Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просила суд визнати за нею право власності на будівлі та споруди мотелю, які складаються з: мотель літ. А загальною площею 731,9 кв.м., навіс літ. а, лазня літ. Б загальною площею 259,9 кв.м., топочна літ. В, вбиральня літ. Г, альтанка літ. Д, альтанка літ. Е, зливна яма літ. з.я, басейн літ.бас, огорожа № 1-4, замощення І, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. зареєстрованого в реєстрі за №657 позивач [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0, 1508га. На підставі зазначеного договору позивач отримала державний акт серії [NUMBER] від 20 грудня 2006 року на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2014 року, індексний номер витягу 24458115. В подальшому позивач на належній їй на праві власності земельній ділянці побудувала мотель, який згідно технічного паспорту від 28.05.2012р. складається з: мотель літ. А загальною площею 731,9 кв.м., навіс літ. а, лазня літ. Б загальною площею 259,9 кв.м., топочна літ. В, вбиральня літ. Г, альтанка літ. Д, альтанка літ. Е, зливна яма літ. з.я, басейн літ.бас, огорожа № 1-4, замощення І. Згідно договору оренди від 03 січня 2016 року №07/2016 укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем, остання надала в оренду її мотель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS]. Пунктом 5.1.2. зазначеного вище договору передбачено, що не пізніше 5 днів з моменту передачі Об'єктів оренди орендодавець зобов'язаний передати Орендарю копії правовстановлюючих документів та технічної документації на об'єкти оренди. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.ст. 316, 317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йогоздійсненні. Згідноположеньст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного-процесуального законодавства при розгляді справ у судді першої інстанції» роз'яснено, щовідповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині визнання за позивачем права власності на будівлі та споруди мотелю, які складаються з: мотель літ. А загальною площею 731,9 кв.м., навіс літ. а, лазня літ. Б загальною площею 259,9 кв.м., топочна літ. В, вбиральня літ. Г, альтанка літ. Д, альтанка літ. Е, зливна яма літ. з.я, басейн літ.бас, огорожа № 1-4, замощення І, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими. Решта позовних вимог не підлягає задоволенню, оскільки на їх підтвердження позивачем не надано належних та допустимих доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial