Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 4000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у відповідних органах. 14.07.2018 від фактичних шлюбних відносин у сторін народилася дитина - [PERSON] . Станом на дату звернення з даною позовною заявою фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Дитина - [PERSON] , [INFO] після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачем. На виконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська у справі №204/1030/20 від 14.04.2020 року, [PERSON] сплачує аліменти на утримання його малолітньої дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . За даними позивача розмір заробітної плати відповідача на посаді ветеринарного лікаря становить 20000 грн/міс. Зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в добровільному порядку не надає, хоча має можливість надати таку допомогу. Позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки не може працювати у зв`язку тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років. Отримає соціальну допомогу від держави у розмірі 860 грн. щомісяця, аліменти на дитину в сумі 1500 грн. Інших доходів не має. Вказана сума коштів на місяць не дає можливості прожити жінці та маленькій дитині у м.Дніпрі, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26.08.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачем не надано і не зазначено жодних доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки, на теперішній час відповідач постійно не працює, стабільного заробітку не має, знаходиться у пошуках роботи, в той час як позивач має у власності 3 квартири від яких отримує доходи та 2 автомобілі. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серія [NUMBER] від 08.08.2018 року (а.с.7). Дитина проживає разом з позивачкою [PERSON] , що не заперечується відповідачем та підтверджується Довідкою №7868 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.07.2020 року (а.с.8). Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська у справі №204/1030/20 від 14.04.2020 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даної норми свідчить про те, що розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує фактичні обставини справи, надані сторонами докази щодо їх майнового стану, а також засади справедливості, добросовісності, розумності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. За ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Згідно вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Принцип змагальності сторін цивільного процесу, закріплений в ст.12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивачем не було надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо наявності доходу у відповідача, розміру, зазначеного позивачем та джерел отримання, посилання позивачки на неофіційне працевлаштування відповідача зводяться до припущень, на яких, відповідно ч.6 ст.82 ЦПК України, доказування ґрунтуватися не може. Позивачем жодними доказами не спростовано доводи відповідача, щодо відсутності постійного доходу та перебування відповідача в пошуках роботи, також, відповідно до принципів диспозитивності, позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами, зокрема на витребування та забезпечення доказів. Враховуючи відсутність доказів наявності та обсягів доходів відповідача та беручи до уваги розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнутих судовим рішенням, суд позбавлений можливості співвіднести доходи та витрати відповідача, та як наслідок, встановити наявність можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, що є згідно ст.84 СК України, необхідною умовою для її стягнення з батька дитини. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки у суду відсутні відомості про розмір доходів відповідача та їх наявності взагалі, а стягнення аліментів на утримання дружини за таких обставин може призвести лише до утворення заборгованості по сплаті аліментів, а не до реального виконання рішення. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. В той же час, суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права на повторне звернення до суду з позовом, з відповідним обґрунтуванням зміни матеріального стану, розміру доходів платника аліментів, з наданням відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин та наявності можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed