Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № R53100391838B від 12 лютого 2013 року в розмірі 146355,80 грн., а також судові витрати в розмірі 463,56 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100391838B від 12 лютого 2013 року. 07 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 071114нв, у відповідності до умов якого, первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до відповідача, а новий кредитор набув права вимоги Первісного кредитора за кредитним договором укладеним з відповідачем. Відповідно до Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 071114нв Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором в сумі 46355,80 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити у повному обсязі. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені в повному обсязі. 15 серпня 2016 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та заочне рішення суду від 03 листопада 2015 року скасовано. В судовому засіданні (яке за клопотанням представника позивача проводилося в режимі відео конференції), представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Виссал В.В. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви та просив суд відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що позивач по справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 07.11.2014 року уклали договір про відступлення право вимоги з ПАТ «ВТБ Банк» на предмет стягнення заборгованості від боржників Банку. Зазначив, що позивач по справі отримавши статус нового кредитора, встановило для себе право здійснення банківської діяльності: надавати фінансові послуги, позики і кредити без ліцензії та спрямували свої дії на отримання прибутку шляхом подання позовних заяв до суду, проте відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», встановлений перелік видів господарської діяльності, провадження яких забороняється без отримання ліцензії. Станом на 07.11.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» уклали договір на суму 73\~000\~000 грн. без наявності відповідної ліцензії у позивача, у зв`язка з чим, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53100391838B за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 40\~000 грн., зі сплатою 25% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 лютого 2016 року. (а.с.4-7) При оформленні кредитної картки Відповідач був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про оформлення картки ( а.с. 10-11). Відповідно до кредитного договору та заяви/анкети позичальника, фіксована процента ставка за користування кредитом становить 2.25 % в місяць; комісія за обслуговування кредиту 1.69 % в місяць від суми кредиту (а.с.16). Згідно з п.4.7 Кредитного договору Відповідач передав Банку право на щомісячне списання платежу згідно з графіком повернення Кредиту, процентів, нарахованих за кредитом з рахунку. (а.с.4 зворот) Відповідно до платіжного доручення від 12.02.2013 року на суму 40000,00 грн. позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. (а.с.17) 07 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги №071114нв, відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» відступив позивачу право вимоги від боржників Банку за кредитними договорами, зокрема Відповідача [PERSON] коштів по вищевказаному кредитному договору, право на одержання яких належить Первісному кредитору, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с.27-30). Відповідно до Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №071114нв Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором в сумі 46355,80 грн. (а.с.26). На виконання п. 1.3 Договору відступлення, 14.11.2014 року з боку ПАТ «ВТБ Банк» Відповідачу направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги по зазначеному кредитному договору (а.с.23). Свої зобов`язання перед [PERSON] банк виконав повністю, надавши йому кредит згідно з умовами Кредитного договору. Однак [PERSON] не виконав умови Кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за простроченим кредитом, відсотками за користування кредитом та по пені. Згідно умов Кредитного договору, в разі порушення позичальником зобов`язань, банк має право вимагати повернення кредиту, суми винагороди та відсотків за його використання, тому Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором № R53100391838B від 12 лютого 2013 року в сумі 46355,80 грн., а саме: 33602,26 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4729,4 грн. заборгованість за відсотками, 8024,14 грн. заборгованість за комісійною винагородою, що підтверджується розрахунком долученим до матеріалів справи. (а.с.22) Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до пункту 2.1 Договору відступлення права вимоги №071114нв від 07 листопада 2014 року, предметом договору встановлено, що у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передав (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитним договором та Договором забезпечення та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. (а.с.27 зворот) Вказаний договір укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками сторін. (а.с. 27-30) Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва, тощо. За приписами ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За умовами статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Представник Відповідача у своїх запереченнях вказав, що договір про відступлення права вимоги від 07.11.2014 року, був вчинений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенції з повернення боргів» без відповідної ліцензії. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з ст.4 Закону фінансовими вважаються послуги факторингу. За приписами п.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Відповідно до ст. 34 вказаного Закону, в редакції чинній на час вчинення правочину про відступлення права вимоги від 07.11.2014 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами страхової діяльності, діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення, надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Згідно з Положенням про Державний реєстр фінансових установ від 28 серпня 2003 року, в редакції чинній на час вчинення оспорюваного правочину, фінансові послуги надаються фінансовими установами. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, яке засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення Держфінпослуг інформації про фінансову установу до Реєстру. За приписами ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Аналіз вищенаведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що результатом надання фінансової послуги з факторингу є купівля-продаж права грошової вимоги до третьої особи боржника. При здійсненні факторингової операції не відбувається надання фінансових кредитів або залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відтак, факторингові операції не підлягають ліцензуванню з боку Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Фінансові послуги з факторингу можуть здійснюватися фінансовими установами. 28 лютого 2012 року ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, серія ФК № 183. У додатку до свідоцтва вказано, що ТОВ «Фінансова компанією «Європейська агенція з повернення боргів» має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: - факторинг. (а.с.102 зворот) Отже, посилання представника Відповідача на те, що оспорюваний правочин вчинений Позивачем без відповідного дозволу (ліцензії), не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. Відповідно до п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, від 03 квітня 2009 року №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, держкомісія постановила віднести до фінансової послуги факторингу, зокрема, операції з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів), пов`язані з набуттям відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. З тексту розпорядження вбачається, що таке було прийнято Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на виконання повноважень, передбачених п.6 ч.1 ст.28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким держкомісія уповноважена давати висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг. Аналізуючи наведені положення розпорядження, суд доходить висновку, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України в межах наданих повноважень віднесла певні операції з фінансовими активами до фінансової послуги факторингу. З тексту розпорядження не вбачається, що перелік таких операції є виключним, та усі інші операції з фінансовими активами, у тому числі з набуття відступленого права грошової вимоги до боржника фізичної особи, не вважаються фінансовою послугою факторингу. Суд звертає увагу, що частиною 5 статті 5 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлена спеціальна норма, що регулює виключно порядок надання послуг з факторингу. Вказаною нормою законодавець закріпив, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Ні Цивільний кодекс України, ні Закон «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. Крім того, 07 грудня 2016 року Постановою Кабінету Міністрів України № 913 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Відповідно до цієї постанови Ліцензійні умови у частині, що стусається суб`єктів господарювання, які проводять діяльність з надання послуг факторингу застосуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. Орган ліцензування приймає від зазначених суб`єктів господарювання документи, визначені абз. 3-5 п. 18 та абз. 3 пп.6 п. 19 Ліцензійних умов, та приймає рішення, передбачені ст. 12 і 13 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності», з дня набрання чинності цієї постанови. Вказана постанова набрала законної сили 10 грудня 2016 року. Таким чином, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №071114 нв від 07 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» для здійснення такої фінансової послуги як факторинг, фінансовим компаніям отримання ліцензій не є обов`язковим. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 509, 512, 536, 1077, 1078, 1080 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 76-79, 81-83, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, від 03 квітня 2009 року № 231, Постановою Кабінету Міністрів України № 913 суд -

Outcome: approved