Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 липня 2008 року між ВАТ Банк «Траст» та [PERSON] укладено кредитний договір № R111.0003899 про надання відповідачу кредиту на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 15 000,00 грн. з строком користування кредитом 24 місяців терміном до 19 липня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,99 % річних. Відповідач як позичальник умови договору не виконав, суму кредитної заборгованості первісному кредитору не повернув, проценти як плату за користування кредитом та щомісячну комісію за обслуговування боргу не сплатив. 31 липня 2009 року між ТОВ «Траст Фінанс» та з первісним кредитором - ВАТ Банк «Траст» укладено договір придбання майнових прав. 24 квітня 2012 року між ТОВ «Траст Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 240412, у тому числі і права грошової вимоги до відповідача, якого було повідомлено про заміну кредитора. Станом на 12 серпня 2013 року заборгованість за кредитом на користь нового кредитора відповідачем не погашена та складає 76 733,17 грн. У зв'язку з чим, представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору та судові витрати у розмірі 767,33 грн., понесені позивачем по даній цивільній справі (а. с. 2). Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 84). Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ Банк «Траст» та [PERSON] укладено кредитний договір № R111.0003899 про надання відповідачу кредиту на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 15 000,00 грн. з строком користування кредитом 24 місяців терміном до 19 липня 2010 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,99 % річних, зазначені обставини підтверджуються копією кредитного договору, наявною в матеріалах справи (а. с. 20-23). На виконання умов кредитного договору R111.0003899 від 18 липня 2008 року [PERSON] отримала від ВАТ Банк «Траст» кредитні кошти у розмірі 15 000 грн.,що підтверджується копією меморіального ордеру № 5362 від 18 липня 2008 року (а. с. 33). Також було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором № R111.0003899 від 18 липня 2008 року в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за використання кредиту не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 12 серпня 2013 року виникла заборгованість, яка становить 76 733,17 грн., та складається з: 12 822,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 664,30 грн. - заборгованості за відсотками станом на 24 квітня 2012 року; 1 047,67 - заборгованості за комісією станом на 24 квітня 2012 року; 2 856,00 грн. - суми комісії, 58 958,37 - суми пні за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань; 384,68 - 3-х відсотків річних від простроченої суми (а. с. 7-13). Встановлено, що 31 липня 2009 року між ВАТ Банк «Траст» та ТОВ «Траст Фінанс» було укладено до договір придбання майнових прав, а саме: права грошової вимоги щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості від боржників, що виникли на підставі кредитних договорів, укладених між Банком та Боржниками, і підтверджується Документацією (а. с. 43-48). Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 240412 від 24 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ «Траст Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс», ТОВ «Траст Фінанс» відступило, а ТОВ «Вердикт Фінанс» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № R111.0003899 від 18 липня 2008 року, який був укладений між ВАТ Банк «Траст» та [PERSON], копія якого наявна в матеріалах справи, (а. с. 52-57,58-62). На адресу відповідача позивачем була направлена вимога про погашення заборгованості та повідомлення про заміну кредитора № 9101301_09.07.2013 від 09 липня 2013 року (а.с. 14). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного між сторонами договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у кредит, а відповідач, в свою чергу, має перед позивачем зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, крім того, позивач за умовами договору має право у разі порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування. Договорами також передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобов'язань, передбачених умовами даного договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Частинами 1, 2 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання; проценти на неустойку не нараховуються. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оцінюючі докази, досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що умовами кредитного договору № R111.0003899 від 18 липня 2008 року передбачено нарахування пені (неустойки) за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також враховуючи, що розмір нарахованої позивачем пені у сумі 58 958,37 грн. значно перевищує розмір збитків у сумі 13 486,15 грн. (заборгованість за тілом кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом), суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме: у задоволенні вимог про стягнення 3-х відсотків річних вважає за необхідне відмовити, а суму пені зменшити до 20 000,00 грн. Позовні вимоги в іншій частині позову суд вважає за можливе задовольнити. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційні задоволеним вимогам у розмірі 373,90 гривень (а. с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: partial