Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У серпні 2018 року орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] у відношенні їх дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів на користь опікуна або державного закладу, в якому буде перебувати дитина аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації №515/А-2017 від 17.10.2017 року малолітня [PERSON], [INFO], була влаштована до Ізмаїльського спеціалізованого будинку на повне державне забезпечення за заявою матері. Відповідачі [PERSON], [PERSON]., які є батьками [PERSON], [INFO], ухиляються від виховання та утримання своєї дитини, не створюють умов для повернення дитини в сім'ю, долею дитини не цікавляться. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.10.2017 року (а.с.7) [PERSON], [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження умов проживання від 10.10.2017 року за адресою місця проживання [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS], проведеного з метою з'ясування можливості повернення з пологового будинку малолітньої [PERSON], [INFO], встановлено, що для повернення дитини в сім'ю умови не створені та в подальшому можуть нести загрозу життю та здоров'ю новонародженої дитини. В будинку на час проведення обстеження було брудно, холодно, повітря несвіже, порушені санітарно-гігієнічні норми, відсутнє предмети першої необхідності для новонародженої дитини, був незначний запас дров та вугілля. На кухні було багато порожніх пляшок від горілки та пива. Матері запропоновано влаштувати дитину до будинку дитини на шість місяців, протягом яких вона разом із чоловіком матиме змогу привести свої житлово-побутові умови в належний стан. Згідно заяви матері [PERSON] (а.с.13) та розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 17.10.2017 року №515/А-2017 вирішено влаштувати малолітню [PERSON], [INFO] року, до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення, за заявою матері (а.с.14) Відповідно до акту обстеження умов проживання №02-08/310 від 12.06.2018 року (а.с.17), характеристики на [PERSON] №309 від 20.07.2018 року (а.с.18) та характеристики на [PERSON] №311 від 20.07.2018 року (а.с.19), наданих виконкомом Матроської сільської ради Ізмаїльського району, а також актів обстеження умов проживання від 04.05.2018 року (а.с.20) та від 24.07.2018 року (а.с.22), складених службою у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації встановлено, що за час перебування малолітньої [PERSON], [INFO], в Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини батьки [PERSON] та [PERSON] не створили умов для повернення малолітньої дитини [PERSON] в родину. В будинку не поліпшені умови проживання, повітря несвіже, в кімнатах пил, павутиння, косметичний ремонт не зроблений, для дитини немає речей, одягу, взуття та предметів особистої гігієни, відповідно до її вікових показників. Відсутні суміші для годування дитини. Під час останнього візиту в родину [PERSON] мати перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Як вбачається з актів про результати відвідування та піклування дитиною від 13.06.2018 року №02/06-32 (а.с.24) та від 21.01.2019 року №02/06-7, наданих Ізмаїльським спеціалізованим будинком дитини, малолітню [PERSON], [INFO], яка перебуває на повному державному забезпечені у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини з 23.10.2017 року, мати [PERSON] відвідувала два рази, а саме: 06.11.2017 року та 24.01.2018 року, потім не цікавилася її долею ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини; батько - [PERSON] жодного разу не відвідував дитину, не цікавився її долею, ні в усній, ні в письмовій формі, тобто фактично самоусунувся від виховання та утримання дитини. Згідно пояснень свідка - [PERSON], яка працює у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини, малолітню [PERSON], [INFO], мати [PERSON] відвідувала два рази, потім не цікавилася її долею ні в усній, ні в письмовій формі, батько - [PERSON] жодного разу не відвідував дитину, не цікавився її долею, ні в усній, ні в письмовій формі. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2). В пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частинами 4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації вирішив вважати за доцільне та таке, що відповідатиме інтересам дитини, позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що поданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав є достатньо обґрунтованим. Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи, що відповідачі не виконують обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавляться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надають, суд вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні їх дитини [PERSON] Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею ст.180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідачів такий обов'язок як сплату аліментів. Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. За таких обставин позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідачі не виконують обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надають, суд вважає за необхідне позов органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації в інтересах дитини [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved