Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що з вересня 2009 року перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] Від спільного проживання мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З вересня 2011 року сторони проживають окремо, [PERSON], [INFO], залишився проживати з позивачем. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття дитини. Відповідач аліменти на дитину не сплачує, станом на 01.10.2016 року має заборгованість за аліментами в розмірі 26607,00 грн. [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавиться станом здоров'я дитини, не бере участь у вихованні та матеріальному утриманні, не відвідує сина. Неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні. Висновком органу опіки і піклування Білоцерківської міської ради Київської області від 09.11.2016 року №3939/1-7 визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дитини. З урахуванням наведеного, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач у попереднє судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримує. Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи в їхній відсутності, позов визнають, заперечень не мають. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що з вересня 2009 року сторони перебували в цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З вересня 2011 року сторони проживають окремо, [PERSON], [INFO], залишився проживати з позивачем (а.с.24). Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття дитини (а.с. 9). Відповідач аліменти на дитину не сплачує, станом на 01.10.2016 року має заборгованість за аліментами в розмірі 26607,00 грн. (а.с. 20). [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавиться станом здоров'я дитини, не бере участь у вихованні та матеріальному утриманні, не відвідує сина. Неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с.13-19, 21). Висновком органу опіки і піклування Білоцерківської міської ради Київської області від 09.11.2016 року №3939/1-7 визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дитини (а.с. 22-23). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини, суд вважає позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO].

Outcome: approved