Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 01 червня 2012 року працювала на посаді головного бухгалтера Державної акціонерної компанії «Укрмедпром», а наказом № 5 від 17 грудня 2012 року переведена на посаду заступника голови виконавчого правління з фінансово-економічних питань. Наказом МОЗ України від 17 липня 2014 року № 505 Державна акціонерна компанія «Укрмедпром» перейменована на Публічне акціонерне товариство «Укрмедпром». 18 серпня 2014 року позивачка була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не виплатив їй всієї належної від підприємства суми, заборгованість була виплачена 01 грудня 2014 року. Посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 27 775,67 грн, компенсацію в сумі 650,26 грн за несвоєчасно виплачену заробітну плату та моральну шкоду в сумі 2000 грн. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала письмову заяву, у якій просить задовольнити позов та розглянути справу в її відсутності. Відповідач по повторному виклику у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. У наданих суду письмових запереченнях відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що з 01 червня 2012 року позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Наказом № 13 від 18 серпня 2014 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачці від підприємства. Заборгованість по заробітній платі була виплачена 01 грудня 2014 року, що вбачається з листа ПАТ «Укрмедпром» від 02.12.2014 року № 02/455. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів. Згідно довідки про середню заробітну плату, позивачу нараховано заробітну плату у червні 2014 року - 7840,19 грн за відпрацьовані 20 днів, у липні - 3193,98 грн за відпрацьовані 9 днів, а разом 11034,17 за 29 відпрацьованих днів. Виходячи з цих даних, середньоденна заробітна плата позивачки за червень-липень 2014 р. складає 380,49 грн (11034,17/29 = 380,49). Період затримки розрахунку при звільненні за період з 18 серпня по 01 грудня 2014 року становить 73 дні. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 18 серпня по 01 грудня 2014 року становить 27775,77 грн. (73 дні х 380,49 грн = 27775,77). Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, згідно якого, положення ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). З огляду на наведене підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Згідно ст. 3 вищевказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі на дату звільнення становила 8821,10 грн, індекси інфляції у 2014 році: вересень - 1,029, жовтень - 1,024, листопад - 1,019. Таким чином, сума компенсації становить 650,26 грн (1,029 х 1,024 х 1,019 х 100 - 100) х 8821,10)/100 = 650,26). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадится у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи обсяг, глибину та тривалість душевних страждань позивача, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в 1000 гривень, і вважає, що зазначений розмір відповідатиме ступеню страждань позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial