Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення коштів. У своєму позові [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» грошові кошти в сумі 49490 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 494 грн. 90 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 31 березня 2015р. він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №001584, відповідно до умов якого лізингова компанія взяла на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1., вартістю 18148,15 доларів США і передати у користування позивача на строк та на умовах, передбачених договором. Разом з тим, детальніше ознайомившись з умовами укладеного договору, позивач вважає, що відповідач ввів його в оману щодо правової природи авансового платежу та вартості транспортного засобу. Крім того, позивач вважає діяльність відповідача незаконною, з огляду на відсутність ліцензії на здійснення діяльності у сфері фінансових послуг та такою, що здійснюється з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Також договір, укладений з відповідачем, не був нотаріально посвідчений, що свідчить про його нікчемність. Разом з тим, суму грошових коштів сплачену ним на виконання умов вказаного договору, відповідачем повернуто не було. За наведених обставин вважає дії ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» протиправними та просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. В судовому засіданні представник позивача позов з викладених у ньому підстав підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2015р. між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №001584. За умовами вказаного договору, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1. у власність та передати його у користування [PERSON] в строк та на умовах цього договору. На виконання вищевказаного договору [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» адміністративний платіж в розмірі 49000 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] вважав договір фінансового лізингу нікчемним, так як не було додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, ТОВ «ЛК «Автофінанс» не має ліцензії на право здійснення фінансових послуг і займається нечесною підприємницькою практикою. Разом з тим, суд не може погодитись з доводами позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносин, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), що передбачено ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Пунктом 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Згідно з частинами 2,5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідач ТОВ «ЛК «Автофінанс» має право на надання послуг фінансового лізингу, оскільки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, його було взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу. Зазначена обставина підтверджується довідкою ФЛ№486 від 11.,09.2012 (а.с. 47). Також згідно з частинами 1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). Посилання позивача на порушення при укладенні договору лізингу положень ст. ст.806, 799 ЦК України є невірним розумінням закону, оскільки до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), які містяться у параграфі 1 Загальні положення про найм (оренду) глави 58 ЦК України, з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Положення про найм (оренду) транспортного засобу згідно з параграфом 5 глави 58 ЦК України до договору фінансового лізингу не застосовуються. Отже, законами, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження порушення його прав збоку ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» стосовно того, що відповідач займається нечесною підприємницькою практикою та ввів його в оману щодо умов укладеного договору. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення коштів є безпідставним, необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed