Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

У серпні 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . За вказаною вище адресою також зареєстровані її чоловік та донька, які не проживають у вказаній квартирі з липня 2017 року. Особистих речей відповідачів у квартирі немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують. Позивач просить суд задовольнити позов та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату розгляд справи повідомлялися належним чином. На адресу суду направили заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв, заперечень проти позову суду не направив. Ухвалою судді від 06.09.2019 року відкрито провадження у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, окрім власника, зареєстровано також місце проживання чоловіка позивача [PERSON] та її доньки [PERSON] . З липня 2017 року відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин, не несуть інших витрат по її утриманню, особистих речей у помешканні не мають. [PERSON] та [PERSON] виїхали до іншого помешкання, де на даний час і проживають. Факт непроживання [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному помешканні з 27 липня 2017 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 171 від 13.06.2019 року. Внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів, порушені права позивача як власника квартири. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41\~Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.\~1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Згідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вище викладене, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved