Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну ділянку, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну ділянку. Спадкоємцем до майна померлої за заповітом являється позивач по справі. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. [PERSON] просила визнати за нею право на земельну ділянку, розташовану на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі Сертифікату серії [NUMBER] , виданого 09.03.2000 р. Ухвалою Тростянецького районного суду від 14.03.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.10.2019 р. закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання у відсутність представника Цибулівської сілської ради, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 07.10.1997 р. [PERSON] , проживаюча в с.Цибулівка по вул. Перемоги , на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі: житловий будинок з надвірними будовами, земельний участок біля нього, заповіла своїй внучці [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Цибулівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №224 (а.с. 7). 29.10.2011 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що 29.10.2011 р. складено відповідний актовий запис №243. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років, про що 22.08.2000 р. зроблено запис №30 (а.с. 6). Згідно довідки №216 від 04.10.2018 р., виданої виконкомом Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області Павловій Т.В., 1961 р.н., її бабка [PERSON] , 1913 р.н. була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті [INFO] в [ADDRESS] . У померлої таких спадкоємців як малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які згідно ст.1241 ЦК України мали б право на обов`язкову частку, немає. Спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] на підставі ст. 1223 ЦК України та на підставі заповіту, посвідченого від її імені секретарем Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, тому що фактично вступила в управління спадковим майном та була зареєстрована і проживала з померлою за адресою: [ADDRESS] , з 1999 р. по 2000 р., що підтверджується записами в погосподарських книгах Цибулівської сілської ради. За наявною інформацією Цибулівської сільської ради заповіт на даний час ніким не змінено та не скасовано. До складу спадкового майна належить право на земельну ділянку бувшого КСП «Промінь», яка розташована на території Цибулівської сільської ради, яке належало померлій [INFO] [PERSON] на підставі Сертифікату №0449050, який видано 09.03.2000 р. Відповідно до рішення 8 сесії 22 скликання Цибулівської сілської ради від 18.07.1996 р. землю бувшого КСП «Промінь» с. Цибулівка, передано у колективну власність для товарного сільськогосподарського призначення та видано Державний акт на право колективної власності. Відповідно до записів погосподарських книг сільської ради за 1961-1963 р.р., [PERSON] , 1913 р.н., працювала в місцевому колгоспі «Промінь» с.Цибулівка Тростянецького району, колгоспницею та була включена до Списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю та було видано Сертифікат, про що є запис у книзі реєстрації сертифікатів за №856. Згідно інформації виконкому Цибулівської сільської ради, за [PERSON] закріплена земельна ділянка (пай), згідно схеми поділу земельних ділянок №1103, площею 2,8288 га, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. В даний час Цибулівська сільська рада не може видати дублікат Сертифікату, який був виданий померлій [PERSON] , тому що у зв`язку з завершенням паювання земельних ділянок бувших КСП, відсутні бланки Сертифікатів (а.с. 8). Листом начальника відділу у Тростянецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.11.2018 року № 0-2-0.36-88/177-18 повідомлено про те, що видати дублікат Сертифікату на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] не має можливості (а.с.12). Сертифікат на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] втрачено, про що опубліковано оголошення в газеті «Тростянецькі вісті» від 10.08.2018 р. (а.с.18). Згідно з ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР України (1963) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповітне розпорядження на ім`я позивача, тому спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом і позивач, як спадкоємець померлої, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, вважається такою, що прийняла спадщину. У листі завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори від 09.01.2019р. №3/02-17 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну частку (пай) у [PERSON] відсутній, вона має право звернутися до суду з позовом для визнання за нею права власності на спадкове майно після померлої (а.с. 15). Тобто, судом встановлено, що в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай). Згідно копії спадкової справи №1/03р. до майна померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] . Окрім того, [PERSON] 02.01.2003 р. отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований на земельній ділянці Цибулівської сілської ради в [ADDRESS] (а.с.9, 79). Інший спадкоємець - [PERSON] , подала до Тростянецької державної нотаріальної контори заяву в якій зазначила, що відмовляється від належної їй обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] (а.с. 70) Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] померла [INFO] і спадкоємцем до її майна за заповітом є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою, Сертифікат на право земельну частку (пай) у позивача відсутній, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved