Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Інтернет інвест» про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого просив: - визнати інформацію про ототожнення [PERSON] із висловом «тушка», розміщену [INFO] в мережі Інтернет на інформаційному порталі «[INFO]» ([INFO]), - недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі і гідності, принижує честь і гідність [PERSON] ; - зобов`язати відповідача розмістити на головній сторінці інформаційного порталу «[INFO]» ([INFO]) тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, спростування недостовірної та такої, що порочить честь і гідність [PERSON] , інформації із зазначенням такого: «Спростування! Розповсюджена редакцією інформаційного порталу « [INFO] » інформація стосовно [PERSON] про те, що останній є «тушкою», - є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, інформацією відповідно до рішення суду»; - стягнути з відповідача на користь позивача 1 грн. моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що розповсюджена інформація є недостовірною та такою, що порочить честь і гідність позивача, а як наслідок, негативно впливає на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих. Ухвалою суду від 14.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.03.2019. Ухвалою суду від 28.05.2019 задоволено заяву позивача та замінено неналежного відповідача ТОВ «Інтернет Інвест» на належного відповідача - [PERSON] , а також залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 04.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29.01.2020. 16.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Тому, суд розглянув справу за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ) позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] на інформаційному порталі «[INFO]» ([INFO]) була розміщена стаття під назвою: «[INFO]» ([INFO]), в якій, серед іншого, була поширена інформація наступного змісту: «…Як повідомляє кореспондент інформаційного порталу «[INFO]», на форумі присутні досить неординарні особистості, зокрема екс-нардеп-«тушка» фракції «Батьківщина» [PERSON]. Нагадаємо, що на парламентських виборах 2012 року [PERSON] був обраний депутатом Верховної Ради України від ВО «Батьківщина». Проте був виключений з фракції разом з [PERSON] через спробу організувати власний політичний проект «[INFO]»…». Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. З наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Інтернет Інвест» від 25.03.2019 за вих. № 540 вбачається, що замовником послуги з реєстрації доменного імені [INFO] є [PERSON] , а замовником послуги хостингу для доменного імені [INFO] є [PERSON] , які є належними відповідачам у справі, оскільки створили технологічну можливість для поширення вказаної інформації. Відповідно до ст. 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ вказується, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З матеріалів справи вбачається, що поширена відносно позивача інформація: - була доведена до невизначеного кола осіб шляхом опублікування в мережі Інтернет, що є таким поширенням інформації; - стосується безпосередньо [PERSON] , що підтверджується зазначенням прізвища та ім`я позивача, а також розміщення фотографії останнього у відповідній статті; - є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності; - порочить честь і гідність [PERSON] . Згідно з абзацом п`ятим пункту 15 Постанови Пленуму ВСУ недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Так, у згаданому матеріалі позивач ототожнюється із висловом «тушка», що має негативне забарвлення, носить образливий характер та не відповідає дійсності. Термін «тушкування» у політичному контексті означає перехід народного депутата України з однієї політичної сили в іншу, а власне «тушка» - особа, яка з особистої зацікавленості переходить до іншої політичної сили, що є одним із проявів корупції. У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] протягом виконання обов`язків народного депутата України змінив одну політичну силу на іншу, а тому інформація про ототожнення позивача із «тушкою» є недостовірною та такою, що порочить його честь і гідність. Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, відсутність алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. На підставі всебічної та повної оцінки доказів у справі суд дійшов висновку, що поширена що [INFO] на інформаційному порталі «[INFO]» ([INFO]) інформація про позивача є недостовірною, внаслідок чого порушені його немайнові права на повагу до честі та гідності. Стаття 275 ЦК України закріплює, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб способами, передбаченими главою третьою ЦК України, а також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Водночас, ст. 277 ЦК України передбачає спосіб захисту у вигляді спростування недостовірної та такої, що порочить честь і гідність особи, інформації. Частина сьома ст. 277 ЦК України конкретизує вказаний спосіб захисту та зазначає, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму ВСУ при задоволенні позову у резолютивній частині рішення суд зазначає, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Позивачем доведено, що поширена інформація є недостовірною і такою, що принижує його честь і гідність. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а поширена інформація має бути спростована шляхом розміщення на головній сторінці інформаційного порталу «[INFO]» ([INFO]) тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, інформації із зазначенням такого: «Спростування! Розповсюджена редакцією інформаційного порталу « [INFO] » інформація стосовно [PERSON] про те, що останній є «тушкою», - є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність особи, інформацією відповідно до рішення суду». Згідно з положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у п. 3, 9 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховує характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з приниженням його честі та гідності, внаслідок поширення стосовно нього недостовірної інформації, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 грн. підлягають задоволенню та стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 457,80 грн. в рівних частинах

Outcome: approved