Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»(далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 15 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»,та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 85 235, 56 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 4,49 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15 липня 2038 року. 15 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно з яким внесено зміни та доповнення. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 липня 2008 року банк уклав з [PERSON] договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, встановлено солідарну відповідальність поручителя та позичальника за невиконання кредитних зобов`язань. 16 червня 2014 року між банком та поручителем було укладено додатковий договір до договору поруки за умовами якого було внесено зміни та доповнення до договору поруки. 28 липня 2014 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно з яким знову внесено зміни та доповнення. Відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 19 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 100 638,42 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2649994 грн 27 коп., з яких: 78 157,91 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2 058 041 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22 480,51 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 591 953 грн 08 коп. - сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 10 вересня 2014 року по 18 грудня 2016 року. 19 жовтня 2016 року банк направив [PERSON] , [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона не була виконана. З урахуванням наведеного банк просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2008 року у розмірі 78 157,91 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2 058 041 грн 19 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 754 грн 91 коп. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 24 січня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. [PERSON] , [PERSON] до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останні належним чином повідомлялися про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка. 11 вересня 2019 року протокольною ухвалою суду замінено ПАТ «ОТП Банк» на правонаступника акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Клочко І. В. від 10 березня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 10 вересня 2020 року від АТ «ОТП Банк» до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника банка, проти винесення заочного рішення судом не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подали до суду відзив, а також те, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до статей 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 15 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»,та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 85 235, 56 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 4,49 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15 липня 2038 року (том а.с.7-17). До договору кредиту від 15 липня 2008 року закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено додатковий договір від 15 липня 2008 року № 1, додатковий договір від 16 червня 2014 року № 2 (щодо зміни фіксованої процентної ставки, а саме, на період з 16 червня 2014 року по 14 серпня 2014 року - 8,01%, а на період з 15 серпня 2014 року до повного виконання боргових зобов`язань - 4,49 %), додатковий договір від 28 липня 2014 року № 1 (том 1, а. с. 19-30). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 липня 2008 року банк уклав з [PERSON] договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, встановлено солідарну відповідальність поручителя та позичальника за невиконання кредитних зобов`язань 16 червня 2014 року між банком та поручителем було укладено додатковий договір до договору поруки за умовами якого було внесено зміни та доповнення до договору поруки (том 1, а. с. 32-34). Відповідачі взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконують. 19 жовтня 2016 року банк направив [PERSON] , [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона не була виконана (том 1, а. с. 37-38). Відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, станом на 19 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 100 638,42 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2 649 994 грн 27 коп., з яких: 78 157,91 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2 058 041 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 22 480,51 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 591 953 грн 08 коп. - сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 10 вересня 2014 року по 18 грудня 2016 року (том 1, а. с. 35). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року (справа № 752/4776/17-ц) позов [PERSON] задоволено. Визнано припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 15 липня 2008 року № SR-021/025/2008, укладеною між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] (том 1, а.с.173-179). Судове рішення набрало законної сили. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (стаття 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Згідно частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Сторони кредитного договору погодили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Банк обов`язки за умовами кредитного договору виконав, надавши кредитні кошти позичальникові. Позикодавець порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору банк 19 жовтня 2016 року пред`явив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату прострочених платежів, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на фактичну суму заборгованості за кредитом. Тому у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати кредитодавцеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Разом з тим, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Як убачається із тексту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року (справа № 752/4776/17-ц) визнано поруку [PERSON] за договором поруки від 15 липня 2008 року № SR-021/025/2008, укладеною між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , припиненою, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України. Відомості про оскарження банком зазначеного судового рішення відсутні. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги АТ «ОТП Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості станом на 06 березня 2020 року такими, що підлягають задоволенню у розмірі 78 157,91 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 2058041 грн 19 коп., у задоволенні позову до [PERSON] відмовити, у зв`язку із припиненням поруки, що встановлена преюдиційним судовим рішенням у справі №752/4776/17-ц. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 749 грн 91 коп. На підставі статей 11, 526, 530, 612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial