Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У серпні 2020 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором № 490927264 від 17.11.2014 р. у розмірі 81566,35 грн.; 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору; 20000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 17.11.2014 року був укладений кредитний договір № 490927264 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22987,56 грн., зі сплатою 39,9 % річних строком до 18.11.2019 року. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа- Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р. укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі кредитного договору № 490927264 від 17.11.2014 р. Зазначив, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 05.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 81566,35 грн. Ухвалою Святошинського районного суду від 05.08.2020 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку загального позовного провадження. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 року справу передано на розгляд судді Журибеда О.М. Ухвалою судді Журибеди О.М. від 09.11.2020 р. прийнято до провадження справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. До суду відповідачем 15.09.2020 року було надіслано відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2016 року вже достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490927264 від 17.11.2014 року, а тому у позивача відсутнє право повторно заявляти позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490927264 від 17.11.2014 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 17.11.2014 року був укладений кредитний договір № 490927264 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22987,56 грн., зі сплатою 39,9 % річних строком до 18.11.2019 року (а.с. 11-13). 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа- Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником (а.с. 25). 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р. укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником (а.с. 26-36). 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490927264 від 17.11.2014 р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником (а.с.37-46). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05.06.2020 р. загальний розмір заборгованості відповідача становить 81566,35 грн., який складається з: 1984,64 грн. - нараховані 3 % річних; 4862,01 грн. - інфляційні втрати; 6097,23 грн. - подвійна облікова ставка НБУ; 22019,98 грн. - заборгованість за кредитом (тіло); 25826,62 грн.- заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 12375,87 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору; 8400,00 грн. - заборгованість по пені. Позивач звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 05.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 81566,35 грн. Однак, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Окрім того, подаючи позовну заяву, позивач зазначає рівень заборгованості за кредитним договором станом на 05.06.2020 р., при цьому не вказуючи за який період часу дана заборгованість виникла. В розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, взагалі відсутній детальний розрахунок боргу. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2016 року по цивільній справі № 759/3241/16-ц стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490927264 від 17.11.2014 року укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» у розмірі 29198,78 грн. (22019,98 грн. - заборгованість по кредиту, 5778,80 грн. - заборгованість по відсоткам, 1400,00 грн. - штрафні санкції)та судовий збір у розмірі 1378,00 грн., а всього 30576 (тридцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 78 коп. Крім того, стороною відповідача було зазначено, що 06.07.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. було видано виконавчий напис зареєстрований за № 1230, про звернення стягнення з [PERSON] на корить ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 71625,13 грн. за кредитним договором № 490927264 від 17.11.2014 р. Відомостей про те, що зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, позивачем суду не надано. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач, при зверненні до суду із зазначеним позовом, був зобов`язаний надати суду повну та достовірну інформацію щодо наявності виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки та наявність виконавчого провадження. На підставі повного та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат та витрат на правничу допомогу не здійснюється.

Outcome: dismissed