Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цією заявою, посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], є її рідною сестрою та з кінця 2012 року хворіє на психічний розлад здоровя. Чоловік [PERSON] помер у 2000 році, а в 2009 році померла єдина донька. Весь тягар догляду за [PERSON] лежить на заявниці, а також двох сестрах. Симптоми психічного розладу [PERSON] спостерігаються з кінця 2012 року, вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак має бути визнана недієздатною. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] заяву підтримали, просили заяву задовольнити за обставин зазначених у ній. Представник заінтересованої особи Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області [PERSON] в судовому не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до п. 1.3. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за N 387/3680, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Судом установлено, що заявниця у справі [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (а. с. 4, 5), а відтак має право звертатись із заявою про визнання останньої недієздатною. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 557 від 13 листопада 2015 року Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», [PERSON] тепер страждає хронічним психічним захворюванням у формі судинної деменції. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними. Потребує опіки. З огляду на вищевикладене, судом установлено підстави для визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Аналогічне правило щодо призначення опікуна, визначено у ч. 1 ст. 241 ЦПК України. Згідно ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області надано суду рішення № 3 та № 4 від 13 січня 2016 року про доцільність встановлення над [PERSON] опіки, згідно яких вважає за доцільне призначити [PERSON] та [PERSON] опікунами над [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, перша проживає одиноко, друга із сімєю, обоє здійснюють догляд за їх сестрою [PERSON] Обоє характеризуються позитивно, користуються авторитетом та повагою, гарні господині, турботливі матері. Крім вищезазначеного, заявниця [PERSON], а також [PERSON] надали письмові заяви про згоду бути опікунами над [PERSON], а також підтвердили таку згоду безпосередньо в судовому засіданні. Згідно вищевикладеного, заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved