Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2006 року №127-ф/06 в сумі 21 698,78 доларів США та 7 017,07 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка [NUMBER] та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28 вересня 2006 року, шляхом реалізації вказаної земельної ділянки з прилюдних торгів за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України під час виконання судового рішення. Крім того, просив стягнути з відповідачів судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 вересня 2006 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 127-ф/06. Згідно даного кредиту позивач надавав [PERSON] кредит в сумі 30 195 дол. США на строк з 28 вересня 2006 року по 28 вересня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між Банком, [PERSON] та [PERSON], які виступають майновими поручителями за зобов'язаннями позичальника 28 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка [NUMBER] та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28 вересня 2006 року. Однак, відповідачами було порушено умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за його користуванням, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22 липня 2014 року становить 21 698, 78 дол. США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила про його задоволення з викладених у ньому підстав. Відповідачі у судове засідання не прибули. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2006 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 127-ф/06. Згідно даного кредиту позивач надавав [PERSON] кредит в сумі 30 195 дол. США на строк з 28 вересня 2006 року по 28 вересня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних (а.с. 6-8). Крім того, 28 вересня 2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено було укладено договір іпотеки, без оформлення застави, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка [NUMBER] та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28 вересня 2006 року (а.с. 15-19). 16 лютого 2009 року між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 28 вересня 2006 року № 127-ф/06 відповідно до якої Банк відкрив позичальнику рахунок № [NUMBER] для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та всі комісійні платежі, передбачені кредитним договором на вказаних рахунок (а.с. 14). Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується випискою з особового рахунку № [NUMBER] за період з 28 вересня 2006 року по 31 січня 2007 року, згідно якої вбачається, що остання отримала грошові кошти у розмірі 30 195 доларів США (а.с. 28). Однак, [PERSON] умови договору не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 22 липня 2014 року становить 21 698, 78 дол. США та складається з: · заборгованість по кредиту строкова - 18 494,67 дол. США; · заборгованість по кредиту прострочена - 1 696,69 дол. США; · заборгованість по процентах поточна - 157,07 дол. США; · заборгованість по процентах прострочена - 1 350,35 дол. США (а.с. 20-25). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, із наданих представником позивача розрахунків, вбачається, що зобов'язання за кредитним договором належним чином, у розумінні статті 527 ЦК України, [PERSON] не виконано. Відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» та достатність законних підстав для захисту порушеного права позивача з боку держави, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, банк уповноважений самостійно обрати спосіб судового захисту його прав, у випадку невиконання зобов'язань позичальником, про що йдеться у пункті 9 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, згідно якого право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно пункту 42 висновку Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а порушене право позивача - захисту з боку держави. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору судом зазначається наступне. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів по справі солідарно на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 595 грн. 91 коп., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial