Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У серпні 2015 р. позивач через свого представника звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати зобовязання з боку позивача за договором позики під заставу квартири № 37, розташованої по вул. Ак. Богомольця, буд. 9-А , укладеним між нею та [PERSON] 14.05.2002 р. виконаним та припиненим та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження зазначеною квартирою виключити із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 14.05.2002 р. між нею та [PERSON] укладено договір позики грошей в сумі 50000 грн. під заставу квартири № 37, що розташована по вул. Ак. Богомольця, будинок 9-А і належала їй на праві власності. 14.05.2002 р. зазначений договір посвідчено ПН ХМНО. На квартиру накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Граничним строком виконання умов договору встановлено 15.06.2002 р. 12.06.2002 р. позивач виконала свої зобовязання, повернувши [PERSON] всю суму боргу. А [PERSON] повернув їй документи на квартиру і свій примірник договору позики, на якому і написав розписку про отримання грошей. Щодо зняття заборони на відчуження, то він пообіцяв протягом двох днів, як зазначено в договорі, зявитися до нотаріуса та зняти її. Через декілька тижнів під час розмови з [PERSON] він повідомив, що свій обовязок зі зняттям заборони з квартири виконав і проблем з цим не має. Через деякий час після зазначених подій, звязок з ним перервано та спілкування припинилося. У вересні 2014 р. при підготовці до вчинення правочину оформлення договору дарування належній їй квартири, зясовано, що заборона відчуження за договором від 14.05.2002 р. не знята. З цього приводу позивач в листопаді 2015 р. зверталася до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] відповіді ДРАЦС по м. Харкову РС ХСУЮ від 05.06.2015 р., вбачається , що наявний актовий запис про смерть [PERSON] від 17.07.2002 р., після його смерті заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася. 16.07.2015 р. ухвалою суду закрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у запереченнях просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У поясненнях зазначила, що [PERSON] не звертався до неї із заявою про те, що йому повернуто борг та із заявою зняти заборону на відчуження квартири, як це передбачено договором. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, у звязку із його недоведеністю. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ч.ч.2 та 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, \~які беруть участь у справі, \~мають рівні \~права \~щодо \~подання \~доказів, \~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, \~на \~які \~вона посилається \~як \~на \~підставу \~своїх \~вимог \~або заперечень, \~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 14.05.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до умов якого [PERSON] надав їй грошові кошти у розмірі 50000 грн. на строк до 15.06.2002 р. під заставу квартири [ADDRESS] (а.с. 11). 28.12.2007 року [PERSON] уклала шлюб і змінила прізвище на [PERSON] ( а.с.10). Відповідно до п. 11 Договору, при поверненні боргу, [PERSON] зобовязався протягом двох діб зняти заборону відчуження квартири, про яку йдеться в договорі. Суду не надано жодного належного або допустимого доказу, в розумінні положень ст. ст. 58-60 ЦПК України, того, що позивачем повернуто [PERSON] грошові кошти. Суд не приймає до уваги розписку про повернення грошових коштів від імені [PERSON], оскільки доказів тому, що напис зроблено саме позичальником суду не надано. Як вбачається із п.2 договору у разі дострокового повернення грошових коштів боржник має повідомити письмово позичальника про день і точний час коли збирається повернути позичені гроші, доказів того, що таке письмове повідомлення направлялося і отримано [PERSON] позивачем суду не надано. Другий примірник договору містить розписку [PERSON] про повернення йому 12.06.2002 р. грошових коштів, тобто достроково. (а.с.12 об.). Наявність у позивача другого примірника договору позики жодним чином не свідчить про повернення позивачем боргу, оскільки факт передачі другого екземпляра договору позичальником не доведено. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання зобов,язання виконаним, а вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном є похідними від них , суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed