Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця») заборгованість по заробітній платі у розмірі 13\~221 грн. 32 коп.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 3\~788 грн. 29 коп.; винагороду за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 50 % від окладу у сумі 2\~603 грн. 00 коп.; вихідну допомогу у розмірі 3 середньомісячних заробітків у розмірі 18\~860 грн. 18 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 68\~565 грн. 07 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 3\~762 грн. 80 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що у період з 22 липня 2002 року по 17 липня 2017 року позивач перебував у трудових відносинах із ПАТ «Укрзалізниця». Наказом від 17 липня 2017 року № 10590/ДН-ос позивача звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію за віком. На час звільнення відповідач не сплатив позивачу заробітну плату, а також всі належні йому виплати при звільненні. З підстав поновлення порушених трудових прав позивач змушений звернутися до суду. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; стягнуто із ПАТ «Укрзалізниця» заборгованість по заробітній платі у розмірі - 15\~375 грн. 57 коп., без утримання обов`язкових податків та зборів; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4\~765 грн. 14 коп.; вихідну допомогу у розмірі 23\~428 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 65\~405 грн. 27 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі - 3\~319 грн. 68 коп. з утриманням обов`язкових податків та зборів. Не погоджуючись із даним заочним рішенням відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року скасовано заочне рішення від 04 лютого 2019 року у справі № 361/5099/18. При повторному розгляді даної справи по суті позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 19 червня 2019 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач ПАТ «Укрзалізниця», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання представника не направив. Правом подати відзив на позовну заяву впродовж всього періоду розгляду справи по суті не скористався. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у трудових відносинах. Так, наказом № 223/л від 22 липня 2002 року позивача прийнято на посаду заступника начальника відділу технічного обслуговування мереж передачі даних та термінального обслуговування державного підприємства «Донецька залізниця». Наказом № 1040/л від 22 листопада 2007 року [PERSON] переведено заступником начальника відділу у відділ технічного обслуговування АРМів Інформаційно-обчислювального центру державного підприємства «Донецька залізниця». Відповідно до ЗУ №4442-IV від 23 лютого 2012 року, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200, державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Згідно із наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року, Інформаційно-обчислювальний центр державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Відповідно до наказу регіональної філії «Донецька залізниця» № 1/ос від 29 липня 2016 року з 01 серпня 2016 року продовжено трудовий договір з працівниками інформаційно-обчислювального центру державного підприємства «Донецька залізниця» у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за їх згоди. У додатку № 1 до даного наказу під номером 149 значиться [PERSON] , розмір його посадового окладу складає 5\~206 грн. 00 коп. Відповідно до наказу № 21/ІОЦ від 21 березня 2017 року з 01 березня 2017 року позивачу збільшено оклад до 6 508 грн. 00 коп. Як вбачається із наказу від 17 березня 2017 року № 19-ІОЦ з 20 березня 2017 року встановлено простій працівникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаної перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією. Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 10590/ДН-ос від 13 липня 2017 року [PERSON] звільнено з 17 липня 2017 року з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком стаття 38 КЗпП України. Із вказаного наказу вбачається, що [PERSON] належить до виплати компенсація за 18 днів відпустки та вихідна допомога у розмірі 3 середньомісячних заробітків відповідно до пункту 3.26 колективного договору. Відповідно до довідки № 0000510883 від 10 квітня 2018 року [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43\~Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22\~цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини першої статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вбачається із правового висновку, викладеного у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 року позивачу нараховано до сплати у березні 2017 року - 4\~140 грн. 93 коп.; у квітні 2017 року 3\~514 грн. 49 коп.; у травні 2017 року 3\~514 грн. 49 коп.; за червень 2017 року 3\~514 грн. 49 коп. Розмір заробітної плати за липень 2017 року відповідно до кількості відпрацьованих днів та розміру окладу складає 3\~408 грн. 95 коп. (6508/21*11). З урахуванням сплаченого позивачу авансу у сумі 2\~053 грн. 04 коп., розмір недоплаченої заробітної плати із відрахуванням податку з доходу фізичних осіб та військового збору складає 691 грн. 17 коп. (3408,95-(3408,95*0,18)-(3408,95*0,015)=2744,21; 2744,21-2053,04=691,17). Всього заборгованість перед позивачем по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року складає 15\~375 грн. 57 коп. Вказана сума підлягає до сплати позивачу без стягнення відповідних податків та зборів, оскільки її визначення здійснювалося судом з їх вирахуванням. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку. Положеннями частини першої статті 83\~КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до частини другої статті 21\~Закону України\~«Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із матеріалів справи, в наказі про звільнення від 17 липня 2017 року № 10590/ДН-ос міститься інформація про те, що позивач має право на компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки. Аналогічна інформація також міститься у довідці-розрахунку, кількість днів 18, розмір виплати складає 4\~765 грн. 14 коп. Дана сума є нарахованою та відповідно податки та збори з неї не утримані. Враховуючи вимоги частини першої статті 83 КЗпП України, частини другої статті 21\~Закону України\~«Про відпустки» та пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за 18 днів невикористаної відпустки у розмірі 4\~765 грн. 14 коп. Відповідно до вищевказаного наказу про звільнення позивач також має право на виплату 3 середньомісячних заробітків відповідно до пункту 3.6 колективного договору. Із розрахунку заробітної плати за липень 2017 року [PERSON] нараховано вихідну допомогу у розмірі 23\~428 грн. 80 коп. Щодо вимог про стягнення із відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, то вона задоволенню не підлягає з підстав недоведеності факту її нарахування. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 4\~КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9\~ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117\~КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1\~Закону України\~«Про торгово-промислові\~палати в\~Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд враховує науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Так, втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , місто [ADDRESS] , вулиця Кірова, 44, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», Регіональну філію «Донецька залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~із порушенням\~строків їх\~виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2\~цього ж\~Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. З метою реалізації Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~із порушенням\~строків їх\~виплати» Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117\~КЗпП України та стягнення суми компенсації частини доходів у зв`язку із порушення строків їх виплати відсутні з огляду на викладені вище обставини. Стаття 12\~ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами у справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із частини другої вказаної вище статті закону, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою від 20 серпня 2018 року, яка неодноразово направлялася відповідачу для виконання, суд витребував ряд документів необхідних для розгляду справи по суті. Разом з тим, ухвала суду залишена без реагування, відповідні докази надані не були, враховуючи також, що справа слухається судом повторно, після скасування заочного рішення. Відповідно до частини 10 статті 84\~ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на викладене, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд при постановленні даного рішення керувався доказами наданими стороною позивача, вважаючи їх належними. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 43\~569 грн. 51 коп. стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved