Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивувала тим, що 28 лютого 2008 року між нею та відповідачем, а саме Сімферопольським відділенням ВАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 141-02-08 на суму 15\~000 грн. зі сплатою 30% річних строком до 25.02.2011 року, який позивач не сплачувала, тому утворилася заборгованість станом на 18.01.2010 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складала 19\~000, 37 грн. 01 лютого 2010 року ВАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду про стягнення вищезазначеної заборгованості, згодом уточнивши свої вимоги просив додатково врахувати прострочену заборгованість за процентами та пеню, а всього 31 532,92 грн. Згідно з рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 28 липня 2010 року у справі 2-3517/10 позов ВАТ «ВТБ Банку» був задоволений частково, з позивача на користь банку стягнуто 29756,61 грн. Під час судового розгляду та після винесення рішення, за заявою стягувача ВАТ «ВТБ Банк» про примусове виконання рішення суду у справі № 2-3517/2010 від 15.12.2010 року, державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Кенжалієвою Реяною Рефатівною на все нерухоме майно позивача було накладено арешти. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05.08.2015 року дані арешти Кримською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровані як обтяження № 9926460 від 11.06.2010 року та № 10914288 від 09.03.2011 року. Так як Позивач на той час не мала будь-якого майна у власності 29.12.2012 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності у боржника майна, що підтверджується інформацією з Повного витягу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 18.08.2015 року. На даний час у позивача у власності знаходиться ? частина квартири [ADDRESS], якою вона не може розпорядитися (продати), а тому просить припинити арешт накладений на все її нерухоме майно. Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду заяву від 10.09.2015 року про розгляд справи без їх участі. Наполягали на своїх вимогах та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи банк був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 лютого 2012 року за Договором дарування позивач отримала ? частину квартири [ADDRESS]. 14 лютого 2012 року вона оформила ? частину вищезазначеної квартири як спадщину після померлого її батька [PERSON]. На даний час, як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Іншу ? частину вищезазначеної квартири успадкувала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2015 року. Згідно з офіційним інформаційним повідомленням від 12.05.2014 року на сайті ПАТ «ВТБ Банку» з 07.05.2014 року на підставі Постанови НБУ України від 06.05.2014 року № 260 Сімферопольське відділення ВАТ «ВТБ Банк», як і будь-які відділення на території АР Крим, припинили свою роботу і обслуговування клієнтів кримських відділень, у тому числі позивача, було передано до м. Херсон. Відповідно до Довідки Херсонського відділення ПАТ «ВТБ Банк» від 17 серпня 2015 року № 587/2310-2 станом на 17.08.2015 року заборгованість за кредитним договором № 141-02-08 від 28.02.2008 року позичальником [PERSON] повністю погашена. Будь-які спори між позивачем та відповідачем відсутні. Таким чином, судом встановлено відсутність боргового зобовязання позивача за вказаним кредитним договором перед відповідачем. 07 серпня 2015 року позивач та третя особа звернулися до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] про відчуження належної їм квартири, але отримали відмову у звязку з тим, що на імя позивача в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться арешти. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. У звязку з цими подіями в Україні Київський відділ ВДВС Сімферопольського МУЮ припинив свою роботу. Отже передбачений порядок зняття арешту відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» у Київському відділі ВДВС Сімферопольського МУЮ на цей час є неможливим. Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобовязаний подати протягом пяти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Одним із документів передбачених цим законом, яке реєстраційна служба приймає до реєстрації, є судове рішення про припинення обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 316\~Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності передбачений ст. 317 ЦК України, де зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, вищевказані обтяження на цей час є безпідставними, порушують права позивача, як власника нерухомого майна щодо розпорядження ним на власний розсуд. Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Ураховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність, для відновлення порушених прав позивача, припинити обтяження зареєстровані Кримською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 9926460 від 11.06.2010 року на підставі Постанови № б/н від 11.06.2010 року та № 10914288 від 09.03.2011 року на підставі Постанови про накладення арешту на нерухоме майно № 24731825 від 09.03.2011 року державного виконавця Київського відділу ВДВС Сімферопольського МУЮ Кенжалієвої Реяни Рефатівни. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved