Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 жовтня 2013 року. Сімейне життя не склалось, вони проживають окремо та подальше збереження шлюбу є неможливим. Вказала за час зареєстрованого шлюбу ними було придбано самохідне моторне прогулянкове судно «Неман-2» з двигуном Honda BF 50 та причепом для його перевезення загальною вартістю 291\~877,63 грн.; нежиле приміщення (гаражний бокс) №32 по вул. Волоинська, 1 в с.Петропавлівська Борщагівка вартістю 333\~685,60 грн.; зроблені заощадження у різних валютах на загальну суму 206\~603,40 грн. Дійти згоди щодо поділу даного майна в добровільному порядку вони не можуть. При поділі майна просила врахувати його вартість та виділити їй гаражний бокс, а відповідачу човен, грошові кошти поділити порівну, з вирахуванням різниці вартості майна. Просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у Березанській сільській раді Ніжинського району Чернігівської області, актовий запис №5; поділити спільне майно подружжя, виділити їй нежиле приміщення (гаражний бокс) №32, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Волинська, 1, вартістю 333\~685,60 грн.; виділити [PERSON] самохідне моторне прогулянкове судно «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення, вартістю 291\~877,63 грн. та грошові заощадження в розмірі 206\~603,40 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію різниці вартості присудженого майна в розмірі 82\~397,70 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухваллою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року розєднано в самостійні провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. При розгляді справи позивач уточнював позовні вимоги (а.с. 174-175). Свої вимоги мотивувала тим, що спільне майно подружжя було придбано нею фактично за власний дохід та заощадження. Вказувала, що відповідно до проведеної оцінки майна ринкова вартість гаражного боксу становить 151\~890 грн., а вартість самохідного моторного прогулянкового судна «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення становить 152\~515,59 грн. Вказала, що між ними склались неприязні стосунки та спільне користування майном є неможливим, а неподільні речі мають виділятись одному з подружжя. Враховуючи, що [PERSON] фактично користується судном, вона не має посвідчення судноводія, тому самохідне моторне прогулянкове судно «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення слід виділити у власність [PERSON]. При поділі майна просила врахувати, що вона має автомобіль і гаражний бокс може використовувати для його зберігання. Тому нежитлове приміщення просила виділити їй власність. Вартість спільного майна подружжя є майже рівною, різниця становить 625,59грн., тому на компенсацію вартості вона не претендує. Остаточно просила суд визнати за [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності, право власності на нежиле приміщення (гаражний бокс) №32, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Волинська, 1, вартістю 151\~890 грн.; визнати за [PERSON] у порядку спільної сумісної власності, право власності на самохідне моторне прогулянкове судно «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року позовні вимоги про поділ готівкових коштів та стягнення компенсації за заявою позивача залишено без розгляду. У судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував частково. Вказав, що дійсно дане майно є спільною власністю подружжя і частки сторін є рівними. З поданим висновком щодо вартості гаражу не погоджуються, тому подали інший звіт. Просили задоволити позов частково. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2013 року (свідоцтво про шлюб серія І-ЕЛ№079782, виданого виконавчим комітетом Березанської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області) . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 25 березня 2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на самохідне моторне прогулянкове судно «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення, 1993 року випуску. 24 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення (гаражний бокс) №32, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Волинська, 1. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на ча,с розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Як вказувалось вище, ст.ст. 57, 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Положення статті 60 СК України вважаються застосованими правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний порядок вирішення питання про поділ спільного майна подружжя відповідає правовим позиціям Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-78цс13, 3 червня 2015 року № 6-38цс15, 1 липня 2015 року № 6-612цс15, 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15, 7 вересня 2016 року та від 7 грудня 2016 року № 6-1568цс16, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосовній практиці всіх судів. Оскільки майно придбані сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що спірне майно придбані за її особисті заощадження. Дані обставини позивач підтверджував лише власними поясненнями. Інших належних, допустимих, достовірних доказів суду не надано, не заявлено клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У судовому засіданні відповідно до ст. 12 ЦПК України судом розяснювалось право на право на призначення експертизи для визначення вартості майна, тощо. За клопотанням відповідача було проведено експертизу щодо визначення вартості самохідного моторного прогулянкового судна. Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №1906/17-54/19610/17-54 середня вартість самохідного моторного прогулянкового судна «Неман-2» №ДАП-0874-К з двигуном Honda BF 50 з додатковим оснащенням та причепом для його перевезення, 1993 року випуску, становить 152\~515,59 грн. Позивачем на підтвердження вартості нежилого приміщення подано суду звіт проведення незалежної оцінки ТОВ «Експерт Прайм», за яким станом на 02 лютого 2018 року вартість нежилого приміщення (гаражний бокс) №32, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Волинська, 1 становить 151\~890 грн. Відповідачем на підтвердження вартості нежилого приміщення подано суду звіт проведення незалежної оцінки ТОВ «Укрекспертиза-центр», за яким станом на 26 квітня 2018 року вартість нежилого приміщення (гаражний бокс) №32, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Волинська, 1 становить 338 142 грн. За змістом ст.364 ЦК України компенсація частки у спільному майні проводиться виходячи із дійсної вартості нерухомого майна. Відповідно до розяснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. При розгляді справи представник відповідача заперечував щодо виділу у власність відповідачу човна, а позивачці нежилого приміщення та сплати останньою компенсації його вартості з врахуванням вартості човна. Зважаючи на те, що сторонами не погоджена вартість спірного нежилого приміщення, сторонами подані суперечливі звіти, причому різниця у вартості майже удвічі, не заявлено інших клопотань на підтвердження своїх доводів або заперечень, тому суд визнає право власності на човен та нежиле приміщення по ? частині за кожним з сторін. Пояснення представника позивача щодо неподільності речі, неможливості спільного користування майном через неприязні стосунки, суд до уваги не бере, оскільки такий розподіл має бути погоджений сторонами, внесено на депозит грошові кошти, визначено вартість майна, для уникнення в подальшому суперечок щодо невиконання судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволеної частини. На підтвердження своїх витрат позивачем надав платіжне доручення. При поданні позову було сплачено судовий збір. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини, а саме в розмірі 3897,60 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Outcome: approved