Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У січні 2020 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У зв`язку з ухваленням постанови КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», за яким з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року в Україні вводиться карантин, з огляду на заяву Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів від 11.03.2020 року та звернення Міністра охорони здоров`я України від 15.03.2020 року, постановою КМ України від 25.03.2020 року №239 карантин продовжено до 24 квітня 2020 року, постановою КМ України від 22.04.2020 року №291 карантин продовжено до 11 травня 2020 року та постановою КМ України від 04.05.2020 року №343 карантин продовжено до 22 травня 2020 року, розгляд справи проводиться за відсутність сторін. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 25.06.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 213440 в електронній формі. Даний договір є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 6000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,08 процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень за перший день користування позикою; 1,08 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3. цього Договору; 2,72 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Однак, в обумовлені договором про кредит позики строки відповідач не виконував свої зобов`язання та не здійснював повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 16.01.2020 року сума боргу становить 214 348,80 грн., з яких: 6000 грн. - основний борг; 60652,80 грн. - заборгованість по відсоткам; 147966 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В добровільному порядку відповідач не погашає борг. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість позики в розмірі 214 348,80 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 2102 грн. Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, належить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість в загальній сумі 214 348,80 грн., з яких: 6000 грн. - основний борг; 60652,80 грн. - заборгованість по відсоткам; 147966 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved