Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про встановлення ліміту кредитування № 3008569 (далі - договір), згідно якого відповідачу було встановлено ліміт кредитування в сумі 952,42 грн. на строк до 07.11.2014 року. Кредитні кошти надавалися відповідачу в безготівовій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. За користування кредитом відповідач сплачує позивачу відсотки у розмірі 30 річних. Проте, станом на 25.12.2015 року заборгованість за договором відповідачем не погашена. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 3008569 від 12.11.2013 року в розмірі 1956,55 грн., яка складається з: 952,42 грн. - неповернута сума кредиту; 357,22 грн. - прострочені відсотки; 15,08 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 631,83 грн. - пеня та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 12.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 3008569 про встановлення ліміту кредитування, відповідно до умов якого, відповідачу було встановлено ліміт кредитування в сумі 952,42 грн. на строк до 07.11.2014 року. Відповідно до п. 1.13 договору, за користування кредитом, отриманого в межах поточної суми ліміту кредитування, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із розрахунком, заборгованість відповідача за договором, станом на 19.11.2015 року становить 1956,55 грн., яка складається з: 952,42 грн. - неповернута сума кредиту; 357,22 грн. - прострочені відсотки; 15,08 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 631,83 грн. - пеня. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою від 06.04.2015 року щодо заборгованості за Договором № 3008569 про встановлення ліміту кредитування від 12.11.2013 року. Пунктом 1.28 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язаньза кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п. 1.13 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг по договору в розмірі 1956,55 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1218,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved