Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що 05 грудня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений в усній формі договір позики коштів у розмірі 80000 грн., які він в той же день передав відповідачу і які останній зобовязався повернути до 01 квітня 2014 року. На підтвердження отримання від нього грошей відповідач [PERSON] у присутності свідків написав розписку. У визначений термін [PERSON] борг не повернув, уникає зустрічей з ним та спілкування по телефону. З врахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача на його користь 80000 грн. боргу та судові витрати у розмірі 1300 грн. Ухвалою суду від 02 грудня 2015 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Камінь-Каширського районного суду від 06 листопада 2015 року у вказаній справі і справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою його місця проживання, а також шляхом вручення судового повідомлення, згідно з вимогами ч. 3 ст. 76 ЦПК України, за відомим місцем його проживання; причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, із змісту якої вбачається, що він просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] і у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано на підтвердження позовних вимог оригіналу боргової розписки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити, зважаючи на таке. Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частинами 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З ксерокопії боргової розписки від 05 грудня 2013 року, яку позивач надав на підтвердження своїх позовних вимог вбачається, що 05 грудня 2013 року між ним та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в розмірі 80000 грн. і зобов'язався їх повернути до 01 квітня 2014 року (а.с. 7). Згідно зі ст. 56 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України [PERSON] неодноразово, у тому числі і за клопотанням відповідача та його представника, пропонувалося надати суду докази на підтвердження своїх вимог, а саме, оригінал боргової розписки. Разом з тим, позивач оригіналу розписки, тобто належного доказу на підтвердження своїх вимог не надав, а тому суд, з урахуванням вищенаведених вимог цивільного законодавства, приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed