Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У серпні 2014 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON], в якій поставлено питання про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.06.1998р. між ним та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказує на те, що рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 26.03.2012р., у справі №2/0124/903/2012, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], згідно якого за [PERSON] визнано право власності на ? частки спірної квартири. Також вказує, що на підставі вищевказаного рішення суду, [PERSON] зареєструвала за собою право власності на ? частки спірної квартири та подарувала її [PERSON], на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18.03.2013р. При цьому зазначає, що рішенням Апеляційного суду АР Крим від 22.01.2014р. у справі №22-ц/190/7793/13 рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 26.03.2012р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на ? частини спірної квартири. В подальшому, заочним рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 14.03.2014р. у справі №121/79/14-ц, яке набрало законної сили 26.05.2014р., визнано недійсним договір дарування ? частки квартири [ADDRESS], що був укладений 18.03.2013р. між [PERSON] та [PERSON] При цьому як вказує позивач, що ухвалюючи рішення про визнання договору дарування недійсним, Ялтинським міським судом АР Крим не вирішено питання щодо його правових наслідків, внаслідок чого позивач не може зареєструвати право власності на спірну квартиру, як одноособовий власник, в зв'язку із чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права, шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру. Позивач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Також, надав суду заяву в якій просив не стягувати з відповідачів суму судових витрат у вигляді сплаченого ним судового збору, яка залучена судом до матеріалів справи 16.12.2014р.(вх.№91632). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. При цьому, від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких відповідач підтвердила обставини, викладені позивачем в позовній заяві, зазначила про відсутність підстав у відмові в задоволенні позовних вимог, проти задоволення позову не заперечувала. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.06.1998р. між [PERSON] (далі-позивач) та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений державним нотаріусом Другої ялтинської державної нотаріальної контори Савельєвим Є.А. за реєстровим №І-965 (а.с.7). Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 26.03.2012р. у справі №2/0124/903/2012 задоволено позовні вимоги [PERSON] (далі-відповідач 1) до [PERSON] згідно якого за [PERSON] визнано право власності на ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.8). На підставі вищезазначеного рішення суду, відповідач 1 зареєструвала за собою право власності на ? частки квартири [ADDRESS] та подарувала її [PERSON] (далі-відповідач 2) на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18.03.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №272 (а.с.9). Однак, рішенням Апеляційного суду АР Крим від 22.01.2014р. у справі №22-ц/190/7793/13 рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 26.03.2012р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.10-12). В подальшому заочним рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 14.03.2014р. у справі №121/79/14-ц, яке набрало законної сили 26.05.2014р., визнано недійсним договір дарування ? частки квартири [ADDRESS], що був укладений 18.03.2013р. між відповідачами (а.с.13-14). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач - [PERSON] Разом з тим, як вбачається із тексту заочного рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 14.03.2014р. у справі №121/79/14-ц, судом не було вирішено питання щодо правових наслідків недійсності правочину, а саме договору дарування ? частки квартири [ADDRESS], в зв'язку із чим позивач не може зареєструвати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку, оскільки рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 14.03.2014р. у справі №121/79/14-ц не є правовстановлюючим документом, що засвідчує право власності позивача на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved