Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У січні 2015р. позивачка звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що з 2002р. вона являється членом Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна», ділянку купила та приватизувала, внески сплачує регулярно. 12 квітня 2012р. відповідач [PERSON]. викликав її у будинок правління садівничого товариства, де в її присутності, згідно повістки дня, доповів, що на адресу правління за період з серпня по квітень 2012р. систематично поступали заяви від садоводів із скаргами на неї, позивачку, та дослівно зачитав тексти заяв чотирьох осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вказаних заявах були викладені неправдиві відомості про те, що начебто вона, позивачка, повідомляла вказаних осіб про те, що їх ділянки за несплату внесків готуються до продажу або вже продані, а у заяві [PERSON] зазначено, що начебто вона, позивачка, виступала на суді проти [PERSON], погрожувала розібратися та спалити будиночок, повирубувати дерева та застосувати до неї фізичне насилля. Після доповіді вказаних заяв [PERSON]. заявив про її нав'язливу поведінку, про те, що вона порушує устої товариства, у тому числі правила внутрішнього розпорядку товариства, потім ініціював її виключення з товариства і група осіб в будинку правління його підтримала. В цей день на так званому засіданні правління товариства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. не було. Не були вони присутні і на загальних зборах 5 травня 2012р., на яких [PERSON]. повторив свою доповідь про неї, чим викликав бурю обурення на її адресу від членів товариства. При цьому не встановлювались факти чи достовірна інформація у заявах громадянок, чи є вони членами товариства та чи вправі вони взагалі звертатись до [PERSON] та в правління. Заяви громадянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. причинили їй моральну і матеріальну шкоду, принизили честь та гідність. Крім того, про склад правління вона дізналась лише 20 грудня 2013р. з протоколу № 19 зборів правління від 12.04.2012р., який вона отримала від державної виконавчої служби. Вона була на всіх зборах, але з 2008р. ні одні збори товариства правління не затверджували. В протоколі №19 із 17 громадян так званого правління 9 осіб не члени товариства, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Жодними зборами товариства з 2005р. не затверджувалось рішення правління про прийняття їх в члени товариства, а Статутом не передбачено отримувати членство в товаристві від колишніх володільців ділянок. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь по 500 грн. з кожної у відшкодування моральної шкоди, що в сумі складає 2000 грн.; по 237, 14 грн. матеріальної шкоди, що в сумі складає 948, 54 грн.; визнати недійсною інформацію, викладену відносно неї у заявах зазначених осіб на ім'я голови правління Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» [PERSON]. та правління; визнати громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не членами товариства та неповноважними членами правління станом на 12 квітня 2012р.; визнати склад правління товариства, вказаний в протоколі №19 зборів правління від 12 квітня 2012р. недійсним і неповноважним на 12.04.2012р. та засідання осіб, зазначених у якості членів правління у вказаному протоколі неповноважним; зобов'язати [PERSON]. вилучити з матеріалів справи садівничого товариства протокол №19 зборів правління від 12 квітня 2012р. та додатки до нього - заяви громадянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як недійсні документи, що не відповідають статуту та містять недостовірну інформацію, зобов'язати [PERSON]. видати їй офіційно завірену копію протоколу з рішенням зборів товариства від 20 березня 2010р.. У додатковому позові [PERSON] просила стягнути з [PERSON]. на її користь витрати на послуги адвоката в сумі 500 грн.; визнати недійсною інформацію, внесену відповідачем [PERSON]. у форму 4 Єдиного державного реєстру України про місцезнаходження Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» по вул. Парковій 54/84 міста Краматорська Донецької області в порушення пункту 1.6 Статуту товариства; визнати недійсною юридичну адресу виписки із Єдиного державного реєстру України Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» вул. Паркова 54/84 міста Краматорська Донецької області в порушення пункту 1.6 Статуту товариства; визнати недійсним рішення зборів Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» від 20 березня 2010р. про обрання головою правління товариства [PERSON].. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 4 червня 2015р. позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним рішення зборів товариства від 20.03.2010р. в частині виборів голови правління залишено без розгляду. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 4 червня 2015р. залишено без розгляду частину позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не членами товариства; визнання їх неповноважними членами правління; визнання складу правління товариства, який зазначений в протоколі №19 зборів правління від 12.04.2012 року в складі 17 людей недійсним; визнання зборів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як членів правління від 12.04.2012 року не уповноваженими; зобов'язання [PERSON] витребувати з матеріалів товариства протокол № 19 від 12.04.2012 року та заяви громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як документ, який не відповідає Уставу з недостовірною інформацією; зобов'язання відповідача [PERSON] згідно уставу видати протокол зборів товариства від 20.03.2010 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], керівника Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» [PERSON]., Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» про визнання інформації недійсною, стягнення моральної та матеріальної шкоди, визнання юридичної адреси недійсною відмовлено у повному обсязі. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати встановлене Краматорським міським судом відносно відповідачів [PERSON], [PERSON] недійсним; визнати, що заяви від імені відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] написані іншою особою; визнати інформацію, внесену відповідачем [PERSON]. в форму ЄДР України 6.04.2005р. відносно юридичної адреси Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» недійсною; визнати юридичну адресу Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» вулиця Паркова 54/58 м. Краматорська Донецької області на підставі виписки від 3.05.2010р. недійсною. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд в рішенні встановив недостовірне відносно відповідачів [PERSON] та [PERSON], що протирічить технічному запису судових засідань. Відповідач [PERSON] не допускала, що її заяву писав її батько, вона заявляла, побачивши заяву, надану представником відповідача [PERSON], що ні вона, ні її батько не писали заяви на ім'я [PERSON], якого вона ніколи не бачила і не знала. Цю заяву в суді [PERSON] підтвердила письмово. На підставі цих заяв вона, позивачка, подала клопотання про призначення почеркознавської експертизи, але суд їй відмовив, що стало перешкодою для неї замінити [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. за фальсифікацію заяви та використання недостовірного в особистих цілях з метою нанесення їй шкоди. Недостовірне суд встановив і відносно відповідачки [PERSON], яка заявляла, що у 2012р. вона не писала заяву та вона, позивачка, не говорила їй про продаж її ділянки, у 2014р. на прохання [PERSON] вона писала про те, що вона, позивачка, говорила їй про виключення із членів товариства. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не члени товариства, ні [PERSON] ні [PERSON] ділянок у товаристві не мали, доказів зворотного [PERSON] не надав. Недостовірне встановив суд і відносно того, що заяви [PERSON] і [PERSON] подані у травні 2012р. та не стосуються протоколу від 12.04.2012р.. Заяви стосуються загальних зборів від 13.05.2012р.. Крім заяв відповідачок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інших заяв у відповідача [PERSON] немає, а ті, які є, лише у копіях. Оригіналів заяв відповідачок також немає. Відповідач [PERSON] багаторазово використовував заяви як докази лише відповідачок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зустрічному позові в цивільній справі, у особистих висловлюваннях на засіданні правління 12.04.2012р. та на зборах 13.05.2012р., на підставі виконавчого листа у цивільній справі передав їй заяви у якості додатку до протоколу №19 та рішення зборів від 13.05.2012р. Інших заяв членів товариства, які заявляли б, що вона ходила по їх домівках та доносила недостовірне відносно відповідача [PERSON] та правління в суд не надано, тому вона вважає, що відповідач [PERSON] оговорив її навмисно, безпідставно, щоб причинити їй шкоду, виключити її з членів товариства. Суд також незаконно відмовив у задоволенні її вимог про визнання недійсною юридичної адреси товариства, якою зазначено домашню адресу відповідача [PERSON]. Суд не забезпечив докази шляхом витребування справи із свого архіву. Відповідач [PERSON] вчинив самоуправство отримавши свідоцтво про реєстрацію товариства від 6.04.2010р. та виписку від 3.05.2010р. на свою адресу, зазначивши, що у товариства немає фіксованої адреси і немає Статуту. На день реєстрації Статуту і на даний час товариство має дві юридичних адреси - печатка зареєстрована по вул. Шкадінова, 42/49, свідоцтво та виписка отримані незаконно відповідачем на адресу: вул. Паркова, 54/84. Своїми діями відповідач [PERSON] причинив їй шкоду, оскільки, маючи свою домашню адресу як юридичну адресу товариства, він відмовляється приймати від неї її заяви, які вона, як член товариства, пише по причині того, що через постійні образи на її адресу вона не може з ним спілкуватись. Відповідач заявив, щоб вона йому на домашню адресу не писала, по цій причині вона вже три роки не може доказати свою невинуватість. Це дає право відповідачу [PERSON] систематично на підставі цієї брехні виключати її кожного року з членів товариства. В засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, відповідач [PERSON] просила ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та представник Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманими ними 30.08.2015р. телефонограмами. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а саме рішення слід змінити в частині частково неправильного викладення пояснень відповідача [PERSON] у описовій частині рішення, у іншій частині рішення слід залишити без зміни з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог закону. Судом встановлено, що рішенням зборів правління Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» від 12 квітня 2012р. [PERSON] була виключена із членів садівничого товариства за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку. Із копії протоколу зборів правління від 12 квітня 2012р. №19 вбачається, що питання щодо виключення позивачки розглядалось на підставі заяв від садоводів, які поступали на адресу правління в період з серпня 2011р. по квітень 2012р., зокрема, у протоколі після результатів голосування за виключення позивачки зазначено, що заяви садоводів додаються. 13 травня 2012р. рішенням чергових загальних зборів членів Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» затверджено рішення правління від 12 квітня 2012р. в частині виключення [PERSON] із членів садівничого товариства за систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2014 року, зміненим в частині правового обґрунтування рішенням Апеляційного суду Запорізької області 22 грудня 2014р., частково задоволено позов [PERSON], рішення загальних зборів членів Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» від 13.05.2012 року в частині її виключення із членів товариства визнано незаконним. Позивачкою додано до позову незавірені копії заяв, які вона отримала від голови правління садівничого товариства на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Краматорського міського суду від 22 серпня 2013р., наступного змісту: - заява [PERSON]- «Доводжу до Вашого відома, що влітку 2011р. до мене неодноразово зверталась [PERSON] з проханням написати заяву, що компрометує діючого голову і правління товариства, про те, що моя ділянка готується до продажу. Насправді від голови я цього не чула. 12.08.2011р.»; - заява [PERSON] - « Прошу правління СТ ім. Мічуріна прийняти заходи до [PERSON], яка поширює неправдиву інформацію, начебто моя ділянка вже продана за несплату внесків іншій особі, а гроші поділили між собою. Я розстроїлася і лежала чотири дні з серцевими нападами. Я телефонувала бухгалтеру та дізналась, що у мене немає ніяких заборгованостей. А навіть заплачено наперед. Я прошу правління за неправдиву інформацію, яку поширює [PERSON] і доводить людей до такого стану, прийняти негайно міри, щоб вона не ходила до мене додому, не розстроювала. Я пропоную виключити її з товариства. 6.04.2012»; - заява [PERSON] - «Я, [PERSON] прошу Вас захистити мене від погроз [PERSON], яка була у мене на суді виступаючи проти мене програвши суд, вона погрожувала розібрати і спалити будиночок, повирубувати дерева і застосувати до мене фізичне насилля. 5 травня 2012р.»; - заява [PERSON]. - «Доводжу до Вашого відома, що до мене в кінці жовтня приходила [PERSON] і говорила, що моя ділянка продана, мене виключили з товариства. 5 травня 2012р.». У даній справі позивачка просила визнати недійсною інформацію, викладену відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаних заявах та стягнути з вказаних відповідачів матеріальну та моральну шкоду. З пояснень відповідача [PERSON] суд встановив, що вона не писала заяву, а отже, не викладала інформацію, визнати недійсною яку просить позивачка. [PERSON] подала суду письмову заяву, у якій підтвердила, що вона не писала заяву відносно [PERSON]. Доказів зворотного не надано. Тому суд обґрунтовано відмовив у позові до [PERSON] про визнання недійсною інформації, викладеної у заяві, написаній від її імені та про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд неправильно відмовив їй у клопотанні про призначення експертизи висновків суду не спростовують. Як вбачається із клопотання про призначення експертизи позивач просила призначити почеркознавчу експертизу та встановити чи відповідає почерк та підпис із особистої заяви [PERSON] на а. с. 158 почерку та підпису на заяві, наданій адвокатом [PERSON] (а.с.154) чи запис та підпис на а.с.154 зробила інша особа. На аркуші справи 154 міститься копія заяви від імені [PERSON], аналогічна тій, яку додала до позову [PERSON], але на ній дописано наступний текст «Ще раз підтверджую, що голова с.т. «Мічуріна» т. [PERSON]. мене про це не просив писати цю заяву. 18.10.2914р.». Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходив із того, що саме суду належить оцінити заяви відповідачів на ім'я керівника садівничого товариства, а в судовому рішенні, надавши оцінку заявам, суд зазначив, що візуально видно, що вони написані різними людьми. Апелянт у скарзі також зазначає, що заяву, копія якої нею додана до позову, написана не [PERSON], те саме вона стверджувала і в засіданні апеляційного суду. Отже, з огляду на зміст заявлених позовних вимог, відмова у позові до [PERSON] є правильною. При цьому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного викладення змісту пояснень відповідача [PERSON] у рішенні суду є обґрунтованими. Із технічного запису судового засідання вбачається, що [PERSON] пояснила, що вона не писала заяву, копія якої міститься в матеріалах справи та що написана від її імені і датована 12.08.2011р.. При цьому вона не говорила, що «допускає, що цю заяву написав її батько». В засіданні апеляційного суду [PERSON] також підтвердила, що вона пояснювала в суді першої інстанції про те, що її земельною ділянкою в садівничому товаристві користується її батько, але вона не припускала, що це він написав заяву від її імені, таке припущення висловлювала представник садівничого товариства. Тому слід частково задовольнити апеляційну скаргу та виключити з описової частини рішення із викладення пояснень відповідача [PERSON] речення: «Припускає, що таку заяву міг писати її батько, бо він користується з її дозволу ділянкою в товаристві». Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною інформації, викладеної у трьох інших заявах від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд виходив із того, що у цих заявах не було образливих слів, а тільки суб'єктивні судження та критичні зауваження, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності на відміну від перевірки істинності (фактів) і спростувати. При цьому суд врахував, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно написала правду, що позивачка приходила до неї в 2010р. і повідомляла, що її ділянку продано, заяву про це вона написала на прохання [PERSON] у 2014р., вона не пам'ятає, що писала таку заяву у 2012р.. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились та своє відношення до позову не висловили. Суд обґрунтовано послався на роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у п.15 якої, зокрема, роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суд правильно прийшов до висновку про те, що інформація, що міститься у заявах відповідачок від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] , є їх особистими судженнями. Із протоколу зборів правління від 12 квітня 2012р. та протоколу зборів членів садівничого товариства від 13 травня 2012р. не вбачається, що були оголошені саме заяви відповідачів, крім того, підставою виключення позивачки із членів садівницького товариства явились не самі по собі заяви, а рішення правління та загальних зборів про систематичне порушення позивачкою правил внутрішнього розпорядку, тому не доведено, що саме заяви порушують особисті немайнові права позивачки. Також, як зазначено вище, на даний час є таке, що набуло чинності рішення суду про визнання незаконним рішення загальних зборів членів Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім. Мічуріна» від 13.05.2012 року в частині виключення позивачки із членів товариства, що також вказує не недоведеність вимог позивачки в частині того, що інформація, викладена у заявах порушує її особисті немайнові права. Відповідно, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсною інформації щодо юридичної адреси садівничого товариства по вул. Паркова 54/84 у м. Краматорську Донецької області суд виходив із того, що позов мотивовано тим, що така адреса зазначена з порушенням п. 1.6 статуту товариства, у якому зазначено іншу адресу товариства - м. Краматорськ, вул. Шкадінова, 42-49, а на час розгляду справи 13.10.2014р. зареєстровано новий статут, у якому відсутній пункт 1,6. На а.с.140 -152 т.1 є копія статуту ГО «Садівниче товариство імені Івана Мічуріна», затвердженого загальними зборами товариства від 1.10.2014р., та зареєстрованого реєстраційною службою Краматорського міського управління юстиції 13 жовтня 2014р., статут не містить адреси товариства. Тому, виходячи з підстав позовних вимог та встановлених фактичних обставин, рішення суду у зазначеній частині є правильним та підстав для його скасування немає. Вимоги, викладені у апеляційній скарзі про визнання, що заяви від імені відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] написані іншою особою в суді першої інстанції не заявлялись. Згідно із ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд правильно оцінив надані докази у їх сукупності та обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування, як про це просить апелянт, немає, але рішення підлягає зміні шляхом виключення з його описової частини помилково викладеного змісту пояснень сторони.

Outcome: partial