Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки Крістіни, [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх донька повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовими повісткками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно медичних документів, наявних в матеріалах справи (результати обстеження Житомирського обласного медико-генетичного центру за 2014 та 2015 роки, довідка Новоград-Волинського міськрайТМО від 06.08.2015 року, довідки Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 від 24.05.2016 року, виписний епікриз Інституту ендикрології та обміну речовин ім. В.П.Комісаренко НАМН України) дівчинці поставлений діагноз нанізм (карликовість), хромосомна патологія: делеція короткого плеча 18 хромосоми, недиференційована дисплазія сполучної тканини, у звязку з чим вона потребує проведення довготривалого лікування. З 01.09.2014 року [PERSON] перебуває на неповному державному утриманні, навчається в Комунальному закладі «Денишівський навчально-реабілітаційний центр» Житомирської обласної ради. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання доньки визначено з матірю. Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли, вона проживає спільно з позивачем, окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сімї від 08.06.2016 року. Відповідач є працездатною особою 37 років, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, не достатньо приймає участі у вихованні своєї дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, в судове засідання відповідач не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо розміру його заробітку, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню неповнолітніх дітей може бути покладений виключно на одну матір. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Позивачкою не доведено, що у звязку з хворобою дитини хромосомною патологією, вона несе додаткові витрати на лікування, не надано доказів, які б свідчили про те, що вона витрачала кошти на лікування дитини. Разом з тим, відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, у випадку виникнення у позивачки додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, її хворобою, вона має право звернутися в суд з позовом до відповідача для визначення розміру участі останнього у додаткових витратах на дитину. На думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (дітям віком від 6 до 18 років 1 637 грн.); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за серпень 2016 року вона становила 4 134 грн.), перебування спільної доньки сторін на неповному державному утриманні в Комунальному закладі «Денишівський навчально-реабілітаційний центр», позов підлягає частковому задоволенню. Всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Враховуючи потребу матері дівчинки у фінансовій допомозі з боку батька, який є людиною працездатного віку, а також вік самої позивачки, яка є здоровою молодою особою 30 років і не позбавлена можливості також працевлаштуватись, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки в розмірі 800 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, а також державною допомогою, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial