Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 17 січня 2016 року через фізичну особу-підприємця [PERSON], яка надає посередницькі послуги, пов'язані з пошуком об'єктів нерухомості для придання, познайомилася з продавцем квартири [ADDRESS] [PERSON] Цього ж дня між нею і [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири у простій письмовій формі, яким погоджено ціну договору еквівалент суми 22000 доларів США на дату укладення основного договору та строк укладення основного договору 18 квітня 2016 року. Відповідно до умов попереднього договору в підтвердження намірів щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] передала [PERSON] суму в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США. В подальшому укладення основного договору між ними відкладалося з вини відповідача, у зв'язку з чим 18 квітня 2006 року вони уклали повторний попередній договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, в якому визначили строк укладення основного договору не пізніше 30 травня 2016 року. При цьому попередній договір від 17 січня 2016 року був знищений продавцем [PERSON] 31 травня 2016 року між ними знову був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого вже визначено строк укладення основного договору не пізніше 15 червня 2016 року. Оскільки в цей строк основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача, 16 червня 2016 року між ними знову був укладений попередній договір, відповідно до якого строк укладення основного договору та передання квартири визначений не пізніше 30 червня 2016 року. Проте і в цей термін основний договір купівлі-продажу квартири між ними не був укладений. У зв'язку з цим вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, але відповідач відмовила, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] не належить їй на праві власності та вона тільки планує отримати її у власність шляхом приватизації. За цих підстав позивач просить встановити, що попередні договори, укладені між нею і [PERSON] 18 квітня 2016 року, 31 травня 2016 року, 16 червня 2016 року, є нікчемними правочинами з часу їх укладення, а також застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі, еквівалентному 2000 доларів США станом на день розгляду справи, що на дату подання позову до суду еквівалентно 49700 грн., а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2016 року, позовні вимоги позивача задоволено частково та стягнуто на її користь судовий збір. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2017 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, заяв та клопотань до суду не надала, тому справу вирішено в її відсутність на підставі наявних у справі даних і доказів. Третя особа - [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач у рахунок майбутньої купівлі-продажу квартири [ADDRESS] передала відповідачу грошові кошти в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США, що підтверджується копіями попередніх договорів від 18 квітня 2016 року, 31 травня 2016 року, 16 червня 2016 року, які укладені між [PERSON] і [PERSON] у простій письмовій формі. При цьому в п. 5.1 вказаних попередніх договорів сторони погодили, що дана грошова сума виступає завдатком. Також судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами до теперішнього часу не укладений. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, яке видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, тобто таке зобовязання, яке вже виникло. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні\~майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що попередні договори купівлі-продажу квартири між сторонами не були посвідчені нотаріально, такі договори є нікчемними. Отже, сплачена позивачем за такими договорами сума є авансом, а не завдатком, і незалежно від причин, з яких основний договір між сторонами не був укладений, підлягає поверненню відповідачем позивачу в тому ж самому розмірі. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму отриманого авансу в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США відповідно до офіційно встановленого НБУ курсу гривні до долара США на день ухвалення рішення, що складає 52 321,92 грн. (2000х2616,0960/100). Стосовно вимог позивача про встановлення нікчемності правочинів попередніх договорів купівлі-продажу від 18 квітня 2016 року, 31 травня 2016 року, 16 червня 2016 року, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки вказані правочини є нікчемними в силу закону та ухвалення судового рішення про їх нікчемність законом не вимагається. Таким чином, позов [PERSON] необхідно задовольнити частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп

Outcome: partial