Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У січні 2013 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» (далі по тексту рішення - Банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення із квартири. Уточнивши позовні вимоги (т.2, а.с.73-75), Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість в загальній сумі 237 556,92 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] і продажу її на прилюдних торгах; виселити відповідачів та всіх інших осіб, якщо такі проживають у спірній квартирі, без надання їм іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку. У квітні 2014 року [PERSON], діючи в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], заявила позов до Банку та просила суд визнати недійсним іпотечний договір від 25 грудня 2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний Ощадний банк України», таким чином захистивши право її доньки на користування спірною квартирою (т.2, а.с.69-72). Ухвалою суду від 28 квітня 2014 року позови об»єднані в одне провадження (т.2, а.с.89). Представники Банку, посилаючись на умови укладеного із [PERSON] договору про іпотечний кредит та умови укладеного із [PERSON] іпотечного договору, просили суд вимоги Банку задовольнити. Зазначали, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки і забезпечує виконання [PERSON] зобов»язань по кредитному договору. Представники зазначали, що на момент укладення іпотечного договору малолітня [PERSON] в спірній квартирі не проживала і не була зареєстрована, що підтверджувалось відповідними документами. На їх думку, права дитини на користування спірною квартирою не були порушені, тому у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги Банку не визнала, зустрічні вимоги [PERSON] підтримала. Суду пояснила, що іпотечний кредит із Банком уклала 25 грудня 2007 року на прохання свого чоловіка [PERSON], який фактично і отримав від Банку 300 000 грн. позики. Не погодилась із розрахунком заборгованості, наданим Банком, та стверджувала, що її малолітня онука [PERSON] на день укладення іпотечного договору проживала та була зареєстрована у спірній квартирі. [PERSON] заперечувала проти позову Банку та підтримувала свій зустрічний позов, пояснюючи, що її донька [PERSON], яка народилася [INFO] року, від народження проживає у спірній квартирі і зареєстрована у ній із квітня 2007 року, що підтверджується довідкою УДМС, а також довідкою КГЖЕП «Центральне», яка надавалася їй у квітні 2007 року для Управління праці та соціального захисту населення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Треті особи - Управління державної міграційної служби та виконком Автозаводської районної ради, як орган опіки та піклування, своїх представників в судове засідання не направили, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], залучений до участі у справі як третя особа ухвалою суду від 28 квітня 2014 року (т.2, а.с.89), пояснив, що посвідчуючи іпотечний договір, він перевірив,чи мають право користування спірною квартирою діти. Згідно довідки КГЖЕП «Центральне» та заяви іпотекодавця [PERSON] діти у квартирі не були зареєстровані та не проживали (т.2, а.с.110-112). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 25 грудня 2007 року ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», та позичальник [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № 6391, відповідно до якого [PERSON] зобов»язалася прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит в сумі 300 000 грн., сплативши 15,5 відсотків річних. Термін остаточного погашення кредиту - не пізніше 24 грудня 2017 року. 25 грудня 2007 року [PERSON], як майновий поручитель, передав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання зобов»язань позичальником [PERSON] Заставлена квартира складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 85,0 кв.м. Приватному нотаріусу [PERSON], який посвідчував іпотечний договір, була надана довідка КГЖЕП «Центральне» № 3072 від 21 грудня 2007 року (т.2, а.с. 110), згідно якої у спірній квартирі була зареєстрована доросла донька іпотекодавця [PERSON]. Окрім того, [PERSON] своєю заявою від 25 грудня 2007 року засвідчив, що неповнолітні (малолітні) діти в квартирі не проживають, права користування цією квартирою у таких осіб немає (т.2, а.с. 111). [INFO] року [PERSON] помер. В даний час спірна квартира належить: [PERSON] - 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину; дочці померлого [PERSON] - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину; сину померлого [PERSON] - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину (т.1, а.с. 38). У зв»язку з невиконанням позичальником своїх зобов»язань по договору про іпотечний кредит виникла заборгованість, яка згідно з розрахунками Банку станом на 27 травня 2013 року становить 237 556,92 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту - 182 379,98 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 23 936,43 грн., строкова заборгованість по відсоткам - 2 398,43 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 24 829,98 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 4 012,10 грн. За клопотанням відповідачки [PERSON], яка оспорювала правильність розрахунку заборгованості, ухвалою суду від 19 вересня 2013 року (т.1, а.с. 198) у справі була призначена судова економічна експертиза. Згідно висновку № 1167 від 20 лютого 2014 року судової економічної експертизи, проведеної експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса [PERSON] (т.1, а.с. 214-224), розрахунок заборгованості [PERSON] по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. Станом на 27 травня 2013 року залишок заборгованості за основною сумою кредиту та процентами становить 225 557,45 грн.ё з яких залишок основного боргу - 203 413,89 грн., в тому числі непростроченого - 179 691,32 грн., простроченого - 23 721,57 грн.; залишок відсотків - 22 144,56 грн., в тому числі прострочених - 22 144,56 грн. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні роз'яснила та підтвердила свій висновок. Зокрема, експерт пояснила, що відносно невелика різниця у розрахунках виникла внаслідок зарахування Банком частини достроково сплачених позичальником грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом на рахунок 3600 (доходи майбутніх періодів), а не на погашення основної суми кредиту, як передбачено пунктом 3.3 Договору про іпотечний кредит. 14 грудня 2012 року Банк вручив відповідачам вимоги про звільнення квартири протягом одного місяця з моменту отримання вимоги (т.1, а.с.35-37). Перевіряючи аргументи Банку про відсутність у момент укладення іпотечного договору у неповнолітніх осіб прав на спірну квартиру та пояснення [PERSON] про зворотнє, суд витребував за клопотанням сторін від ТОВ «Житлорембудсервіс» (КГЖЕП «Центральне», яке раніше видавало довідки про склад сім»ї та реєстрацію осіб у спірній квартирі для укладення договору іпотеки, ліквідовано) та від Управління ДМС відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані у спірній квартирі (т.1, а.с.152, та т.2, а.с.90) на момент укладення іпотечного договору. Суд отримав суперечливі дані: так, згідно копії поквартирної картки форми «Б» [PERSON], [INFO], зареєстрована у спірній квартирі з 8 липня 2010 року. Проте Автозаводський районний відділ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області повідомив суду, що [PERSON], [INFO], разом із матір»ю [PERSON] зареєстрована з 28 квітня 2007 року за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.129). Факт того, що станом на день укладення іпотечного договору малолітня [PERSON] значилася зареєстрованою в спірній квартирі, підтверджується також довідкою КГЖЕП «Центральне», яку [PERSON] надала до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука при оформленні матеріальної допомоги (т.2, а.с. 96-97). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Стаття 177 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Стаття 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-ІУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюється (стаття 58 Конституції України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси... Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Стаття 11 цього Закону встановлює, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Отже, належним доказом, який підтверджує, де проживала малолітня [PERSON] на час укладення договору іпотеки в спірній квартирі, є інформація, надана Автозаводським районним відділом м. Кременчука УДМС України в Полтавській області (т.2, а.с. 129). Факт проживання та реєстрації малолітньої дитини у спірній квартирі був прихований іпотекодавцем [PERSON] від Банку та приватного нотаріуса, а також не був відображений у довідці КГЖЕП «Центральний» від 21 грудня 2007 року (т.2, а.с.110-112). Договір іпотеки був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, що порушило права дитини і є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та про виселення відповідачів із квартири без надання їм іншого житла. Водночас, підлягають до часткового задоволення позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за договором про іпотечний кредит. Вирішуючи спір в частині розміру заборгованості, яка виникла станом на 27 травня 2013 року, суд виходить із висновку судової економічної експертизи про те, що залишок заборгованості за основною сумою кредиту та процентами становить 225 557,45 грн.ё з яких залишок основного боргу - 203 413,89 грн., в тому числі непростроченого - 179 691,32 грн., простроченого - 23 721,57 грн.; залишок відсотків - 22 144,56 грн., в тому числі прострочених - 22 144,56 грн. З [PERSON] на користь Банку слід стягнути також 4 012,10 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, а всього стягненню з неї підлягають 229 569,55 грн. Судові витрати, понесені сторонами, суд розподіляє у відповідності до статті 88 ЦПК України. З Банку на користь [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. сплаченого нею судового збору, з [PERSON] на користь Банку - судовий збір в сумі 2410,39 грн. (2295,69 + 114,70). На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: partial