Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд про обмін частини квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу, на ту частину спадщини та суму присудженого боргу [PERSON], яку не отримав за рішенням судів. [PERSON] єдиний син своєї матері [PERSON], яка 25.11.1998 року подарувала ? приватизованої квартири за адресою: [ADDRESS] і нотаріально оформила договір дарування. [INFO] мати позивача померла. 17.09.2009 року Октябрський районний суд своїм рішенням зобов'язав [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS]. Цим же рішенням суду було зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] документи на гараж, автомобіль та копії банківських рахунків, що належали [PERSON], для отримання спадщини. Проте до цього часу рішення не є виконаним, в зв'язку з переховуванням відповідача. 20.12.2010 року апеляційний суд своїм рішенням зобов'язав стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 26 407 грн. боргу та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Саме цією сумою оцінювалися будівельні матеріали 2 квітня 1992 року на момент підписання договору міни з ДиканськимРайагробудом було достатньо для придбання будівельних матеріалів для побудови приватного будинку позивача. Позивач подав позов про перерахунок суми боргу згідно інфляції, проте, як з'ясувалося [PERSON] на той час привласнив кошти. Виконавчі листи були направлені за місцем реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але відповідач зник. 24.12.2009 року Октябрський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції примусового виконання за виконавчим листом №2-135/09, виданого 03.08.2009 року Октябрського районного суду м. Полтави про вселення [PERSON], провів вселення в квартиру [ADDRESS] і передав позивачу на зберігання меблі та речі [PERSON], позивач зазначив, так як мебльована квартира і всі речі і меблі опечатані і знаходяться на зберіганні, то квартира не придатна для проживання. В результаті пошуків виконавчою службою місця перебування [PERSON] було встановлено, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження своїх вимог вказував, що [PERSON] згідно рішень судів і за виконавчим провадженням винен 26 тисяч боргу, який виник в результаті неблаговидної дії та для отримання позивачем спадщини: частини від гаражу, автомобіля та рахунків, але відповідач всіляко уникає виконання рішення судів. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - оголошення про судове засідання, розміщене в «Зорі Полтавщини» від 02.09.2014 року, с.8- причини своєї неявки в суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Від третьої особи - Октябрського відділу державної виконавчої служби надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням від 20.12.2010 року Апеляційного суду Полтавської області рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.07.2010 року скасувати, ухваливши нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 26 407 грн. боргу та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільних справ. 04 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] право отримати від Диканськогорайагробуду 26 407 грн. боргу, присудженого судовим рішенням, взамін на отриманий раніше (12 вересня 1993 року)автомобіль від [PERSON] У червні 2008 року на підставі заяви [PERSON] начальник відділу ДВС Диканського РУЮ звернувся до суду з поданням про заміну стягувача ([PERSON] на [PERSON].) у виконавчому провадженні з примусового стягнення з ТОВ «Райагробуд» на користь [PERSON] боргу в сумі 26 407 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2008 року відмовлено в задоволенні заяви начальника відділу ДВС Диканського РУЮ з тих підстав, що право вимоги у [PERSON] виникло не з правочину, а з судового рішення. [PERSON] у порядку примусового виконання судового рішення отримав кошти у сумі 26 407 грн. Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Полтавській області автомобіль ВАЗ 21-61, днз. [NUMBER], 1988 року випуску, з 01.04.1988 року по 27.01.1993 року належав [PERSON], а з 27.01.1993 року по теперішній час зареєстрований на ім'я [PERSON] Ухвалення судом рішення про стягнення з Диканськогорайагробуду на користь [PERSON] 26 407 грн. не припинило зобов'язання між сторонами угоди , оскільки нормами глави 50 ЦК України такої підстави припинення зобов'язання не передбачено. Угода щодо переуступки боргу укладена між [PERSON] і [PERSON] до припинення зобов'язань, які виникли між [PERSON] і Диканськимрайагробудом. За змістом угоди про переуступку боргу від 04.08.2005 року право [PERSON] на отримання 26 407 грн. за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10.07.2002 року не ставиться у залежність від передачі [PERSON] автомобіля, оскільки сторони угоди ствердили, що передача автомобіля вже відбулася в минулому. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 11.04.2012 року за виконавчим листом №1-5642/10 виданого 10.02.2011 року, встановлено фактичне місце проживання [PERSON]: [ADDRESS]. На запит державного виконавця від 10.07.2014 року до Центру ДАІ 5301 надав інформацію про наявність зареєстрованих транспортних засобів станом на [INFO], належних на праві власності [PERSON], РНОКПП:[NUMBER], що мешкає за адресою : [ADDRESS] встановлено:Полтавський центр 310- перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу, ИЗ 3180 ПО, ГЛ 291668 від 27.01.1993 року, транспортний засіб - ВАЗ 21061, (1988), Зелений, №дв.[NUMBER], №куз.[NUMBER]. Рішенням Октябрського районного суду від 08.09.2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, прийняття спадщини задовольнити повністю. Постановою від 08.07.2013 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа №2-135/09 виданого 03.08.2009 року Октябрським районним судом про зобов'язання надати документи на гараж, автомобіль та копії банківських рахунків, що належали [PERSON] для отримання спадщини [PERSON] зазначений виконавчий документ уже знаходився на виконанні у відділі ДВС Лебединського МРУЮ, та був направлений за належністю до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ з тих підстав, що боржник за вказаною адресою не проживає та останнього разу приїздив до доньки в 2010 році. Ухвала про розшук боржника від 30.03.2012 року була видана до встановлення зазначеного факту. Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], інвентаризаційна справа №20945 реєстровий №121-16562 зазначено власниками квартири є: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1278. Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ч.1,ст.1280 Цивільного кодексу України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. У разі виникнення спору між спадкоємцями щодо виділу їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (частина перша статті 1279 ЦК) суд повинен враховувати використання цього майна одним із спадкоємців, тривалість такого користування, призначення цих предметів, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1,2,3,4 ст. 355. Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно ч.1 до ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд враховуючи подані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved