Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.12.2002 року було зареєстровано шлюб із відповідачем [PERSON] Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені, у звязку різними поглядами на життя. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Просить суд розірвати шлюб із відповідачем. 27.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ сумісно нажитого майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що за час проживання у шлюбі за сумісні кошти була придбана двокімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Велика Магістральна, 40/20. Вартість квартири становить 75750грн. та за обоюдною згодою була оформлена на імя відповідача за зустрічним позовом. Оскільки домовленості з приводу поділу майна між ним не досягнуто, просить суд визнати за кожним право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Позивач за первісним позовом до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічного позову, у зв'язку з відсутністю спору. Відповідач за первісним позовом до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала, вимоги зустрічної позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Як зазначено в\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~\~має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом\~\~своїх\~\~порушених, невизнаних або\~\~оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Виходячи з того, що сторони написали заяви про слухання справи у їх відсутності, не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе і подальше збереження шлюбу не буде відповідати інтересам подружжя. Майнового спору та питань щодо утримання дитини у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Стосовно вимог зустрічного позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд зазначає наступне. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст. 70-71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідні роз'яснення щодо поділу майна подружжя наведені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), не залежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно наданого суду договору купівлі - продажу зареєстрованого 07.12.2005 року\~\~квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], була придбана\~\~[PERSON] під час їхнього шлюбу із відповідачем за зустрічним позовом, який було зареєстровано 07 грудня 2002 року ( а. с.17, 43-45). Дана обставина визнана сторонами, тому не потребує доказуванню. Оскільки суду не надано доказів про наявність домовленості між подружжям про правовий режим спірної квартири, також не укладався і шлюбний договір, то суд вважає, що відповідач по первісному позову [PERSON] має право на звернення до суду за захистом свого права на 1/2 частину зазначеного будинку, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню та за сторонами по справі необхідно визнати право власності на ? частину квартири за кожним.

Outcome: approved