Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У січні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем за період шлюбу з 02.06.1990 року по лютий 2006 року придбали майно за спільні кошти, 14.11.2011 року шлюб розірваний судом, угоди про добровільний поділ майна не досягнуто. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу шляхом приватизації на ім'я відповідача [PERSON] була придбана земельна ділянка площею 0, 2537 га по [ADDRESS], в 1992 році вони розпочали будівництво житлового будинку та надвірних споруд: гаража з кімнатою для майстерні, сауни, дровника, басейну, криниці, яке завершене на час подання позову, з лютого 2006 року відповідач живе у вказаному будинку Позивач неодноразово уточнювала (збільшувала) свої позовні вимоги. Згідно останньої заяви про зміну позовних вимог від 08.10.2018 року, позивач [PERSON] просила визнати за ними право спільної сумісної власності на таке майно: автомобільний причіп, 2004 року випуску, державний № [NUMBER]; мотоцикл Дніпро-11, 1992 року, державний № [NUMBER]; м'який куточок (виробництва Україна); два комплекти кухонних меблів; два дерев'яних ліжка; будинковолодіння (будинок та прибудинкові споруди) [ADDRESS]; земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Поділ між співвласниками будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], здійснити згідно Варіанту №4 зазначеного у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2014 року №15/05-14 та Додатку №4 та №9 до Висновку експерта 15/05-14. Враховуючи вище викладене, позивач просила виділити їй наступне майно: автомобільний причіп, 2004 року випуску, державний № [NUMBER]; мотоцикл Дніпро-11, 1992 року, державний № [NUMBER]; м'який куточок (виробництва Україна); два комплекти кухонних меблів; два дерев'яних ліжка; 1/2 частину будинковолодіння (будинок та прибудинкові споруди) [ADDRESS] (згідно Варіанта №4 зазначеного у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2014 року №15/05-14 та Додатку №4 та №9 до Висновку експерта 15/05-14); 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (згідно Варіанта №4 зазначеного у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2014 року №15/05-14 та Додатку №4 та №9 до Висновку експерта 15/05-14);- визнати за [PERSON] майнові права забудовника з правом здачі Ѕ частини будинку (будинок та прибудинкові споруди) [ADDRESS] в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності. Відповідачу [PERSON] просила виділити наступне майно: трактор Т-16, 1977 року випуску; 1/2 частину будинковолодіння (будинок та прибудинкові споруди) [ADDRESS] (згідно Варіанта №4 зазначеного у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2014 року №15/05-14 та Додатку №4 та №9 до Висновку експерта 15/05-14);- 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (згідно Варіанта №4 зазначеного у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2014 року №15/05-14 та Додатку №4 та №9 до Висновку експерта 15/05-14);- визнати за [PERSON] майнові права забудовника з правом здачі Ѕ частини будинку (будинок та прибудинкові споруди) [ADDRESS] в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності; У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити земельну ділянку площею 49,2 м2, що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями «9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-8-9» та земельну ділянку площею 2,8 м2, що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями «5-6-7-18-19-5». Стягнути з [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію за зменшення частки в будинковолодінні в розмірі 13214,50 грн., зі стягненням з відповідача понесені нею судові витрати по справі. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває на стадії будівництва, в експлуатацію не прийнятий, правовстановлюючі документи на нього не видавалися, тому він поділу не підлягає, земельна ділянка фактично поділена між ними, з 2006 року вони фактично користуються відособленими її частинами. Щодо поділу рухомого майна запропонованого позивачем не заперечив. Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали, просили його задовольнити, в задоволені зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги первісного позову визнав лише в частині поділу меблі та рухомого майна, в іншій частині, щодо поділу об'єкта незавершеного будівництвом просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов свого довірителя просив задовольнити. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.ст.12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-78 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Як вбачається з положень ч.ч.2 і 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ч.ч.1 і 3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Відповідно до положень п.п. 22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Як вбачається з положень ст.57 СК України, до особистої приватної власності подружжя відноситься: майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, майно, набуте чоловіком або дружиною на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також якщо майно набувалось під час шлюбу, але за гроші одного з подружжя, які належали йому особисто. Положення Сімейного кодексу України у статтях 57 і 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Положення ст.ст.368-370 ЦПК України встановлюють поняття право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та виділ частки із такого майна. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, від 11 червня 2012 року № 6-66цс11. Порядок переходу прав власності на земельну ділянку з переходом прав власності на нерухомість встановлений положеннями ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. У відповідності до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, учасниками справи визнані обставині поділу рухомого майна, а тому, не потребують доказування. Крім того, судом встановлено, що як вбачається із свідоцтв про укладення шлюбу, про народження (т.1 а.с.13-15), [PERSON] та [PERSON] 02.06.1990 року уклали шлюб, мають дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду від 04.11.2011 року шлюб розірваний (т.1 а.с.35). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 18.11.1998 року на підставі рішення виконкому Мар'янівської сільської ради Васильківського району №42 від 22.10.1997 року, свідчить про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2531 га для обслуговування житлового будинку 0,2531 та ведення підсобного господарства на території Мар'янівської сільської ради Васильківського району (т.1 а.с.9). Рішенням Мар'янівської сільської ради №74 від 07.04.1994 року про надання дозволу [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель із зобов'язанням оформити технічну документацію у відділі архітектури та містобудування. Після закінчення будівництва пред'явити житловий будинок для прийняття комісії виконкому сільської ради. Довідка Мар'янівської сільської ради від 04.11. 2011 року свідчить про те, що на земельній ділянці по [ADDRESS] що належить [PERSON] , є будинковолодіння, яке ніде не зареєстроване (т.1 а.с.49). Із матеріалів справи вбачається, що будівництво спірного житлового будинку розпочалось в 1992 році. При цьому приватизація спірної земельної ділянки відбулась у 1998 році. Оскільки сторони після початку будівництва набули право спільної сумісної власності на недобудований житловий будинок, то відповідно до положень ст. 30 ЗК України (1992 року) після приватизації земельної ділянки у сторін виникло право спільної сумісної власності на земельну ділянку. Виходячи зі ст.30 ЗК України 1992 року (чинної на час приватизації земельної ділянки) при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Відповідно до частини першої ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато та проводилось за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки право власності на незавершений будівництвом будинок сторони набули у рівних частках, то позивач разом з правом власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом будинку має право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Система» №15/05-14 від 15.05.2014 року ступінь будівельної готовності об'єкту дослідження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 92% та поділ вказаного житлового будинку та господарських спору на дві ізольовані квартири відповідно до часток Ѕ та Ѕ у відповідності до вимог нормативних документів вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток (т. 2 а.с.1-42). Досліджуючи матеріали справи та вищезазначений висновок експерта, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що запропоновані приміщення для виділу співвласникам Варіант №4 до Висновку №15/05-14 та Додаток №9 до варіанту №4 поділу земельних поліпшень, буде відповідати найкращим інтересам сторін. Відповідно до висновку в разі поділу будинку згідно Варіанту №4 відступ від ідеальних часток становитиме: для першого співвласника Ѕ частини - 0,41 кв.м., та для другого - 0,41 кв.м., що в грошовому виразі становить - 13 214,50 грн., а тому з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 13 214,50 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial