Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

у серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] про визнання дій неправомірними. Свої вимоги мотивувала тим, що 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та нею було укладено договір кредиту № 892-11/66-608-14 на придбання житла на вторинному ринку, згідно з яким їй було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 240 000,00 грн. строком повернення кредитних коштів до 02.11.2029 року зі сплатою 15,5 % річних на перших три роки користування кредитом. На кожен наступний річний період відсоткова ставка встановлюється в порядку, визначеному п. 2.8 договору кредиту. Також, вказала, що 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк», нею та [PERSON] було укладено договір поруки № 880/301-ГІФО126 до договору кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, на підставі якого [PERSON] зобов`язався перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання нею зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкції (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 892-11/608-14 від 03.11.2011 року. Крім того, 03.11.20011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та нею було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого нею було передано в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року квартиру [ADDRESS] . Зазначила, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.03.2018 року по справі № 679/1328/16-ц було стягнуто солідарно з неї та [PERSON] на користь банку заборгованість за договором про надання кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року в сумі 323 655,85 грн. та судовий збір у розмірі 4 854,84 грн. Вказала, що за виконавчим листом № 679/1328/16-ц від 31.05.2018 року нею було перераховано кошти у сумі 362 520,97 грн., в т.ч. винагорода виконавця 33 996,55 грн., тобто заборгованість за договором про надання кредиту була повністю погашена. Проте, на її вимогу про розірвання договору іпотеки у зв`язку із погашенням основної заборгованості банком було повідомлено, що заборгованість за кредитним договором не погашення, через шо іпотечний договір розірванню не підлягає. Разом з тим, вважала, що у відповідності до положень ст. ст. 593, 598, 599 ЦК України договори кредиту, іпотеки та поруки є припиненими. Також, звертала увагу на те, що банком незаконно було підвищено процентну ставку за договором, оскільки згоди на таке підвищення вона не надавала та не укладала жодних додаткових договорів з даного приводу. Тому, просила суд: - визнати кредитний договір, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на придбання житла на вторинному ринку № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, договір поруки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] , № 880/301-ГІФО126 від 03.11.2011 року, договір іпотеки, укладений 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] - припиненими; - зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (РПВН 22698774), реєстраційний номер обтяження: 11802931, зареєстрований03.11.2017 року 17:37:16 реєстратором: Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я., [ADDRESS], підстава обтяження: договір іпотеки, 2100, 03,11.2011, Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я Власник: [PERSON] , Обтяжувач ПАТ «Укрсоцбанк», Код 00039019, м. Київ, Ковпака, 29, в особі Нетішинського відділення м. Нетішин вул. Будівельників, 7; - виключити запис з державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 11802975, тип обтяження: іпотека, зареєстрований 03.11.2017 року 17:43:50 реєстратором: Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я., [ADDRESS], підстава обтяження: повідомлення про реєстрацію іпотеки, 84, 03.11.2011 ПАТ «Укрсоцбанк». Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН 22698774. Іпотекодержатель ПАТ «Укрсоцбанк», Код 00039019, м. Київ, Ковпака, 29, в особі Нетішинського відділення м. Нетішин вул. Будівельників, 7. Іпотекодавець: [PERSON] . Розмір основного зобов`язання: 240 000 грн. Строк виконання: 02.11.2029 року. Застава немає; - визнати незаконним підвищення розміру процентів в односторонньому порядку та зобов`язати здійснити перерахунок за кредитним договором № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року; - вирішити питання судових витрат у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.06.2020 року (а.с. 104). Ухвалою від 12.02.2020 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22698774 (а.с. 105-106). Ухвалою від 03.06.2020 року до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» залучено його правонаступника - АТ «Альфа-Банк», підготовче засідання відкладено на 26.10.2020 року (а.с. 137-39). 26.10.2020 року підготовче засідання відкладено на 22.03.2021 року (а.с. 150-151). Ухвалою від 22.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 17.08.2021 року (а.с. 166). 17.08.2021 року судове засідання відкладено на 25.11.2021 року (а.с. 175-176). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Головачева О.М. позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також, клопотала про долучення до матеріалів справи роздруківки з АСВП та просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Відповідач, будучи в установленому порядку повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, в процесі розгляду справи подав письмові пояснення по справі, в яких проти позову заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні через недоведеність та безпідставність (а.с. 159-162). Третя особа, котра в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позов не подала. Заслухавши представника позивача, котра не заперечувала проти розгляду справи за відсутності учасників прави, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 892-11/66-608-14 на придбання житла на вторинному ринку, згідно з яким їй було надано грошові кошти у сумі 240 000,00 грн. строком повернення кредитних коштів до 02.11.2029 року зі сплатою 15,5 % річних на перших три роки користування кредитом. На кожен наступний річний період відсоткова ставка встановлюється в порядку, визначеному п. 2.8 договору кредиту (а.с. 13-22). Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 36). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] було передано в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року квартиру [ADDRESS] (а.с. 23-25). Також, при зверненні до суду, позивач вказала, чого не заперечив відповідач, що 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 880/301-ГІФО126 до договору кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, на підставі якого [PERSON] зобов`язався перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання нею зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкції (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 892-11/608-14 від 03.11.2011 року. Разом з тим, даний договір в матеріалах справи відсутній, сторонами не наданий, тому суд позбавлений можливості надати правову оцінку даним правовідносинам. Також, з матеріалів справи вбачається, що 10.12.2018 року з рахунку [NUMBER] на рахунок отримувача ПВ [PERSON] , призначення платежу: № 679/1328/16-ц від 31.05.2018 року, [PERSON] , сплачено 82 050,00 грн. (а.с. 28). Листом № 04.03-02/55131 від 21.05.2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адвокатський запит № 17.05.-01 від 17.05.2019 року повідомило про те, що станом на 03.05.2019 року загальна заборгованість за договором кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року складає 145 765,34 грн. (а.с. 31-33). 02.03.2018 року Нетішинським міським судом Хмельницької області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/72998558) по справі № 679/1328/16-ц було ухвалено рішення, котрим стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року в сумі 323 655,85 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 210 215,19 грн.; сума заборгованості за відсотками - 75 264,97 грн.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту, - 11 333,78 грн.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків, - 20 799,61 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 2 681,26 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 3 361,04 грн., та судовий збір у розмірі 4 854,84 грн. (а.с. 37-39). Як на підставу позову позивач посилається на те, що нею повністю виконано основне зобов`язання, а тому договори кредиту, іпотеки та поруки є припиненими. Положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст. 608, 609 ЦК України). Отже, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Для припинення державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повинна припинитися іпотека. За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закону України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 вказаного Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Як зазначалось, позивач при зверненні до суду вважала, що зобов`язання за договором кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року є повністю виконаними. Свою позицію з даного приводу мотивувала тим, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.03.2018 року по справі № 679/1328/16-ц було стягнуто солідарно з неї та [PERSON] на користь банку заборгованість за договором про надання кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року в сумі 323 655,85 грн. та судовий збір у розмірі 4 854,84 грн., й за виконавчим листом № 679/1328/16-ц від 31.05.2018 року нею було повністю перераховано кошти у сумі 362 520,97 грн., в т.ч. винагорода виконавця 33 996,55 грн., тобто заборгованість за договором про надання кредиту була повністю погашена. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк», пред`явивши позов до [PERSON] як до позичальника та до [PERSON] як поручителя про дострокове стягнення кредитної заборгованості, який було задоволено рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області по справі № 679/1328/16-ц, змінив строк виконання основного зобов`язань за кредитним договором. Дійсно 02.03.2018 року Нетішинським міським судом Хмельницької області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/72998558) по справі № 679/1328/16-ц було ухвалено рішення, котрим стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року в сумі 323 655,85 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 210 215,19 грн.; сума заборгованості за відсотками - 75 264,97 грн.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення кредиту, - 11 333,78 грн.; пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків, - 20 799,61 грн.; інфляційні витрати за кредитом - 2 681,26 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 3 361,04 грн., та судовий збір у розмірі 4 854,84 грн. (а.с. 37-39). Однак, відомості про відкриття виконавчого провадження на підставі даного судового рішення, матеріали справи не містять, позивачем не надані. Поданий представником позивача витяг з АСВ станом на 25.11.2021 року також не дає можливості встановити вказані обставини, а також підстав завершення виконавчого провадження, сторонами якого були [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк». Також, матеріали справи не містять доказів щодо проведення позивачем оплати на суму 323 655,85 грн. При цьому, суд виходить також з того, що у випадку виконання зобов`язання за договором кредиту, що підтверджується належними та допустимими доказами, додаткове визнання оспорюваного кредитного договору виконаним є безпідставним. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що правовідносини, що виникли на підставі договору кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, припинились, оскільки відомості про те, що рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення з боржників заборгованості за даним договором кредиту виконано цим боржником та поручителем, позивачем під час розгляду цієї справи не надано доказів про повне виконання рішення суду та погашення боргу перед банком. Тому, суд надходить до висновку про те, що, кредитні зобов`язання за кредитним договором не припинились, а тому не може бути припиненою з цих підстав й іпотека та порука, якими забезпечені ці зобов`язання. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Тому, суд надходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про визнання кредитного договору, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , на придбання житла на вторинному ринку № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, договору поруки, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] , № 880/301-ГІФО126 від 03.11.2011 року та договір іпотеки, укладеного 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , - припиненими, через їх недоведеність належними та допустимими доказами. Як наслідок, не підлягають задоволенню й похідні вимоги про зняття обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (РПВН 22698774), реєстраційний номер обтяження: 11802931, зареєстрований03.11.2017 року 17:37:16 реєстратором: Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я., [ADDRESS], підстава обтяження: договір іпотеки, 2100, 03,11.2011, Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я Власник: [PERSON] , Обтяжувач ПАТ «Укрсоцбанк», Код 00039019, м. Київ, Ковпака, 29, в особі Нетішинського відділення м. Нетішин вул. Будівельників, 7; та виключення запису з державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 11802975, тип обтяження: іпотека, зареєстрований 03.11.2017 року 17:43:50 реєстратором: Приватний нотаріус Ковальчук Л.Я., [ADDRESS], підстава обтяження: повідомлення про реєстрацію іпотеки, 84, 03.11.2011 ПАТ «Укрсоцбанк». Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН 22698774. Іпотекодержатель ПАТ «Укрсоцбанк», Код 00039019, м. Київ, Ковпака, 29, в особі Нетішинського відділення м. Нетішин вул. Будівельників, 7. Іпотекодавець: [PERSON] . Розмір основного зобов`язання: 240 000 грн. Строк виконання: 02.11.2029 року. Застава немає. Щодо вимоги позивача про визнання незаконним підвищення розміру процентів в односторонньому порядку та зобов`язати здійснити перерахунок за кредитним договором № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, то суд виходить із наступного. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК україни). Відповідно до ст. ст. 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 651, 652, 654 ЦК України зміна договору, в тому числі у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду у випадках передбачених ЦК України. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Законом України від 12.12.2008 року 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10.01.2009 року, ЦК України доповнено ст. 1056-1. Статтею 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникненні спірних правовідносин) передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Як встановлено, 03.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 892-11/66-608-14 на придбання житла на вторинному ринку, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитор (ПАТ «Укрсоцбанк») надає позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 240 000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення цього договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 15,5% річних, а, починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору, - плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.8 цього договору. Комісії за цим договором сплачуються позичальником в розмірах та в строки/терміни, що визначені в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку № 2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. При зміні процентної ставки за кредитом, кредитор за вимогою позичальника надає оновлений детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту (а.с. 13-22). Презумпція правомірності вказаного договору позивачем не спростована, останній укладений на основі вільного волевиявлення учасників правочину й відповідало їх внутрішній волі. Укладення договору кредиту між позивачем та банком відбулась у період дії положень ст. 1056-1 ЦК України, і, як вбачається зі змісту кладеного договору кредиту, право на збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку останнім не передбачено. Натомість, відповідно до п. 2.8. договору кредиту, котрий погоджений сторонами враховуючи що, починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору, процентна ставка за кредитом є плаваючою, тобто, змінною, її загальний розмір переглядається кредитором щорічно «01» листопада, починаючи з «01» листопада 2014 року. При зміні розміру базової процентної ставки кредитування НБУ протягом поточного річного періоду користування кредитом, розмір процентної ставки за кредитом зміні не підлягає до завершення поточного річного періоду користування кредитом. При зміні процентної ставки за кредитом кредитор письмово повідомляє позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за даним договором осіб не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова процентна ставка. Новий розмір плаваючої процентної ставки за кредитом встановлюватиметься кредитором «01» листопада кожного річного періоду, починаючи з 4-го року від дати укладення цього договору без укладення відповідного договору про внесення змін до цього договору між сторонами (підп. 2.8.1 п. 2.8. договору кредиту). Тому, посилання позивача на відсутність додаткової угоди про збільшення розміру процентної ставки суд вважає хибним, оскільки у кладення такої угоди не передбачено сторонами договору кредиту. В той же час посилання позивача з даного приводу на п. п. 2.7.1., 7.1. також не заслуговують на увагу суду, адже стосуються випадку зміни фіксованої процентної ставки, проте, матеріали справи не містять таких даних. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, договору кредиту, сторонами останнього було чітко погоджено строки, порядок розрахунку та умови зміни плаваючої процентної ставки, що остання матиме місце, починаючи з четвертого року від дати укладення договору кредиту і буде змінюватись щорічно «01» листопада, починаючи з «01» листопада 2014 року, про що позивачу було достеменно відомо. Так само умовами укладеного договору кредиту сторонами було погоджено повідомлення кредитором письмово позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за даним договором осіб не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова процентна ставка, при зміні розміру плаваючої процентної ставки протягом поточного річного періоду користування кредитом. Разом з тим, відомості про зміну такої ставки матеріали справи не містять, і позивачем докази з даного приводу не надані. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, що міститься у листі банку у відповідь на адвокатський запит, поданий адвокатом Лященко А.М. в інтересах позивача, починаючи з 01.11.2014 року процентна ставка змінювалась щороку 01.11., й протягом поточного річного періоду користування кредитом жодного разу змінена не була, а тому у банку й не виникав обов`язок письмового повідомлення позичальника, поручителя та інших зобов`язаних осіб про дату застосовування нової процентної ставки. Тому, суд не знаходить підстав для визнання незаконним підвищення розміру процентів, адже така умова визначена сторонами договору, відповідає положенням ст. 1056-1 ЦК України. Доказів зміни в односторонньому порядку процентної ставки позивачем не надано. Як наслідок, не підлягає й задоволенню й вимога про здійснення перерахунку за кредитним договором № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що при розгляді справи № 679/1328/16-ц Нетішинським міським судом Хмельницької області позивач позовні вимоги банку визнала в повному обсязі й жодних заперечень проти проведеного нарахування боргу не заявляла. Також, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, а.с. 40-42, [PERSON] 25.01.2019 року, 29.05.2018 року та 28.12.2018 року адресувала АТ «Укрсоцбанк» заяви, в яких просила видати їй довідку про розірвання кредитного договору від 03.11.2011 року, довідку про відсутність зобов`язань за вказаним договором кредиту та відсутність заборгованості, скасувати обтяження на предмет іпотеки; визнавала наявність заборгованості та просила розстрочити її сплату, а також надати відомості про існуючу заборгованість. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України подання вказаних заяв відповідачу, отримання їх останнім, а також відмови у їх задоволенні. Також, з матеріалів справи вбачається, що адвокатом Лященко А.М. в інтересах позивача було подано адвокатський запит № 17.05.-01 від 17.05.2019 року з проханням підтвердити чи спростувати наявність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року, надати детальний розрахунок заборгованості та надати належним чином завірені копії всіх документів, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року (а.с. 29-30). Листом № 04.03-02/55131 від 21.05.2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адвокатський запит № 17.05.-01 від 17.05.2019 року повідомило про те, що станом на 03.05.2019 року загальна заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 892-11/66-608-14 від 03.11.2011 року складає 145 765,34 грн., надало детальний розрахунок заборгованості та повідомило, що отримання довідок про стан заборгованості є платною послугою та може бути видана після проведення відповідної плати (а.с. 31-33). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed