Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя із відповідачем не склалося, тому шлюб розірвано, а спільні діти залишилися проживати із позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач надає матеріальну допомогу, але не у достатньому розмірі, щоб забезпечити спільних дітей всім необхідним для їх нормального життя та розвитку. Відповідач працює та отримує пристойну заробітну плату, аліменти нікому не платить. Позивач стверджує, що спільна від шлюбу донька [PERSON], є дитиною-інвалідом по слуху. Вона проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, оскільки не може обходитися без постійного стороннього догляду й опіки за нею. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 (три тисячі) грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, та на своє утримання у розмірі 1000 грн. до часу підтвердження інвалідності доньки [PERSON] та проживання з дитиною-інвалідом. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 05 листопада 2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив призначити розмір аліментів на кожну дитину в частині від доходу. Вважає, що фіксований розмір аліментів не може бути стягнутий з відповідача, так як сукупний розмір аліментів перевищує розмір його доходу. Крім того, на його утриманні перебуває інша дитина. Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., оскільки відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи. Однак, зазначений розрахунок до позовної заяви не додавався. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні просив долучити до матеріалів справи копію консультативного висновку та аудіограми на підтвердження того, що спільна від шлюбу донька [PERSON] є дитиною-інвалідом по слуху. Судом дане клопотання задоволено та долучено до матеріалів справи надані копії документів. Представник відповідача [PERSON] просив позов задовольнити частково, призначивши розмір аліментів на кожну дитину в частині від доходу з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 14 липня 2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 7. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження. Батьком дітей записаний [PERSON] (а.с. 7, 11). [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом по слуху, що підтверджується копіями наступних документів: посвідченням серії [NUMBER], виданого 23 липня 2008 року УП та СЗН Броварської РДА Київської області, консультативним висновком № 34256 та аудіограмою № 55669 (а.с. 10, 36, 37-38). Із доданого до відзиву свідоцтва серії [NUMBER] вбачається, що 12 березня 2016 року Виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «[PERSON]»(а.с. 27). [INFO] у них народився син - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого 04 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області. (а.с. 27а). [PERSON] згідно копії наказу № 25/12-17-1 від 25 грудня 2017 року працює на посаді слюсара по ремонту автомобілів в ТОВ «Інтербус-Сервіс», посадовий оклад якого з 01.01.2018 року становить 3730 грн. (а.с. 28а). Зі змісту довідки про доходи № 056-18 виданої Головним бухгалтером Шендирівською Л.В. від 22.10.2018 року видно, що загальна сума доходу відповідача за період з квітня 2018 р. по вересень 2018 р., за винятком аліментів, становить 13241 (тринадцять тисяч двісті сорок одну) грн. 04 коп. (а.с. 28). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, зокрема ст. 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня та відповідач на власний розсуд визначає розмір коштів на утримання дітей. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 7000 (сім тисяч) грн., як і не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Також позивачем не надано попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи. При визначенні розміру аліментів, суд звертає увагу на те, що відповідач офіційно працевлаштований, його дохід за перше півріччя 2018 року за винятком аліментів складає 13 241 (тринадцять тисяч двісті сорок одну) грн. 04 коп. Також, із відзиву та доданих до нього доказів видно, що у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина - [PERSON]. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, має на утриманні сина, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 100 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також у частині стягнення аліментів на утримання дружини, а саме, стягувати із відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 500 грн. щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], але не пізніше досягнення нею повноліття. На підставі викладеного, та

Outcome: partial