Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією №004-03043-170213, посилаючись на те, що 17.02.2013 року між Банком та [PERSON] укладено кредитну угоду №004-03043-170213 відповідно до якого останній отримав на картковий рахунок 50 000 грн. [PERSON] використав кредитні кошти, однак станом на 29.11.2017 року мав заборгованість в сумі 74 512 грн. 36 коп. В ході розгляду справи встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради, актовий запис №151. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією №004-03043-170213, - закрито у зв`язку зі смертю відповідача. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року Ухвала Дніпропетровського районного суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією №004-03043-170213, - скасована. 02 грудня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитною лінією №004-03043-170213. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання представника позивача справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо представник позивача був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, у разі повторної неявки представника позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, суд здійснює розгляд справи за відсутності такого учасника. 27 лютого 2019 року від [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають у повному обсязі та просять суд відмовити у задоволенні позву, з підстав викладених у відзиві на уточнену позовну заяву. Судом встановлено, що 17.02.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» та фізична особа - резидент України [PERSON] [INFO] , шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №004-03043-170213. Разом з тим позичальник [PERSON] кредитних грошей Банку взагалі не повернув, а тому Банк звернувся до нього з позовом до суду про стягнення кредитних грошей разом з відсотками та неустойкою. В подальшому Позичальник за кредитною угодою №004-03043-170213 [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2014р., про що 22.12.2014р. складено актовий запис №151. Постановою Правління НБУ від 02.03.2015р. №150 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором Банку є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Після смерті Позичальника [PERSON] його дружина [PERSON] , як спадкоємець, у виконання вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України, письмовою заявою від 17.07.2015р. повідомила уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про смерть позичальника за кредитною угодою відповідно до умов заяви №004-03043-170213 [PERSON] та просила списати кредит її чоловіка у зв`язку з його смертю. На своє звернення від 07.07.2015р. [PERSON] отримала від тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» лист від 23.07.2015р. за вих. №05-3032030 директора департаменту клієнтської підтримки О.В.Малишевої в якому повідомляється про наступне: «Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», надалі по тексту - «Банк», засвідчує Вам свою повагу та, опрацювавши Ваше звернення, повідомляє про наступне. Перш за все, прийміть наші щирі співчуття з приводу непоправної втрати. Інформуємо Вас про те, що викладену у Вашому зверненні інформацію було передано на розгляд до відповідного підрозділу Банку для прийняття рішення по суті. Нагадуємо, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, надалі по тексту - «ФГВФО», прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 року у Банк запроваджено тимчасову адміністрацію. Принагідно інформуємо, що Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі по тексту - «Закон», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків». Таким чином, з вищенаведених письмових документів однозначно вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , виконала свій обов`язок, встановлений ч. 1 ст. 1281 ЦК України, а саме: 07.07.2015р. повідомила кредитора (Банк) про відкриття спадщини після смерті позичальника [PERSON] . Відповідно до статті 1218 ЦК України, в редакції, що була чинною станом на 19.12.2014р., до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті». Оскільки зі смертю [PERSON] позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення таких вимог регулювались статтями 1281 та 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1281 ЦК України, що була чинною станом на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, що була чинною станом на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Про день смерті [INFO] (час відкриття спадщини) [PERSON] , кредитор (Банк) дізнався 07.07.2015 р. з заяви спадкоємця [PERSON] , а отже мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців на протязі шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, тобто у строк до 07.01.2016р. З вимогами до спадкоємців Банк звернувся лише 03.12.2018 р., подавши до суду уточнену позовну заяву, тобто з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України. А тому, виходячи з імперативних норм ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємців померлого. Більш того, навіть первинну позовну заяву до позичальника, як вбачається з матеріалів справи, Банк подав до суду лише 03.01.2018 р., що також значно перевищує шестимісячний строк, встановлений для пред`явлення вимог кредитора до спадкоємця у випадку, якщо він був обізнаний про відкриття спадщини. Аналогічної позиції з цього приводу дотримуються і суди касаційної інстанції. Так, Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 30.01.2019р. в якій зазначає: «Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ПАТ «УкрСибБанк» пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців, оскільки про відкриття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, банк дізнався у листопаді 2008 року, а з вимогою до Ті спадкоємців звернувся лише 21 серпня 2009 року». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 1.06.2016р. в якій зазначає: «У частині 3 цієї статті (1281ЦКУ) визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред`явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги, а не з моменту відкриття спадщини, як помилково вважав апеляційний суд або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Отже, для правильного вирішення справи суд повинен встановити момент настання строку вимоги за зобов`язаннями спадкодавця, чи момент, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, та з урахуванням цього з`ясувати чи вимогу пред`явлено в межах строків, визначених в статті 1281 ЦК України. Оскільки судом не встановлені фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржуване рішення апеляційного суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд». Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, Враховуючи викладене вище, у зв`язку з тим, що позивач не звернувся з вимогою про сплату боргу до спадкоємців у встановлений законодавством шестимісячний строк, тобто до у строк до 07.01.2016 року, то відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України позивач позбавляється права вимоги до відповідачів. Стосовоно того, що Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», не є у сукупності із Заявою №004-03043-170213 невід`ємною частиною Договору, суд дійшов до наступного. Правовідносини, що виникли між кредитором ПАТ «Дельта Банк» та позичальником-боржником [PERSON] ґрунтуються на нормах ЦК України щодо зобов`язань та їх виконання. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Проте позивачем не надано суду належних доказів оформлення та укладання між сторонами і відповідно отримання позичальником Правил надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі - Правила), затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 18 липня 2012р., Протокол №392, що у сукупності із Заявою №004-03043-170213, є невід`ємною частиною Договору, які б свідчили про досягнення згоди за усіма істотними умовами договору, та відповідно про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Підстави та умови припинення та пролонгації кредитних договорів укладених з ПАТ «Дельта Банк» містяться в Правилах. На думку суду, «Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» не можна вважати складовою частиною укладеної між сторонами 17.02.2013р. кредитної угоди, так як вони не містять підпису позичальника. Позивачем не надано суду належних доказів дії (чинності) кредитного договору у період часу, за який він намагається стягнути заборгованість, та відповідно, позивачем не доведено суду строк дії кредитної картки більш ніж 1 рік та не надано доказів пролонгацідія кредитної угоди закінчилась відповідно до умов п. 2.4. ч. 2 Заяви через 364 календарних дні, тобто - 16.02.2014р. та Банком не надано доказів її подовження. Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм, Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, так як не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила розумів позивач, підписуючи заяву позичальника. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі N 6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на зазначене, Правила, на які посилається банк в обґрунтування укладення та дії кредитної угоди, не є частиною кредитної угоди, а посилання на них є безпідставним. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитною лінією №004-03043-170213 по суті у повному обсязі. Разом з тим, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у своєму відзиві на уточнену позовну заяву заявляли за порушення Банком строку позовної давності при звернення до суду та просили застосувати строк позовної давності. Аналізуючи надані докази, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову по суті спору, а тому не розглядає доводи [PERSON] та [PERSON] про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed