Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову зазначено, що 10.08.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 20000 доларів США, з строком повернення до 10.11.2017 року в сумі 25 000 доларів США з урахуванням процентів за користування коштами. Крім того, 23.08.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 81 000 доларів США з терміном повернення - 20.01.2018 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та свої зобов`язання за укладеними договорами не виконав. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договорами позики в загальній сумі 106 000,00 доларів США, а також судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.02.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. Зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. У зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді Дорошинської В.Е., на підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 року, матеріали цивільної справи 19.05.2020 року передані на розгляд судді Зуб І.Ю. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Зуб І.Ю. від 14.05.2020 року прийнято справу до свого провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 10.08.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було оформлено письмовою розпискою, відповідно до якої позивачем відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 20 000,00 доларів США. Сторонами домовлено, що поверненню підлягає сума 25 000 доларів США з врахуванням процентів за користування , зі строком повернення до 10.11.2017 року. 23.08.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було оформлено письмовою розпискою, відповідно до якої позивачем відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 81 000,00 доларів США, зі строком повернення до 20.01.2018 року. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконав, доказів іншого у матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-2 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його належним доказом, який розрахований у відповідності до встановлених правил та вимог, та підтверджує суму, яка підлягає стягненню з відповідача в зв`язку з неналежним виконанням ним фінансових зобов`язань. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договорами строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 9605,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved