Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.12.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], а також «Нісан», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. В результаті даної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень на суму 22745,99 грн. Згідно страхового акту № 00182280 від 09.01.2016 року, страховою компанією «Уніка» позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 18351,19 грн. Проте, відповідно до умов договору страхування, позивач сплатив на користь страхової компанії франшизу в розмірі 4394,80 грн. Також невідшкодованою залишилась вартість додаткового навісного обладнання (задньої дуги), вартість заміни якої складає 9547,60 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 13942,40 грн. матеріальних збитків, 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, а тому за згоди представника позивача, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували в судовому засіданні представники позивача. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 07.12.2015 року о 09 год. 50 хв. водій автомобіля Тойота д/н [NUMBER] [PERSON], не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення із автомобілем [NUMBER], внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року відповідача було визнано винним у порушенні п. 13.1. Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 8). В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю марки Нісан, державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач, були завдані механічні пошкодження. При цьому, відповідно до страхового акту № 00182280 від 09.01.2016 року, ПрАТ «СК «УНІКА», сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 18351,19 грн., за вирахуванням франшизи в розмірі 4394,80 грн., що підтверджується копією страхового акту та платіжного доручення № 000365 від 11.01.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 16, 17). Суму франшизи в розмірі 4394,80 грн. позивачем було сплачено на користь ТОВ «Автомобільний центр «Голосіївський» з метою відновлення її пошкодженого транспортного засобу (а.с. 12, 13). При цьому, невідшкодованою також лишилась вартість додаткового обладнання, а саме захисту бампера в сумі 9293,80 грн., яке відповідно до укладеного договору страхування із ПрАТ «СК «УНІКА» на підлягає відшкодуванню страховою компанією (а.с. 11). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 13942,40 грн. (4394,80 грн.+9293,80 грн. = 13942,40 грн.) є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. слід зазначити наступне. Правову допомогу, відповідно до приписів ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вимога позивача про стягнення з відповідача таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, Місевич Р.О. та Місевич О.З., не допускались до участі у справі за заявою позивача в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, вказані особи діяли як представники позивача, що в свою чергу не передбачає відшкодування витрат відповідно до ЦПК України. Окрім того, позивачем в обґрунтування стягнення витрат на правову допомогу не надано суду доказів на підтвердження здійснення фактичної оплати наданих послуг, а також даних про розрахунок витрат на участь адвокатів Місевич Р.О. та Місевич О.З. у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 578,76 грн. та 420,00 грн. за розміщення оголошення в пресі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial