Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У серпні\~2017\~року [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про\~визнання заповіту\~недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є рідною дочкою [PERSON], який помер 17.02.2017 року. Після смерті батька нею подана заява про прийняття спадщини після померлого. Однак листом від 12.06.20117 року приватний нотаріус [PERSON] повідомила їй, що за життя батьком [PERSON] складений заповіт, згідно якого він все своє майно заповідав своїй дружині [PERSON]. Зазначила, що наявність заповіту перешкоджає їй у здійсненні її спадкових прав, та вважає, що її права як спадкоємця порушені. Вказала, що на час складання заповіту стан здоров'я її батька вже суттєво погіршився, що впливало на його розумову діяльність, на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Їй відомо, що поведінка батька в зазначений період не завжди була адекватною та мали місце прояви стану, який характеризується розладом розумової діяльності. Крім того зазначила, що у звязку з таким станом, батько потребував стороннього догляду, у звязку з чим бажав передати право на своє майно особі, яка здійснить догляд за ним. Проте він помилявся, складаючи заповіт, оскільки заповіт є одностороннім правочином та не передбачає жодних зустрічних зобовязань для особи, на користь якої він складений. У звязку із наведеним позивач просить визнати заповіт складений [PERSON] від 14.04.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] - недійсним. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вказував на те, що позивачем не доведений той факт, що спадкодавець [PERSON] міг хворіти психічними хворобами та на час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій. Просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання 03.10.2018 року позивач та представник позивача [PERSON] не зявилися, причину неявки суду не повідомили, із заявами до суду не зверталися. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача [PERSON] знайомився з матеріалами справи 02.10.2018 року. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу, оскільки позивач та представник позивача були належним чином повідомлені, причини суду не повідомлені, а тому визнані судом неповажними. Відповідно до Ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.12.2017 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Відповідно до Ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 01.06.2018 року судом призначено посмертну судово психіатричну експертизу. Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК). Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження № 267006 від 23.03.1988 року батьками [PERSON] записані: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 5) 12 липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації аків цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис 146, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-СР № 085934 від 12.07.2012 року. (а.с. 67) 14.04.2016 року [PERSON] складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 431, згідно якого все належне йому майно (в тому числі грошові вклади), де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. (а.с. 65) 22 лютого 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 309658 від 04.08.2017 року. (а.с. 6) [PERSON] в установленому законом порядку 01.06.2017 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 7) Листом від 12.06.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] повідомлено про те, що нею 14.04.2016 року був посвідчений заповіт від імені [PERSON] на все належне йому майно на імя дружини [PERSON]. (а.с. 8) \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.ст.\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті\~1220,\~1222 ЦК). Відповідно до ст.1233, 1234, 1247 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1247 ЦК України). Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Таким чином, для визнання правочину (заповіту) недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов'язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину (складання заповіту), а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала (склала), не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними. Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За вимогами частини першої\~статті 225 ЦК України\~правочин,\~який дієздатна\~фізична особа\~вчинила у\~момент,\~коли вона\~не усвідомлювала\~значення своїх\~дій та\~(або)\~не могла\~керувати ними,\~може бути\~визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для вирішення питання щодо наявності психічного розладу особи потрібні спеціальні знання. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою\~статті 225 ЦК України,\~може бути\~лише абсолютна\~неспроможність особи\~в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Доказування, а отже і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).\~Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів\~. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В ході\~розгляду справи\~Ухвалою Соснівського\~районного суду\~м.Черкаси\~від 01.06.2018\~року призначено\~посмертну комплексну\~судово-медичну\~та судово\~психіатричну експертизу.\~На вирішення\~експерта поставлені\~наступне питання: «Чи міг [PERSON] при складанні та нотаріальному посвідченні заповіту, складеного на користь [PERSON], посвідченого 14.04.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зокрема з урахуванням стану його здоровя та лікування, що призначалося йому протягом 2015-2016 років?» Для проведення експертизи експертам надані всі матеріали цивільної справи, а також оригінали медичних документів, в судовому засіданні до проведення експертизи були допитані свідки. За результатами проведення судово-психіатричної експертизи надані відповіді на поставлене питання (пункт 23 висновку): «При складанні та нотаріальному посвідченні заповіту, складеного на користь [PERSON], посвідченого 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] під експертний [PERSON] ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв і був здатен в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.». Згідно даних, що аналізувались в експертизі, досліджені історії хвороби з ЧООД свідчать, що перебіг хвороби у [PERSON] мав неблагоприємний (навіть злоякісний) характер, вже в травні від променевої терапії лікарі перейшли до хірургічного лікування з накладенням сигмо стоми, саме з травня 2016р. під експертний починає регулярно приймати опіоїдні анальгетики у звязку з вираженим больовим синдромом (з поступовим розширенням кола знеболюючих та наростанням їх дозування). В полальшому через наростання проявів хвороби, не зважаючи на повторні курси хіміотерапії, [PERSON] помирає 17 лютого 2017 р., згідно медичної документації, через ракову інтоксикацію. Отже, експерти дійшли висновку, що вищевикладене дозволяє стверджувати, що до юридично-значимого періоду часу, а саме станом на 14 квітня 2016р., [PERSON] не приймав такого лікування, що могло б будь-яким хворобливим чином впливати на його здатність усвідомлювати значення своїз дій та керувати ними (зокрема відсутні будь-які дані, що станом на 14 квітня 20116р. [PERSON] приймав наркотичні знеболюючі препарати). \~ \~ \~ \~Згідно довідки КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» ЧОР № 3877 від 28.12.2017 року, [PERSON] під диспансерним наглядом та на обліку не перебував. Згідно довідки з КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» № 50/01-38 від 11.01.2018 року, КЗ «ЧОПНД» медичною документацією стосовно [PERSON] не володіє. Згідно листа КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер» № 1222/01-09 від 31.07.20117 року вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в обласному канцерреєстрі з жовтня 2003 року з діагнозом: Злоякісне новоутворення нирки. Проведено хірургічне лікування видалення нирки (03.10.2003). В грудні 2015 року встановлено діагноз: Злоякісне новоутворення прямої кишки. Отримав 2 (два) курси променевої терапії (28.12.2015 та 19.02.2016), хірургічне лікування (19.05.2016 накладення сигмо стоми). Хворий [PERSON] отримав 5 (пять) курсів хіміотерапевтичного лікування (14.06.2016, 07.07.2016, 29.07.2016, 01.09.2016, 29.09.2016). Всі види спеціалізованого лікування хворому [PERSON] а.П. проводились стаціонарно, виписувався в задовільному стані. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON], наданих в судовому засіданні, він познайомився з [PERSON] у грудні 2015 року, він проходив обстеження, після чого призначалась діагностика та лікування. Був прооперований, в січні 20116 р. і лютому 2016р. пройшов курси променевої терапії. Зазначив, що [PERSON] завжди був абсолютно адекватний і ніяких опіоїдних анальгетиків станом на квітень 2016р. не приймав, приймав лише променеву терапію. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він з [PERSON] були друзями. Вказував, що знав про складений у квітні 2016 року заповівт на імя дружини померлого [PERSON] Відмітив, що у квітні 2016 року [PERSON] почував себе нормально, але вже знав про свою хворобу. В березні-травні 2016 року вони зустрічалися, спілкувалися, [PERSON] був повністю адекватною людиною. Померлий розповідав, що їде купляти яхту. Вказав, що їздили разом до Києва і [PERSON] сам був за кермом. Він купив невелику яхту, щодня ремонтував її. Про складений заповіт [PERSON] повідомив його особисто, та просив нічого не казати доньці, оскільки у них були погані відносини. З відповідачкою [PERSON] у [PERSON] були дуже гарні відносини, всі друзі її поважали, вона доглядали за ним аж до смерті. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її матірю. Про складений заповіт вона дізналася особисто від [PERSON], який приїхав до неї на велосипеді у день складання заповіту та повідомив дану новину. Заповіт попросив тримати у себе та нічого не казати матері. Спілкувалися вони з покійним 2-4 рази на місяць, в період перебування його на Україні. Приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона посвідчувала заповіт 14.04.2016 року, складений [PERSON] Вказала, що буль-яких неадекватностей хворобливого стану в поведінці, висловлюваннях не помітила. [PERSON] поводив себе адекватно та розумів значення своїх дій. Таким чином, показання свідків вказують на те, що [PERSON] під час укладання та підписання заповіту від 14.04.2016 року будь-яким хронічним стійким психічним захворюванням не страждав, у будь-якому тимчасовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, при яких тимчасово не був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, не перебував. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею\~89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.(стаття110ЦПК України). Суд повністю погоджується з висновком судово-психіатричної експертизи № 280 від 25.07.2018 р. Обставини, з якими закон повязує застосування ч.1\~ст.225 ЦК\~не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29.02.2012 р. у справі № 6-9 цс12. Суд вважає,\~що при\~укладенні заповіту\~волевиявлення [PERSON]\~було вільним,\~відповідало його\~волі,\~так як\~він бажав\~залишити все\~своє майно\~саме своїй\~дружині -\~ відповідачу\~[PERSON] На момент\~вчинення правочину,\~а саме\~складання та\~підписання 14\~квітня 2016\~року заповіту,\~[PERSON]\~був дієздатною\~особою,\~адже доказів\~про зворотне\~суду не\~надано. Крім того, письмовими доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи що стосуються стану здоровя [PERSON], також не підтверджується обставина перебування останнього у стані,\~коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Не підтверджено такий стан [PERSON] в момент складання заповіту і показами свідків. Враховуючи викладене, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, адже позивачем не доведено обставини перебування заповідача в момент складання заповіту 14 квітня 2016 року у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 28.08.2017 року. Вирішуючи питання стосовно стягнення судових витрат, у відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідним покласти судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed