Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року до суду надійшов зазначений позов [PERSON], в обґрунтування якого зазначено, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки до кредитного договору №014/1179/82/1392 від 06.07.2007 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 06.07.2007 року за реєстровим номером 1279д. Відповідно до п. 1.2. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею 0.2500 га, кадастровий номер 3221282801:01:009:0016, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №783277, виданого ДП «Київський регіональний центр ДЗК» 28 лютого 2006 року; будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідчений державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори 12 березня 1986 року за реєстровим №964. 27.10.1979 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований в Зазимській сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис №23. 12.03.1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: сарай, за адресою: [ADDRESS]. Під час проживання у шлюбі подароване майно значно покращилося та збільшилося, за рахунок спільних коштів подружжя проведено капітальний ремонт будинку, побудовано два гаражі, погріб, вбиральню, сарай, колодязь, огорожу, бруківку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2012 року у справі №1007/1 1691/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинкуА-1 з надвірними будівлями: сарай-Б, гараж-Д, погріб-В. вбиральня-Е, сарай-Ж. колодязь-К, тротуар-Т, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий №32212828001:009:0016, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Таким чином, майно, що є предметом іпотеки, належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], отже, розпорядження ним відбувається за взаємною згодою поружжя, яка має бути нотаріально засвідчена. Будь-якої згоди, в тому числі письмової та нотаріально посвідченої, на розпорядження майном спільної сумісної власності позивач не надавав. На підставі викладених обставин, позивач вважає, що договір іпотеки до кредитного договору №014/1179/82/1392 від 06.07.2007 року укладений з порушенням норм законодавства, тому має бути визнаний недійсним. Представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Представники відповідача Приватного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Шатковська І.В. та Коваленко С.О. просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направивши письмові пояснення, де вказала, що під час посвідчення оспорюваного договору іпотеки діяла в межах чинного законодавства. Просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 06.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки до кредитного договору №014/1179/82/1392 від 06.07.2007 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 1279д. Відповідно до п. 1.2. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею 0.2500 га, кадастровий номер 3221282801:01:009:0016, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №783277, виданого ДП «Київський регіональний центр ДЗК» 28 лютого 2006 року; будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідчений державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори 12 березня 1986 року за реєстровим №964. 31.07.2007 року та 06.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписано Договори про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 06 липня 2007 року за реєстровим №1279д. Згідно останньої редакції п. 1.1. договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/1179/89/1392 від 06.07.2007 року, за умовами якого [PERSON] (позичальник) зобов'язаний повернути суму кредиту в розмірі 195 000,00 доларів США. До матеріалів справи додано копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 13 грудня 2006 року, де він дає згоду на передачу в іпотеку будь-якої земельної ділянки, набутої під час перебування у шлюбі із [PERSON] Заява видана безстроково. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2012 року у справі №1007/1 1691/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинкуА-1 з надвірними будівлями: сарай-Б, гараж-Д, погріб-В. вбиральня-Е, сарай-Ж. колодязь-К, тротуар-Т, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий №32212828001:009:0016, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. У вищезазначеному судовому рішенні встановлено, що 27.10.1979 року між [PERSON], та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований в Зазимській сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис №23. 12.03.1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: сарай, за адресою: [ADDRESS]. Під час проживання у шлюбі подароване майно значно покращилося та збільшилося, за рахунок спільних коштів подружжя проведено капітальний ремонт будинку, побудовано два гаражі, погріб, вбиральню, сарай, колодязь, огорожу, бруківку. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Стаття 62 СК України передбачає, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. З огляду на викладені обставини, вбачається, що будинок з надвірними будівлями, який є предметом іпотеки, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а, отже, розпорядження ним відбувається за взаємною згодою, яка має бути нотаріально засвідчена. Доводи представника позивача та пояснення приватного нотаріуса [PERSON] про те, що на час посвідчення договору іпотеки [PERSON] надала договір дарування житлового будинку від 12.03.1986 року, тому згода її чоловіка не була потрібна спростовуються також наступними обставинами. Сторони перебувають у шлюбі із 27.10.1979 року, а із технічного паспорта видно, що на час укладення договору іпотеки у 2007 році, значно збільшилась балансова та будівельна вартість житлового будинку з надвірними спорудами, добудовано два гаражі, погріб, вбиральню, сарай, колодязь, огорожу, бруківку, в той час, як згідно договору дарування від 12.03.1986 року інвентаризаційна вартість будинку становила 6 815 крб. та з надвірних будівель був лише один сарай. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Стаття 217 ЦПК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників цивільного процесу та надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки в частині передачі в іпотеку будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню враховуючи ті обставини, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та на позивач не надавав письмової згоди на передачу в іпотеку вказаного будинку. Разом з тим, вимоги про визнання недійсним договору іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки при укладенні оспорюваного договору щодо передачі в іпотеку земельної ділянки була письмова на нотаріально посвідчена згода позивача, що підтверджується матеріалами справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial