Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту спільного проживання. Заява обґрунтована тим, що з 18 травня 1968 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Подружжя проживали однією сім'єю в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить Заявниці на праві приватної власності. При цьому, [PERSON] до дня своєї смерті - [INFO] залишався зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась до Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві з заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, проте їй було відмовлено у призначенні такої пенсії, вказавши на необхідність встановлення факту про спільне проживання з годувальником на момент його смерті, оскільки він не був зареєстрований за її місцем проживання. В зв'язку з викладеним, Заявник була вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявник у судовому засіданні підтримала подану заяву про встановлення факту спільного проживання в повному обсязі, просив задовольнити. Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві у судове засідання не з»явилась, про день та час розгляд справи повідомлялась належним чином. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] з боку Заявника у судовому засіданні підтвердили обставини викладені у заяві щодо спільного проживання Заявниці із померлим чоловіком з 2003р. по час смерті останнього. Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 1968 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що в книзі записів актів громадського стану про шлюб зроблено відповідний запис за № 912 від 18 травня 1968 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с. 44). [INFO] у віці 69 років помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 31.03.2017 року (а.с. 41-43). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І., квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 25). З показань свідків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство за вищевказаною адресою. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві для оформлення пенсії в зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за померлого чоловіка колишнього військовослужбовця [PERSON] У судовому засіданні Заявник пояснила, що для оформлення відповідної пенсій, їй необхідна була Довідка про спільне проживання з померлим за місцем свого проживання, в зв'язка з чим звернулась до ТзОВ «Індустріальний будівельний холдинг», де їй було видано Акт від 12 червня 2017 року, за підписами сусідів про те, що померлий [PERSON] з 01 квітня 2003 року до дня смерті - [INFO] не зареєстрований, але проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58) 06.11.2017р. [PERSON] повторно звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, проте листом від 09.11.2017р. №26933/03 останній було відмовлено, оскільки з матеріалів архівної пенсійної справи [PERSON] на день смерті зареєстрований з Заявницею за різними адресами та запропоновано звернутися з цього приводу до суду. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. За умовами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] з часу придбання квартири з [PERSON] і до дня його смерті весь час проживали сумісно та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved