Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2009 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 739, який Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2020 року по справі № 946/7921/19 було розірвано. За час шлюбу сторони придбали автомобіль «HYUNDAI TUCSON», державний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975, на підставі договору укладеного в СГ №5545/17/000953 від 13.05.2017, виданого TOB «КСН-СЕРВІС», договору комісії №5545/17/000953 від 13.05.2017 року, виданого ТОВ «КСН-СЕРВІС», акту огляду №5545/17/000953 від 13.05.2017, виданого ТОВ «КСН-СЕРВІС», який зареєстрований 14.04.2018 року на [PERSON] . Ринкова вартість вказаного автомобілю,згідно інформації з сайту з продажу автомобілів, складає приблизно 230 000,00 грн., а вартість 1/2 частини автомобілю відповідно складає 115 000,00 грн. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Арнаут А.Г. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнавав, суду пояснив, що дійсно зазначений автомобіль був ними придбаний у період шлюбу. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 04 грудня 2009 рокуперебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2020 року, що набрало законної сили. В період шлюбу сторони придбали автомобіль «HYUNDAI TUCSON», державний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975, на підставі договору укладеного в СГ №5545/17/000953 від 13.05.2017, виданого TOB «КСН-СЕРВІС», договору комісії №5545/17/000953 від 13.05.2017 року, виданого ТОВ «КСН-СЕРВІС», акту огляду №5545/17/000953 від 13.05.2017, виданого ТОВ «КСН-СЕРВІС», який зареєстрований 14.04.2018 року на [PERSON] . Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про власність», ч.ч.2, 3ст.325 ЦК України та ч.1ст.61 СК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що придбане сторонами під час шлюбу майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди у позасудовому порядку не дійшли, проте, враховуючи думку як позивача і його представника, так і відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 71 СК України, пояснення сторін, суд знаходить можливим провести розподіл спірного майна наступним чином: в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення.

Outcome: approved