Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У січні 2014 року позивачі звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. Відповідач систематично порушує правила співжиття, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, однак такі заходи не призвели до позитивних результатів. За таких обставин, позивачі просять виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач [PERSON] та представники позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача зазначила, що [PERSON] у вказаній квартирі постійно проживає майже тридцять років, до лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2009 році сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, з метою уникнення стягнення матеріальної шкоди за рахунок майна відповідача, [PERSON] запропонувала відповідачу подарувати їй його частину вищевказаної квартири, що перебувала у власності відповідача, у зв'язку з чим було укладено договір дарування частини квартири на користь [PERSON] Після чого відносини між подружжям [PERSON] погіршилися, позивач почала поводити себе агресивно та провокувала конфлікти, сварки, зверталася із заявами до міліції. Відповідач та його представник вважають, що такі дії позивача спрямовані на позбавлення [PERSON] права користування квартирою та його виселення. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, зібрані під час розгляду справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1998 року квартира [ADDRESS] дійсно належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. (а.с. 3) 28 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/3 частини квартири, за умовами якого відповідач подарував позивачу [PERSON] належну йому на праві власності 1/3 частину вказаної квартири. Договір укладений в письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Потаповим М.Ю. (а.с. 5-6) 02 листопада 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права приватної власності на 1/3 частину квартири на ім'я [PERSON]. У відповідності до положень ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За правилами ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі ст. 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За приписами ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи по суті, місце проживання позивачів та відповідача зареєстровано у [ADDRESS]. До жовтня 2009 року відповідачу на праві спільної часткової власності належало одна третина вказаної квартири, яку він подарував своїй дружині [PERSON] Такі обставини підтверджені договором дарування, укладеним між сторонами у письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом. Доказів визнання недійсним вказаного договору дарування у судовому порядку відповідачем не надано. За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірваний. (а.с. 22) У період з вересня 2013 року відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, у зв'язку з чим на останнього накладалися судом адміністративні стягнення. Так, 17 вересня 2013 року відповідач [PERSON] був взятий на облік в Оболонському РУ ГУ МВС України в м. Києві за вчинення насильства в сім'ї, органами міліції проводилася профілактична робота, відповідачу було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення в сфері побуту правопорушень, насильства в сім'ї та самоуправства. (а.с. 69-70) За постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] 17 вересня 2013 року, перебуваючи за місцем свого проживання в стані алкогольного сп'яніння, вчинив сімейну сварку по відношенню до своєї дружини, у зв'язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. (а.с.7, 23-26) 21 жовтня 2013 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння за місцем свого проживання, вчинив сімейну сварку по відношенню до своєї дружини. За таких обставин відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності. (а.с. 8, 27-30) За постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31 грудня 2013 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Підставою для притягнення адміністративної відповідальності є вчинення відповідачем 17 листопада 2013 року сімейної сварки з дружиною. Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31 грудня 2013 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КУпАП, у зв'язку з тим, що останній 27 грудня 2013 року [PERSON] вчинив насильство в сім'ї, на законну вимогу працівника міліції кидався в бійку, висловлювався нецензурною лайкою. (а.с. 36) За таких обставин, судом встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття, органами міліції була проведена профілактична робота, спрямована на подальше попередження виникнення правопорушень з боку [PERSON], однак такі заходи запобігання та впливу не дали позитивних результатів, оскільки відповідач продовжив вчиняти сімейні сварки по відношенню до дружини, що спричинювало насильство в сім'ї, у зв'язку з чим [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення у суді відповідач кожен раз визнавав свою вину у скоєнні таких правопорушення, не посилаючись, при цьому, на те, що конфлікти в сім'ї провокуються його дружиною. Крім того, суд звертає увагу, що посилання представника відповідача на те, що приписи ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР не підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин, оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі під час вчинення останнім насильства в сім'ї, не можуть бути взяті судом до уваги тому, що положення ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР передбачають можливість виселення як членів сім'ї, так і інших осіб, за умови систематичного порушення ними правил співжиття. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про виселення [PERSON], у зв'язку з систематичним порушенням ним правил співжиття, вчиненням насильства в сім'ї, є законними та обґрунтованими, а тому суд вирішує виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачів судовий збір у сумі 243,60 грн. в рівних частках.

Outcome: approved