Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 332/08-ФЛ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 130000 доларів США на строк до 03 липня 2028 року зі сплатою 16,5 відсотків річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 04 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 332/08/02-166-Р-1, за умовами якого останній поручився за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконував, в результаті чого станом на 04 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року у розмірі 156708,98 доларів США, що еквівалентно 3292723,50 грн., з яких: заборгованість за кредитним становить 73793,35 доларів США, що еквівалентно 1550516,35 грн.; прострочена заборгованість за кредитом становить 8666,72 доларів США, що еквівалентно 182101,65 грн.; нараховані відсотки становить 1285,01 доларів США, що еквівалентно 27000,12 грн.; нараховані відсотки за прострочену заборгованість становить 18332,74 доларів США, що еквівалентно 385200,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту становить 1147905,18 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати по сплаті судового збору (т.1 а.с.4-8). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2015 року указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В. (т.1 а.с.1) У звязку зі звільненням судді Черновського Г.В. з посади судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи (т.1 а.с.253), яка згідно із протоколом від 04 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (т.1 а.с. 254) Ухвалою судді від 04 жовтня 2016 року указану цивільну справу прийнято до свого провадження (т.1 а.с.255). У ході розгляду цієї справи 10 лютого 2016 року [PERSON], а 16 березня 2016 року [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із зустрічними позовними заяви до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (т.1 а.с. 84-88, 143-145). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання припиненим зобовязання за договором поруки залишено без розгляду, а також зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» про визнання недійсними умови кредитного договору залишено без розгляду. Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 02 січня 2018 року (т.2, а.с. 203), подала до суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила розглянути справу без її участі (т.2, а.с. 202). Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили (т.2 а.с.196). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, провадження у справі відкрито 01 вересня 2015 року, відповідачі належним чином повідомлялися про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності. У матеріалах справи містяться письмові заперечення представника [PERSON] [PERSON], відповідно до яких представник відповідача вважає вимоги банку до відповідача [PERSON] необґрунтованими, оскільки банк звернувся до суду після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а отже зобовязання [PERSON] за договором поруки № 332/08/02 від 04 липня 2008 року припинилися (а.с.195-198). Згідно з приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 332/08-ФЛ, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 130000 доларів США на строк до 03 липня 2028 року зі сплатою 16,5% річних (т.1, а.с.9-13). Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши останньому кредит, що підтверджується заявою про видачу готівки № 5 від 04 липня 2009 року (т.1 а.с.21). Крім того, судом установлено, що між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 04 липня 2008 року, який також підписав позичальник [PERSON], відповідно до якого поручитель поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за указаним кредитним договором (т.1 а.с. 18-20). Пунктом 2.1 договору поруки визначено, у випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Цей договір набув чинності з моменту його підписання, строком припинення поруки є припинення зобовязання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя (п. 5.1 договору поруки). У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 04 липня 2015 року перед банком виникла заборгованість, яка згідно із розрахунком наданим позивачем, складає 102077,82 доларів США, з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 73793,35 доларів США, що еквівалентно 1550516,35 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 8666,72 доларів США, що еквівалентно 182101,65 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 1285,01 доларів США, що еквівалентно 27000,12 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 18332,74 доларів США, що еквівалентно 385200,20 грн. Окрім того пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотків складає 1147905,18 грн. (т.1 а.с. 22-34). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобовязання. У разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-якого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року щодо своєчасної оплати кредиту та визначених договором платежів, а позивач скористався своїм правом щодо права дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та стягнення пені. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року станом на 04 липня 2015 року в сумі 102077,82 доларів США, з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 73793,35 доларів США, що еквівалентно 1550516,35 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 8666,72 доларів США, що еквівалентно 182101,65 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 1285,01 доларів США, що еквівалентно 27000,12 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 18332,74 доларів США, що еквівалентно 385200,20 грн., а також пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотків у розмірі 1147905,18 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved