Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] кредитний борг у розмірі 25 045,47 грн., посилаючись на неналежне виконання [PERSON], взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором № 253/07-А від 26.11.2007 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] і представник [PERSON] проти позову заперечували. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення даного позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 26.11.2007 року між ПАТ «Золоті Ворота» і [PERSON] був укладений кредитний договір №№ 253/07-А від 26.11.2007 року, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове платне користування 18 432,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів, але не пізніше 24 листопада 2014 року, та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 10,5%. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, а саме повернення кредиту в сумі 18 432,00 доларів США, 26.11.2007 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] був укладений договір поруки №253/П-А. Підставою для подання даного позову стало те, що зв'язку з невиконанням відповідачами умов договорів та непогашення кредиту, утворилась станом на 24.07.2015 року прострочена заборгованість за договором в сумі 25 045,47 гривень. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Факт неналежного виконання [PERSON] своїх договірних зобов'язань, а саме наявності 12 170,49 гривень заборгованості за кредитом, 764,92 грн. заборгованості за відсотками, 4 184,79 грн. заборгованості по комісії, 6 771,14 гривень пені за кредитом, 271,63 гривня пені за відсотками і 882,50 гривень пені за комісією, підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості і випискою з особового рахунку позичальника. Відтак у частині стягнення вказаного боргу із [PERSON] позов банку підлягає задоволенню. Водночас, при вирішенні позову у частині вимог ПАТ «Банк Золоті Ворота» до поручителя [PERSON] суд виходить із такого. Так, згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом установлено, що за умовами п. 4.1 договору поруки №253/П-А-07 сторони встановили, що договір поруки діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством України. Однак, сама по собі така умова договору про дію поруки не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Верховний Суд України в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) зробив правовий висновок, відповідно до якого строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). В силу ч. 1 абз. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У п. 1.1 договору №253/07-А про надання споживчого кредиту встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником чи до 25 листопада 2014 року. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відтак, з огляду на те, що банком пред'явлено вимоги до поручителя лише 07.08.2015 року і тому, враховуючи положення частини 1 статті 559 ЦК України, суд вбачає наявність достатніх правових підстав для визнання договору поруки № №253/П-А, укладеного 26.11.2007 року припиненим (визнання поруки припиненою). На підставі зазначеного та

Outcome: partial