Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Уточнивши позовні вимоги (т.1, а.с.35-37), позивач просив про наступне: визнати неправдивою і такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, повідомлену [PERSON] під час проведення прес-конференції 28.09.2015 року в рамках акції «Стоп амфетамін!» і опубліковану в подальшому в друкованому виданні Інформаційний бюлетень «Наше місто», випуск № 2 від 01.10.2015 року, замовником якого є територіальна організація політичної партії «Опозиційний Блок» в місті Кременчук Полтавської області на сторінці № 4 у статті авторства [PERSON] під назвою «Политико-наркотический скандал. Кандидат от «Оппозиционного блока» [PERSON] утверждает, что милиционеры пытались подбросить в его машину наркотики», про те, що: - «28 сентября [PERSON] в ходе пресс-конференции объявил акцию «Стоп-амфетамин!» По его словам милиционеры, которые, как он утверждает, подкинули ему наркотики в машину, «просто пытались заработать денег»; - «Уже знаю четыре подобные ситуации, когда произошел вброс наркотиков, а потом люди платили деньги, чтобы замять дело», - сказал [PERSON] и назвал фамилию одного из подозреваемого им милиционера [PERSON]. Именно он первым оказался на месте инцидента, и, по словам [PERSON], именно [PERSON] угрожал ему и его сыну, когда те начали поднимать шум»; - «Я написал заявление в СБУ и прокуратуру. Там изложил, что он обещал меня убить… За трое суток я многое узнал и понимаю, что этот оборотень в погонах имеет развитую сеть по продаже амфетамина. Они уже тут амфетамин производят и оперативними машинами его развозят, - сказал [PERSON]. - Уже сей час я допускаю, что провокацию организовал [PERSON], и, возможно, других сотрудников милиции обвинять не стоит»; зобовязати [PERSON], Територіальну організацію політичної партії «Опозиційний Блок» в м. Кременчук Полтавської області протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили опублікувати за власний рахунок в газеті «Програма Плюс», яка поширюється в межах територіальної громади міста Кременчука Полтавської області, спростування зазначеної інформації; стягнути з [PERSON] на його користь 100 000 (сто тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. [PERSON] пояснив, що [PERSON] під час прес-конференції 28.09.2015 року звинуватив його у підкиданні в автомобіль відповідача наркотичних засобів «з метою заробити гроші», в організації та «кришуванні» наркозбуту. 01.10.2015 року у випуску №2 Інформаційного бюлетеня «Наше місто» була надрукована стаття [PERSON] під назвою (російською) «Политико-наркотический скандал», де знову були поширені відомості про нього як про «оборотня в погонах», який має розвинену мережу з продажу амфетаміну, підкидає наркотики непричетним до них особам, щоб заробити гроші, і т.п. Така кричуща та принизлива неправда стала причиною моральних страждань позивача та його дружини, яка під час зазначених подій чекала на народження дитини. Моральну шкоду [PERSON] оцінив у 100\~000,00 грн., просив стягнути її з [PERSON] [PERSON] зауважив, що має бездоганну професійну репутацію; неодноразово заохочувався, приймав участь у бойових діях на сході України. Вважав, що прес-конференція під гаслом «Стоп-амфетамін» та публікація в інформаційному бюлетені є складовими компанії по його дискредитації, розгорнутої кримінальним середовищем, до якого належить відповідач [PERSON] [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що його виступу на прес-конференції та публікації в Інформаційному бюлетені передували події, які давали йому підстави дійти висновку про можливу причетність [PERSON] та інших правоохоронців до розповсюдження наркотиків. Так, вдень 24.09.2015 року [PERSON] першим з числа правоохоронців опинився у місці, де громадяни виявили підозрілих осіб, які незаконно втручалися в охоронні системи чужих автівок. Замість того, щоб затримати цих людей, він наказав їм їхати звідти. Більше того, пояснив позивач, [PERSON] погрожував йому неприємностями і сказав, що наступна спроба підкинути наркотики буде вдалою. У подальшому з»ясувалося, що невідома речовина, пакетик із якою він виявив у багажнику незадовго до появи [PERSON], є наркотичною. [PERSON] зазначав, що на прес-конференції 28.09.2015 року він мав за мету висвітлити власне бачення подій, що сталися 24.09.2015 року, та привернути увагу широкого загалу до неефективної протидії наркоділкам з боку міліції, яка, можливо, з ними співпрацює. Він також повідомив, що в інтернет мережі у серпні 2015 року поширювалася інформація про [PERSON] як про «фєнового папу» - особу, яка разом із іншими правоохоронцями займається злочинною діяльністю по виготовленню та збуту наркотиків. Представник іншого відповідача територіальної організації політичної партії «Опозиційний Блок» у м. Кременчук в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належно. Представник третьої особи на боці позивача Головного управління національної поліції в Полтавській області просив слухати справу без участі його представника ( т.1, а.с. 107). Свідки з боку позивача повідомили про наступне: [PERSON], дружина позивача, підтвердила, що дізналася про скандал, що стався 24.09.2015 року біля приміщення Автозаводського районного суду, з новин по ТРК «Візит», потім читала про це на інтернет-ресурсах. Ввечері того ж дня через загрозу викидня вона потрапила у лікарню. Через тиждень подруга принесла їй інформаційний бюллетень «Наше місто», де містилася стаття з неправдивою і такою, що ганьбить репутацію її чоловіка, інформацією. Свідок повідомила, що чоловік дуже нервувався і морально страждав як через неправду, так і хвилюючись за стан здоров»я її та майбутньої дитини. [PERSON] пояснив, що [PERSON] став випадковим учасником подій, що розгорнулися 24.09.2015 року біля приміщення Автозаводського районного суду, так як приїхав не у службових справах, а на його прохання у свідка не спрацювали замки в автомобілі. До автомобіля [PERSON] [PERSON] точно не підходив. Свідок підтвердив, що позивач тяжко переживає через недостовірну інформацію, яку поширили щодо нього відповідачі. Свідки з боку відповідача [PERSON] повідомили про таке: [PERSON] (син відповідача) пояснив, що 24.09.2015 року батько довго не міг відчинити автомобіль. Через дорогу помітили автомобіль «Міцубіші лансер», де сиділи чоловіки, один з яких працював на компьютері. Ці особи не пішли на контакт, зачинилися у машині. Вирішивши, що ці люди так звані «сканеристи», викликали поліцію і не дали їм втекти. Коли авто батька нарешті відчинилося, у багажнику лежав пакетик з невідомою речовиною. Незабаром з»явився [PERSON], став погрожувати, а на запитання батька «Твоїх рук справа?», відповів «Нічого, наступного разу вийде». Підозрілим особам [PERSON] говорив, щоб вони їхали. Пізнише було встановлено, що виявлена речовина є наркотичною. [PERSON] свідчив аналогічно. Свідок [PERSON] у вересні-жовтні 2014 року входив по складу політичної ради «Опозиційного Блоку» у м. Кременчук. У зазначений період, пояснив свідок, організація ніяких друкованих агітаціонних матеріалів не замовляла. Проте свідок не виключав, що замовити їх міг новий очільник територіальної органіцації без погодження з політрадою. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: Позивач офіцер поліції. У вересні-жовтні 2015 року він обіймав посаду заступника начальника відділу боротьби з етнічними організованими преступними групами і злочинними організаціями з міжнародними зв»язками УКР УМВС в Полтавській області. За місцем служби має репутацію професійного та сумлінного співробітника. Відповідач [PERSON] підприємець. У вересні-жовтні 2014 року був кандидатом в депутати міської ради від політичної партії «Опозиційний Блок»; в даний час депутат міської ради. Сторони особисто знайомі не були. Проте, [PERSON] пояснив, що як оперативнй працівник поліції він знав [PERSON] з агентурних джерел як «Костю-кваса» або «Апельсина». У свою чергу [PERSON] розповів, что інші поліцейські попереджали його про наміри [PERSON] влаштували йому провокацію. 24.09.2015 року вдень відповідач з сином [PERSON] та його друзями [PERSON] і [PERSON] знаходилися в літньому кафе на вул. Першотравневій у м. Кременчук. Автомобіль відповідача було припарковано навпроти Автозаводського районного суду. Приблизно о 12-10 [PERSON] виявив, що електронна система його автомобіля не працює. Те ж саме спостерігалося і з іншими автівками, що стояли поруч. [PERSON] з друзями помітили підозрілих чоловіків, які замкнулися в салоні атомобіля «Міцубіші Лансер», не виходили, не пояснили, хто вони є. [PERSON] повідомив телефоном про можливих крадіїв начальнику міського відділу міліції. Коли нарешті замки його автомобіля спрацювали, в багажнику був пакет з невідомою речовиною. Відповідач викинув його на асфальт і знову зателефонував у міліцію. Невдовзі з»явився [PERSON], який, за версією [PERSON], грубо вимагав відійти від підозрілого автомобіля, а разі відмови погрожував застосувати зброю. За версією [PERSON] він намагався завадити хуліганам, группа яких з 5-6 осіб на чолі з [PERSON] голосно лаялися та гатили ногами по автомобілю «Міцубіші лансер». Він не погрожував і одразу звідти поїхав, як тільки-но прибула слідчо-оперативна группа. Зазначені події привернули увагу громадськості, зібрався натовп. Наступного дня конфлікт продовжувався - небайдужі активісти охороняли автомобіль «Міцубіші лансер», невідомі привезли порожню труну з написом «[PERSON] от матерей убитых амфетамином детей». Все це широко висвітлювалося місцевим телебаченням і друкованими засобами масової інформаціі. За зверненням [PERSON] 24.09.2015 року розпочато кримінальне провадження за частиною 1 статті 185 КК України по факту виявлення ним в автомобілі пакета з невідомою речовиною. Згідно результатів експертного дослідження виявленої речовини вона є наркотичною амфетаміном. Перегляд відеозапису з камер зовнішнього спостереження Автозаводського районного суду факт проникнення до автомобіля сторонніх осіб не підтвердив. Досудове слідство триває досі; наразі не встановлено, кому належала наркотична речовина. 28.09.2015 року очільники територіальної організації «Опозиційний Блок» та [PERSON] зібрали прес-конференцію у ТРЦ «Європа» у м. Кременчук. [PERSON] розповів про події 24.09.2015 року, заявив, що у провокації підозрює [PERSON], та оголосив початок акції «Стоп амфетамін!» Прес-конфереція також широко висвітлювалася у засобах масової інформації та в інтернет мережі. 01.10.2015 року в Інформаційному бюлетені «Наше місто», який не є засобом масової інформації в розумінні ст.ст. 1,11 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», і поширювався під час виборчої компаніі, в тому числі і через поштові скриньки городян, була надрукована стаття (російською мовою) «Политико-наркотический скандал. Кандидат в депутати от «Оппозиционного Блока» [PERSON] утверждает, что милиционеры пытались подбросить в его машину наркотики». Як автор публікації зазначений [PERSON]; проте, особа автора не встановлена. Серед іншого, в статті зазначено наступне: «28 сентября [PERSON] в ходе прес-конференции объявил акцию «Стоп-амфетамин!» По его словам милиционеры, которые, как он утверждает, подкинули ему наркотики в машину, «просто пытались заработать денег»; «Уже знаю четыре подобные ситуации, когда произошел вброс наркотиков, а потом люди платили деньги, чтобы замять дело», - сказал [PERSON] и назвал фамилию одного из подозреваемого им милиционера [PERSON]. Именно он первым оказался на месте инцидента, и, по словам [PERSON], именно [PERSON] угрожал ему и его сыну, когда те начали поднимать шум»; «Я написал заявление в СБУ и прокуратуру. Там изложил, что он обещал меня убить… За трое суток я многое узнал и понимаю, что этот оборотень в погонах имеет развитую сеть по продаже амфетамина. Они уже тут амфетамин производят и оперативними машинами его развозят, - сказал [PERSON]. - Уже сей час я допускаю, что провокацию организовал [PERSON], и, возможно, других сотрудников милиции обвинять не стоит…» Управлінням МВСУ в Полтавській області було проведено службове розслідування на предмет правомірності дій працівників міліції. Згідно висновку розслідування від 08.10.2015 року (т.1, а.с. 155-168) в діях підполковника міліції [PERSON] порушень законодавства не виявлено. В автомобілі «Міцубіші Лансер» перебували підполковник міліції [PERSON] та капітан міліції [PERSON], які проводили негласні слідчо-розшукові дії, виконуючи доручення в рамках кримінального провадження, відкритого прокуратурою Полтавської області 03.09.2015 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.358 КК України. Розголос та суспільний резонанс навколо описаної ситуації спонукали Кременчуцький міський відділ міліції ініціювати прес-конференцію, в ході якої вже [PERSON] мав можливість пояснити події 24.09.2015 року, а також відповісти на звинувачення, які пролунали на його адресу з боку [PERSON] Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Види особистих немайнових прав фізичної особи передбачено ст. 270 ЦК України. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно\~ст. 275 ЦК України\~кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно\~ст. 200 ЦК України\~та\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Згідно зі ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 ст. 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної особистості, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд ураховує положення ч. 1\~ст. 34 Конституції України\~та ч. 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, [PERSON] і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого ст. 19 (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Згідно з п.п. 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, вирішуючи питання про визнання поширеної\~\~інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі\~\~-\~\~Декларація), схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами\~\~є\~\~особи,\~\~які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується,\~\~що\~\~оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на\~\~місцевому,\~\~регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються\~\~для прискіпливого\~\~висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно\~зі ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~законом. Позивач довів факт поширення [PERSON] негативної інформації про нього на прес-конференції 28.09.2015 року. Належним доказом суд вважає аудіо файл, який представник позивача на ДВД-диску отримав від Кременчуцького відділу поліції (т.1, а.с. 136, 180). [PERSON] впізнав свій голос та голоси інших учасників заходу, хоча зауважив, що запис має розриви, можливо тому, що його змонтували. Які саме висловлювання чи окремі слова йому не належать відповідач не пояснив; правом заявити клопотання про призначення судової фоноскопічної експертизи не скористався; іншого аудіо- або відеозапису, який, з його слів, відбувався, суду не надав. Дослідивши аудіозапис, суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення позову немає. Окремі висловлювання [PERSON] на кшталт «этот оборотень в погонах имеет развитую сеть по продаже амфетамина… Они уже тут амфетамин производят и оперативными машинами его развозят» слід розглядати в контексті всього його виступу. Так, [PERSON] розповів про події 24.09.2015 року; разом з іншими організаторами заходу розмірковував, чому так неочікувано повівся працівник міліції з підозрілими особами опікувався ними замість того, що стати їм на заваді; вислювлює підозру, що саме [PERSON] підкинув йому амфетамін, оскільки він першим з правоохронців з»явився на місці події і відповів, що вийде наступного разу; говорив про те, що за останні дні їм стало багато чого відомо завдяки розголосу у ЗМІ, «…до нас приходило багато людей» …«за трое суток я многое узнал и понимаю, что этот оборотень в погонах имеет развитую сеть… і т.і.; сказав, що повідомив керівника відділу міліції про незаконні дії його підлеглих. Отже, [PERSON] не повідомляв конкретних фактичних даних, а висловлював свої сумніви і переконання - резюмував результати своїх спостережень та власного розуміння подій, що сталися. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Сіреджук проти України» від 21 січня 2016 року, на яке, зокрема, посилається, обґрунтовуючи правову позицію, сторона позивача, застосуванню при вирішенні цієї справи не підлягає. Так, Сіреджук прямо звинуватив мера, що той порушив виборче законодавство для отримання перемоги; що він позбавив інваліда земельної ділянки з метою задоволення приватного інтересу; і що його сімя через корупційні діяння придбала будинок. Також, хоча Суд погодився, що предмет критики заявника становить суспільний інтерес, тим не менше, Суд не побачив звязку між обраним заявником виданням, яке містило археологічні та історичні дослідження, і не вважав, що контекст, в якому вони були опубліковані, може бути виправданим тою «високою терпимістю», стандартною для поведінки ЗМІ у випадку Лінґенса, або у інших справах, які стосуються публічних висловлювань із питань, що складають суспільний інтерес.\~ Безумовно, події, що розгорнулися 24 і 25.09.2015 року та поширена [PERSON] інформація становили високий суспільний інтерес. Межа критики позивача як правоохоронця є значно ширшою за межі критики пересічної людини. Суд враховує, що [PERSON] висловив свою позицію і відповів на поширену проти нього негативну інформацію у такий самий спосіб, у який вона була поширена [PERSON] на прес-конференції для ЗМІ, яку влаштував міський відділ УМВС України в Полтавській області. У задоволенні позову до іншого відповідача також слід відмовити. Оспорювана стаття містить хоча й скорочені, але майже дослівні фрази [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed