Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У серпні 2016р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач), у якій позивачка просила розірвати шлюб між нею та Відповідачем, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №650 від 14.06.2014р. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 14 червня 2014 року перебуває у шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу подружжя має доньку - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, спільного господарства не ведуть. Позивачка також зазначила, що майнового спору між нею та Відповідачем немає, щодо утримання та місця проживання дитини непорозуміння відсутні. На думку позивачки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечило б її інтересам та інтересам дитини. У судовому засіданні Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши матеріали справи, заяву та довіреність, на підставі ч.1ст.225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що 14 червня 2014 року здійснено відповідний актовий запис №650 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - «[PERSON]», дружини «[PERSON]». Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 14 червня 2014 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 15 жовтня 2014 року (а.с. 5). Також встановлено, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог та встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство, тобто стали чужими людьми. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved