцільно вважати відповідача таким, що ухиляється від сплати аліментів у сумі 4 000,00 грн. з 08.08.2014 року, адже за виконавчим листом, який видано й 03 березня 2008 року Шевченківським районним судом м. Києва, з нього мають стягуватись аліменти у розмірі 600,00 грн. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. При визначенні розміру аліментів, судом враховано те, що відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 року прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць дітей з 1 грудня становить 2 218 гривень. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (ч. 2 ст. 184 СК України). Оскільки позивач не надала суду доказів, що стан здоров`я та матеріальні потреби дитини зумовлюють стягнення аліментів з відповідача на їх утримання у більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить по 1 109,00 грн. із їх індексацією відповідно до вимог законодавства починаючи з 08 серпня 2019 року по 28.12.2019 року, тобто до досягнення дитиною повноліття Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За відсутністю у матеріалах справи доказів того, що [PERSON] навчається у Київському національному університеті будівництва і архітектури, як зазначає позивач у позовній заяві, суд не вправі стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в порядку ст. 199 СК України, що є наслідком відмови у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору та враховуючи часткове задоволення даного позову, слід стягнути з відповідача на користь держави судовмй збір у сумі 768,40 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial