Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У серпні 2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просила: - визнати виконавчий напис, вчинений 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 16754, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет», а саме: - заборгованості на суму 11224,74 грн. за кредитним договором № 001-W/047978 укладеного 21 листопада 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» на підставі договору про відступлення прав вимоги за № 000123-а від 12 червня 2018 року укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору про відступлення прав вимоги укладеного 04 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» та ТОВ «Фінпром Маркет», та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Крім того просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у вигляді сплачених судового збору за подання позову, заяви про забезпечення позову та доказів на суму 1816 грн. та орієнтовну вартість правничої допомоги у розмірі 5 тис. грн. В обґрунтування позову зазначила, що у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» їй було видано платіжну картку для отримання зарплати, кредитний договір не укладала. Ухвалами суду від 18 серпня 2021 року були задоволені заяви позивача про забезпечення доказів у справі шляхом витребування від відповідача та третьої особи - приватного нотаріуса документів щодо вчинення виконавчого напису, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом та відкрито провадження у справі, залучено у справі учасників справи, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. 14 вересня 2021 року до суду надійшли заяви відповідача про проведення процедури врегулювання спору за участі судді, про визнання позову з частковим відшкодуванням сплачених судових зборів та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року було відмовлено відповідачу ТОВ «Фінпром Маркет» в особі директора Яворського Р.І. у задоволенні клопотання про проведення процедури врегулювання спору за участі судді. Ухвала суду від 18 серпня 2021 року щодо надання витребуваних документів не була виконана. Відповідач відзив на позов не подавав. Учасники справи не подавали до суду жодні інші клопотання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, вказала, що остаточно з приводу відшкодування витрат на правничу допомогу визначиться у строк передбачений ЦПК України, про що позивач надала письмову заяву. Представники відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» та третьої особи - Крюківського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не прибули повторно, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомляли. Суд , вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом достовірно встановлено, що 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16754, яким було звернуто стягнення з [PERSON] (дошлюбне - [PERSON] ) на користь ТОВ «Фінпром Маркет», а саме: - заборгованості на суму 11224,74 грн. за кредитним договором № 001-W/047978 укладеного 21 листопада 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» на підставі договору про відступлення прав вимоги за № 000123-а від 12 червня 2018 року укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору про відступлення прав вимоги укладеного 04 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет» та ТОВ «Фінпром Маркет», та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. 05 серпня 2021 року державним виконавцем Крюківського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Яременком О.О. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66382277 на підставі вищезазначеного виконавчого напису. Згідно п.п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів. Такими документами, згідно Переліку, є нотаріально посвідчена угода, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому, згідно п.1 цього Переліку для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, виконавчий напис може бути вчинено лише в разі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер такої заборгованості. При стягненні заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, такий нотаріус зобов`язаний пересвідчитися, що розмір заборгованості, з приводу погашення якої видається виконавчий напис нотаріуса, є безспірним. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. В оспореному позивачем виконавчому написі нотаріусом зазначається лише, що позивач є боржником за кредитним договором. Факт наявності заборгованості позивачем у повному обсязі заперечується. Відповідач ТОВ «Фінпром Маркет» в особі директора Яворського Р.І. у письмовій заяві, яка надійшла до суду 14 вересня 2021 року визнав позов, тобто і ті обставини, які позивачем зазначалися у позовній заяві. Відповідач та треті особи не підтвердили належними і допустимими доказами факт укладення кредитного договору, продовження строку дії договору про надання фінансових (банківських) послуг та дії платіжної кредитної картки, тарифів та розрахунку боргу за останнім договором із зазначенням відомостей про строки заборгованості як в межах строку дії кредитної картки, так і за весь період нарахування боргу в межах та поза ме6жами строків позовної давності визначених у ЦК України або в окремому письмові договорі про збільшення строку позовної давності. На підставі наведеного суд погоджується з доводами позивача та констатує, що виконавчий напис було вчинено за відсутності ознак безспірності вимоги щодо його вчинення Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За таких обставин, суд вважає, що зазначений та оспорений позивачем виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 133, 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що позов, який було визнано відповідачем, підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 908 грн. та заяв про забезпечення позову і забезпечення доказів у сумі 908 грн. ( 454 грн.х2) у розмірі, що становить Ѕ частину сплачених коштів, тобто 50% від 1816 грн., а саме - 908 грн. Крім того суд враховує, що позивач остаточно не визначилася щодо відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, орієнтовний розмір якої було вказано у 5 тис. грн., і, що остаточно визначиться щодо цього питання у передбачений ЦПК України строк. Учасники справи не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: approved