Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, що навчається, у якому просила стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на сина - [PERSON] , [INFO] , на оплату навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана у розмірі 1/2 витрат на навчання згідно договору про надання освітніх послуг № 172836 від 01.09.2017 року, фактична сума оплати становить 16401 грн, (10650 грн + 5751 грн = 16401 грн), проживання у гуртожитку 2200 грн, всього 18601 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.11.2000 року. У цьому шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , який на теперішній час навчається у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана на денній формі навчання за контрактом. Згідно з договором про надання освітніх послуг № 172836 від 01.09.2017 року позивач сплачує за навчання щороку 21300 грн, за найм житлової площі у студентському гуртожитку 4400 грн, всього витрати по договорах складають 25700 грн. Рішенням Віньковецького районного суду у 2018 році вирішено стягувати аліменти із [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/5 частка заробітку до досягнення дитиною 23 років. Відповідач працює у Віньковецько-Новоушицькому об`єднаному районному комісаріаті, отримує регулярно заробітну плату в розмірі 12000 грн, однак належної матеріальної допомоги дитині не надає та не бере участі у додаткових витратах. Разом з тим позивач є інвалідом другої групи, крім [PERSON] виховує ще сина [PERSON] , який потребує постійного лікування, тому вона просить стягнути у рахунок відшкодування 1/2 частини додаткових витрат, понесених позивачем на утримання сина 18601 грн. Ухвалою суду від 05.09.2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 15.11.2018 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] суд вирішив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження в справі та проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.12.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, та покликаючись на норми ст. 199 СК України просила стягнути із відповідача на користь позивача 1/2 витрат на навчання сина [PERSON] , що становить 18601 грн. Представник звертала увагу суду на те, що позивач є інвалідом другої групи та отримує пенсію, має на утриманні меншого сина, який хворіє та потребує коштів на лікування. Крім того, зі слів позивача представнику відомо, що аліменти на навчання сина [PERSON] із заробітної плати відповідача за виконавчим листом не утримуються по невідомі причині, але до державного виконавця по цьому питанню [PERSON] не зверталась, кошти на навчання сина [PERSON] та витрати на його проживання у гуртожитку сплачує її теперішній чоловік. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити за безпідставністю. 26.09.2018 року подали відзив на позов, у якому вказували, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з ним потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини яка продовжує навчання) (постанова ВС України від 29.01.2018 у справі № В2/373/16-Ц). Відповідач виконує свій обов`язок по утриманні сина - сплачує за рішенням суду аліменти у частці від усіх видів заробітку, інша форма утримання повнолітньої дитини чинним законодавством не передбачена. Також він одружився вдруге, утримує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , та зобов`язаний допомагати, в тому числі і матеріально, своїм батькам пенсіонерам, які отримують мізерну пенсію. Батько відповідача - [PERSON] , 1949 року народження, із 2014 року важко хворіє, переніс складну операцію на серці, відтак потребує постійного медичного нагляду та лікування, а відповідач по справі є єдиним, хто може йому допомагати. Разом з тим, позивачка має брати участь у фінансовій підтримці сина також і наявність у неї групи інвалідності не може стояти на перешкоді у її працевлаштуванні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов такого. Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.11.2000 року, та проживають окремо. Від сумісного проживання вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 28.02.2018 року № 52/18 та ксерокопії договору № 172836 від 11.08.2017 року, [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту «Юридичний інститут Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», термін закінчення навчання 30.06.2021 року. Вартість навчання за весь строк становить 85200,00 гривень, в тому числі по 10650 грн окремо за кожен період, а саме до 01.09.2017 року, до 10.02.2018 року, до 20.07.2018 року, до 10.02.2019 року, до 20.07.2019 року, до 10.02.2020 року, до 20.07.2010 року, до 10.02.2021 року. Згідно з рахунком № [NUMBER] від 29.05.2018 року та банківськими квитанціями, [PERSON] сплатила за навчання сина [PERSON] у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана 11502 грн, 22.08.2017 року -- 21300 грн. Проживає студент [PERSON] в студентському гуртожитку, плата за проживання на період навчального року з 01.09.2017 року по 30.06.2018 року становить 4400 гривень, згідно з банківськими квитанціями сплачено за проживання у гуртожитку 4150 грн та 250 грн. Наведені обставини встановлені, зокрема, рішенням Віньковецького районного суду від 24.07.2018 року, відповідно до якого із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісяця на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.04.2018 року і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років, письмовими матеріалами справи, і сторонами не оспорювались. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статтті185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Отже,\~у вказаній\~цивільній справі\~суд доходить\~висновку,\~що позивач,\~прохаючи стягнути\~із відповідача\~на її користь додаткові витрати на сина, не довела, що ці додаткові витрати викликані якимись особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а не у зв`язку з бажанням дитини навчатися в університеті, та судом таких особливих обставин не встановлено. Разом з тим, суд зауважує, що витрати на навчання [PERSON] , а саме вартість навчання, плата за проживання у гуртожитку були враховані судом при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається, та зазначені у рішенні Віньковецького районного суду від 24.07.2018 року. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, що навчається, і вважає за необхідне у позові відмовити за необґрунтованістю. Вирішуючи клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката, надану відповідачу в суді у розмірі 5000 грн, суд виходить з такого. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявляла про те, що судові витрати повинні бути покладені на відповідача, оскільки позивач не працює, є інвалідом, виховує малолітню дитину, утримує старшого сина, та крім того, витрати на допомогу адвоката не співмірні із ціною позову. Зважаючи на викладене та враховуючи, що справа розглядалась судом у порядку загального позовного провадження, представник відповідача брав участь у судових засіданнях, надавав консультації, формував та узгоджував правову позицію по справі, підготував та подав відзив на позов, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що клопотання представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн підлягає до часткового задоволення, а саме на суму 2500 грн. Судові витрати по сплаті судового збору згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України віднести на рахунок держави, оскільки у позові до відповідача відмовлено, а позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід другої групи.

Outcome: dismissed