Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовних вимог\~вказала,\~що є\~власником двокімнатної\~квартири [ADDRESS] .\~В даній\~квартирі зареєстровані\~відповідачі,\~а саме\~її син,\~колишня невістка\~та онук,\~які в\~ній не\~проживають з\~грудня 2012\~року.\~Як їй\~відомо її\~колишня невістка\~ [PERSON] \~після того,\~як перестала\~проживати з\~її сином\~ [PERSON] \~переїхала на\~інше постійне\~місце проживання\~та її\~малолітній онук\~ [PERSON] \~проживає разом\~з нею. У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів у квартирі створює перешкоди позивачу, як власнику житла у здійсненні її прав, вона просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Ухвалою суду від 14.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.03.2019 № 46 за наслідками повторного автоматизованого розподілу (в зв`язку з відставкою судді Тихонової Н.С.) вказана справа передана судді Коваленку І.В. та ухвалою від 03.04.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання, призначене на 30.08.2019 на 13:00 год., сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та відповідач [PERSON] до суду надали письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, відповідач проти задоволення вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому проти позову заперечила та вказала, що визнати її з дитиною, такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] є неможливим, оскільки в даному житлі вони не проживали понад один рік з поважних причин, так як позивач разом з відповідачем [PERSON] відібрали у неї ключі від квартири, змінили вхідні замки та вселили наймачів, тим самим створили їм перешкоди у користуванні квартирою та вільному доступі до неї. Зазначає, що іншого житла крім спірної квартири ні вона, ні дитина не мають, а помешкання, де вони зараз проживають, є гуртожиток, яким користується за договором найму. Крім того вказала, що їхня спільна з відповідачем [PERSON] малолітня дитина можливо матиме право на спірну квартиру в рахунок сплати останнім існуючої заборгованості по аліментам. Третя особа\~ Служба у\~справах дітей\~адміністрації Інгульського\~району Миколаївської\~міської ради у поданій до суду письмовій заяві просила розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення з урахуванням законних прав та інтересів дитини. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2018, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-246, позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки ЖБК «Іскра» № 18 від 03.07.2018 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані син позивача відповідач [PERSON] , її невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Відповідно до відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку та відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] за вказаною адресою не значаться. Актом про непроживання від 19.06.2018, засвідчених представником ЖБК «Іскра» та сусідами [PERSON] , [PERSON] підтверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не проживають з грудня 2012 року, особистих речей не мають. Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.01.2019 № 192/02.02.01-22/22/14/19 встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради 04.12.2018 було вирішено підготувати проект висновку органу опіки та піклування про надання дозволу на зняття з реєстрації дитини [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] за умови реєстрації за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації його батька [PERSON] . З урахуванням викладеного, виходячи з інтересів дитини, згідно вказаного висновку орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно\~статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. За положеннями статті 64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частини 2\~статті 3\~СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік та в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позов визнав, що з урахуванням встановлених обставин справи є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою позивача. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною відповідача [PERSON] , між якими шлюб розірвано рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.05.2013. З грудня 2012 року відповідач [PERSON] разом з малолітньою дитиною у спірній квартирі не проживає, витрати на утримання житла не несе та її речі в квартирі відсутні, про що сама і стверджувала у поданому суду відзиві. Доказів, які б свідчили про те, що відповідача [PERSON] разом з її малолітнім сином у спірному приміщенні понад один рік з поважних причин суду не надані. Окрім цього, встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, право на користування житловим приміщенням якої є похідним від права користування таким житлом батьків, а тому вимоги до відповідача [PERSON] , яка одночасно діє в інтересах дитини, підлягають задволенню. Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою, власником якої є позивач. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів ( [PERSON] та [PERSON] ) в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню на судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved