Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27.04.2001 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що у зв`язку з переїздом дружини до іншої країни подружжя почало віддалятися один від одного та втратило спільні інтереси. У серпні 2019 року дружина позивача останній раз приїздила додому, у телефонній розмові вона повідомила, що зустріла іншого чоловіка і додому не повернеться, а тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 28.10.2020 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції,вбачається, що сторони 27.04.2001 року зареєстрували шлюб, актовий запис №360 (а.с.3). В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, неповнолітніх дітей у подружжя немає. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved