Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У серпні місяці 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про виселення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.11.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» отримав у власність житловий будинок, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл.., м. Дніпро, вул. Павлоградська, буд. 10, на підставі договору іпотеки від 22.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у державному реєстрі під номером 628. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], [PERSON], які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровської обл.., м. Дніпро, вул. Павлоградська буд. 10. Позивач зазначає, що на виконання положення ч.1 ст.109 житлового кодексу УРСР позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана. Враховуючи викладене, позивач просить виселити без надання іншого жилого приміщення [PERSON], [PERSON] з житлового будинку №10 по вул. Павлоградській в м. Дніпрі зі зняттям з реєстраційного обліку. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. За згодою позивача суд розглядає справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» отримав у власність житловий будинок, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл.., м. Дніпро, вул. Павлоградська, буд. 10, на підставі договору іпотеки від 22.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у державному реєстрі під номером 628. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], [PERSON], які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,10 кв.м., який знаходиться за адресою: Дніпропетровської обл.., м. Дніпро, вул. Павлоградська буд. 10. На виконання положення ч.1 ст.109 житлового кодексу УРСР позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана. Відповідно до ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. 589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України«Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.3 ст.33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК УРСР. За змістом ч..2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 391 ЦК України. власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі зазначеного суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: approved