Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

у своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житлом в належному йому житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що він є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована однак фактично не проживає в належному йому будинку. Добровільно виписатись відповідачка відмовляється, що порушує його, позивача, право на володіння, користування та розпорядження належним йому житловим приміщенням, тому він змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання позивач не прибув, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному об`ємі. Вивчивши матеріали справи суд, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7). Актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.8) підтверджено, що [PERSON] , зареєстрований але не проживає у будинку позивача з 2014 року. Досліджені судом докази підтверджують, що відповідачка не проживає в будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на житло внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Оскільки відповідачка не живе у належному позивачу житловому будинку більше встановлених законом строків без поважних причин, то він втратив право на проживання там. Крім того, відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 319, 405 ЖК України,

Outcome: approved