Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У серпні 2014 року Комунальне підприємство «Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП «Броваритепловодоенергія», Підриємство) звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що відповідач [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS], у якій згідно довідки форми № 3 зареєстровано та проживає двоє осіб. Дана квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, теплопостачання (централізоване опалення і підігрів води) якого здійснює КП «Броваритепловодоенергія». Підприємство надає послуги з теплопостачання та проводить щомісячні нарахування відповідно до тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. Відповідач [PERSON] отримує вказаний вид послуг, тому зобов'язана щомісячно та своєчасно сплачувати кошти за надані послуги. 23 липня 2004 року між [PERSON] та позивачем укладено договір № 12163/32817 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Отримуючи послуги з теплопостачання, [PERSON] їх оплату не в повній мірі здійснює, чим порушує вимоги ст. ст. 67-68 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 3 ст. 815 ЦК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Внаслідок періодичної та не у повному обсязі проведеної оплати зазначених послуг, за період з 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року [PERSON] має перед Підприємством заборгованість на загальну суму 1687 грн. 44 коп. За спірний період відповідачу було нараховано за послуги з теплопостачання 5592 грн. 95 коп., в тому числі 5542 грн. 54 коп. за централізоване опалення та 50 грн. 41 коп. за підігрів води. За цей період [PERSON] сплачено 3905 грн. 51 коп., тому і заборгованість становить 1687 грн. 44 коп. 11 лютого 2014 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у прийнятті заяви КП «Броваритепловодоенергія» до [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення боргу за послуги з центрального опалення та підігріву води за період з 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року в сумі 1687 грн. 44 коп. відмовлено, оскільки між заявником та боржником існував спір про право. Просило стягнути з [PERSON] на користь підприємства заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення та підігріву води за період з 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року в розмірі 1687 грн. 44 коп. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному вище, змісту позовної заяви і наданих суду письмових пояснень до позову, також надали заяву про застосування перебігу позовної давності, оскільки [PERSON] постійно не доплачує кошти за надані послуги, що свідчить про визнання відповідачем боргу за надані позивачем послуги з централізованого опалення та підігріву води. Просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнала та пояснила, що заборгованості за надані позивачем послуги у неї немає та надала суду відповідні квитанції. Крім того пояснила, що таку послугу, як ПТН вона не отримувала і договором вона не передбачена. Крім того вона пояснила, що договору про надання послуг у період з 01 жовтня 2009 року по 01 листопада 2012 року вона з позивачем не укладала, а укладала 23 липня 2004 року договір із Підприємством теплових мереж «Броваритепломережа» (далі - ПТМ «Броваритепломережа»), а не із позивачем КП «Броваритепловодоенергія. Крім того, позивачем пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення суми боргу за період з 01 жовтня 2009 року по 01 листопада 2012 року, про застосування наслідків спливу якої вона заявляє. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України захисту підлягають лише законні права та інтереси особи, яка звертається на захист свого цивільного права. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З наведеного вбачається, що обов'язок по укладанню договору про надання послуг законом покладено саме на споживача послуг. Відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Згідно із п. п. 3, 12, 18 вказаних Правил послуги надаються споживачам безперебійно; у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири; розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON]. Із довідки № 1122 від 30 грудня 2012 року (форма № 3) видно, що у зазначеній квартирі, крім відповідача [PERSON], зареєстрована ще одна особа: син [PERSON], [INFO], (а. с. 7). 23 липня 2003 року між Підприємством теплових мереж «Броваритепломережа» і [PERSON] укладено договір № 12163/32817 про надання населенню послуг з опалення та водонагрівання. З розрахунку суми боргу вбачається, що за період з 01 вересня 2009 року по 01 листопада 2012 року відповідач [PERSON] має заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та підігріву води на загальну суму 1687 грн. 44 коп. (а. с. 10). Із Статуту КП «Броваритепловодоенергія» (нової редакції) затвердженого рішенням Броварської міської ради Київської області від 03 лютого 2011 року № 125-06-06 видно, що КП «Броваритепловодоенергія» є правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа», затвердженого рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради народних депутатів від 19 листопада 1991 року № 306. 10 жовтня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з [PERSON] на користь КП «Броваритепловодоенергія» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води за період з 01 листопада 2012 року по 01 червня 2013 року в розмірі 1529 грн. 82 коп. та судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року, що набрало законної сили, рішення суду першої інстанції від 10 жовтня 2013 року скасовано, у задоволенні позову КП «Броваритепловодоенергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та підігріву води відмовлено. Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги КП «Броваритепловодоенергія», прийшов до помилкового висновку про наявність у відповідача [PERSON] заборгованості за період з 01 листопада 2012 року по 01 червня 2013 року. Крім того, судом встановлено, що договір № 12163/32817 від 23 липня 2004 року про надання населенню послуг з опалення та водонагрівання, укладений між ПТМ «Броваритепломережа» та [PERSON], тоді як позов заявлений КП «Броваритепловодоенергія» Броварської міської ради Київської області, натомість доказів щодо правонаступництва позивач суду не надав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року залишено без змін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що вказана сума заборгованості утворилася внаслідок того, що протягом зазначеного періоду відповідач послуги з теплопостачання оплачувала без урахування приєднаного теплового навантаження (далі - ПТН), чого не заперечувала і сама відповідач [PERSON] Згідно із п. 1.4 Правил розрахунку тарифу двоставковий тариф - тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії. У п. п. 3.1, 3.2 Правил розрахунку тарифу встановлено, що до складу двоставкового тарифу входять: - плата за одиницю ПТН, що включає в себе умовно-постійну частину витрат теплопостачальної організації на виробництво, транспортування та розподілення теплової енергії (підтримання у робочому стані джерел теплової енергії та теплових мереж, сировина та матеріали, паливо, електроенергія на технологічні потреби, оплата праці, роботи та послуги виробничого характеру, відрахування обов'язкових платежів); - плата за фактичний об'єм спожитої теплової енергії. Відповідно до п. 1.2 цих Правил рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та місцевого самоврядування. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що плата за одиницю ПТН є складовою плати за послуги з теплопостачання, тому споживачі при оплаті наданих послуг з теплопостачання повинні вносити також і плату за одиницю ПТН, оскільки ця плата нараховується згідно із тарифами, які затверджені у встановленому законом порядку рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Виходячи з наведеного, суд вважає, що споживачі житлово-комунальних послуг, тобто відповідачі, повинні у встановлені законом строки оплачувати послуги з теплопостачання. Відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для звільнення відповідачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що позивач КП «Броваритепловодоенергія», звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, в тому числі і за ПТН за спірний період з 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року, посилаючись на договір № 12163/32817 про надання населенню послуг з опалення та водонагрівання укладений 23 липня 2004 року між Підприємством теплових мереж «Броваритепломережа» та [PERSON] Доказів того що КП «Броваритепловодоенергія» є правонаступником всіх прав та обов'язків Підприємства теплових мереж «Броваритепломережа», позивачем суду не надано, із Статуту КП «Броваритепловодоенергія» цього не вбачається. Підтвердження того, що КП «Броваритепловодоенергія», як правонаступник всіх прав та обов'язків Підприємства теплових мереж «Броваритепломережа» має право на стягнення даної заборгованості судом не здобуто, порушень прав та інтересів позивача судом не встановлено. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов КП «Броваритепловодоенергія», задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed