Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 24 грудня 2014 року о 10 годині 55 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Форд», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Марільській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на автозаправочній станції «НТС» при виявлені перешкоди своєчасно не прийняв мір гальмування та допустив наїзд на належний йому автомобіль «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], який стояв на автозаправочній станції. Вина відповідача у вчинені ДТП підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року. Внаслідок ДТП належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень, у результаті чого йому завдана матеріальна та моральна шкода. Сума завданої матеріальної шкоди становить 12 920 грн., виходячи з розрахунку: - 12 213 грн. вартість відновлюваного ремонту автомобіля; - 57 грн. 70 коп. вартість відправленої поштової кореспонденції; - 650 грн. вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження. Автомобіль відповідача [PERSON] застрахований у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна», яка порушуючи вимоги законодавства, умови договору страхування та строки на отримання страхової виплати по цей час йому відшкодування завданої шкоди не провела. Також він вважає, що з вини відповідачів йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15 000 грн., виходячи з наступного: з вини відповідача [PERSON] належне йому майно зазнало ушкоджень, він змушений був змінити на деякий час повністю свій образ життя через відсутність автомобіля, в зв'язку з чим він сильно хвилювався та страждав. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія Україна» виплату йому страхового відшкодування не провела, в зв'язку з чим він не мав змоги навіть частково відновити свої порушені права, тим самим йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив стягнути з відповідачів солідарно завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 270 грн., витрати на автотоварознавче дослідження в розмірі 650 грн., моральну шкоду з відповідача [PERSON] в розмірі 15 000 грн., моральну шкоду з відповідача ПрАТ «Страхова компанія Україна» в розмірі 10 000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, при цьому не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «Тойота Королла», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 24 грудня 2014 року о 10 годині 55 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Форд», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Марільській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на автозаправочній станції «НТС» при виявлені перешкоди своєчасно не прийняв мір гальмування та допустив наїзд на належний позивачу автомобіль, який стояв на автозаправочній станції. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. [PERSON] указану постанову суду не оскаржив, під час розгляду адміністративного матеріалу в судовому засіданні останній свою вину визнав повністю. На виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Україна» (поліс обов'язкового страхування ОСЦПВВНТЗ №АІ/4133680). Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 31 грудня 2014 року № Д43/12/14 сума матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, становить 12 213 грн. 32 коп. 24 грудня 2014 року позивачем було направлено відповідачу ПрАТ «Страхова компанія «Україна» заяву про виплату страхового відшкодування. 22 квітня 2015 року позивачем було направлено відповідачу ПрАТ «Страхова компанія «Україна» заяву-претензію з вимогою сплати страхового відшкодування. Однак усі звернення позивача з приводу сплати страхового відшкодування страхова компанія проігнорувала. На даний момент виплату визначеного розміру страхового відшкодування відповідач не здійснив. Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, зокрема, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Разом із тим відповідачем не було прийнято жодного із передбачених вказаним законом рішення, хоча позивачем йому було надано всі необхідні документи. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди є законними та достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 1, 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що необхідно звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У позовній заяві [PERSON] зазначив, з вини відповідача [PERSON] йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15 000 грн., виходячи з наступного: з вини відповідача [PERSON] належне йому майно зазнало ушкоджень, він змушений був змінити на деякий час повністю свій образ життя через відсутність автомобіля, в зв'язку з чим він сильно хвилювався та страждав. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія Україна» виплату йому страхового відшкодування не провела, в зв'язку з чим він не мав змоги навіть частково відновити свої порушені права, тим самим йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що діями та бездіяльністю відповідачів позивачу дійсно було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна та невиплатою страхового відшкодування. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що достатнім та необхідним розміром відшкодування позивачу моральної шкоди буде стягнення з [PERSON] 1 000 грн., а з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» - 3 000 грн. При цьому судом враховано, що відповідач [PERSON] та представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна» в судове засідання жодного разу не з'явились, хоча неодноразово повідомлялись про розгляд справи, та відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не скористались правом і не довели суду правомірність своїх дій. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. і витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 300 грн., а всього 3 851 грн. 20 коп., тобто по 1 925 грн. 60 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial