Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №2389 від 07.10.1997 року, а саме, 17/45 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений на Одеській товарній біржі, та визнати за нею право власності на 17/45 частин вказаного житлового будинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до даного договору позивачка придбала у відповідачки 17/45 частин житлового будинку по [ADDRESS], та стала власницею. На час укладення вказаного договору, він не підлягав нотаріальному посвідченню. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за нею право власності на 17/45 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 02.10.2018 року замінено первісного відповідача Ізмаїльську міську раду Одеської області на належного відповідача [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, сповіщена про час та дату судового розгляду належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомила, відзив проти позовних вимог не надала, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору №2389 купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.1997 року 17/45 частин житлового будинку по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], власником 17/45 частин житлового будинку по [ADDRESS] стала [PERSON] (а.с.4-6). Всі зобов'язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору 17/45 частин житлового будинку продані за 7952,00 грн. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.1997 року 17/45 частин житлового будинку по [ADDRESS], реєстровий №2389, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.6). Відповідно до розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» вулицю Ватутіна перейменовано у вулицю Семінарську. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 31.10.2018 року №1581, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS], власниками зареєстровані: [PERSON] (2/5 частки) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №238 від 23.07.1994 року, посвідчений Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №7/17 від 11.08.1994 року; [PERSON] (17/45 частки) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №2389 від 07.10.1997 року, посвідчений Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №7/17 від 19.09.1998 року; [PERSON] (2/9 частки) на підставі договору дарування частини будинку від 26.07.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. в реєстрі №12228, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51/2-276 (а.с.40-41). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 11.11.2005 року, після реєстрації шлюбу 11.11.2005 року [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 09.02.2006 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (07.10.1997 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на частину житлового будинку, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за [PERSON] права власності на 17/45 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] здійснено відповідно до діючого на той час законодавства. З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Outcome: approved