Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, залишити проживати з нею двох неповнолітніх дітей, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 січня 2007 року. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість. У них різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, що призвело до розпаду сім'ї. Їй стало відомо, що відповідач зраджує їй у подружній вірності, що призвело до фактичного розпаду сім»ї. На даний час вони жодних сімейних стосунків не підтримують, більше двох місяців спільно не проживають, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, а тому наполягає на його розірванні. Від спільного проживання вони з відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, хоч має таку можливість, оскільки працює офіційно та має високу заробітну плату. Зважаючи на те, що відповідач має стабільний щомісячний заробіток, просить стягнути з нього аліменти у частці від доходу. Відповідач позов визнав у повному об'ємі, згідний на розірвання шлюбу, а також погодився сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 14). Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей (а. с. 5, 6). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. За таких обставин збереження сім'ї стало неможливим, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення. Спір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами відсутній, тому неповнолітніх дітей слід залишити на проживання з позивачкою. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей позивачки - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, отже з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до змісту ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працює та має стабільний щомісячний заробіток, тому аліменти на утримання дітей з нього слід стягнути у частці від доходу, як просить позивачка і проти чого він не заперечує. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав повністю, тому з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, в частині розгляду позовної вимоги про стягнення аліментів, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved