Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом. Пояснив, що у період з 1 квітня по 23 травня 2013 року працював у відповідача представником торговельного департаменту Центрального регіону із заробітною платою у 10 000,00 грн. на місяць. Оскільки роботодавець порушував умови трудового договору, позивач ініціював своє звільнення і 23 травня 2013 року його було звільнено за угодою сторін. У день звільнення він працював, але розрахунок йому виплачений не був ні в день звільнення, ні до цього часу. Уточнивши позовні вимоги ( а.с. 117), [PERSON] просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 1 квітня по 23 травня 2013 року, виходячи із заробітку 1900,00 грн. на місяць, в сумі 2 849,96 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2013 року по 9 вересня 2014 року в сумі 29 449,96 грн. та 20 000,00 грн. моральної шкоди, обгрунтовуючи її розмір душевними стражданнями, яких він зазнав через неправомірні дії відповідача. Представник відповідача ТОВ «Агро Галс Моторс» в судове засідання не з»явився. Направив суду письмові заперечення (а.с.50-51), в яких зазначив, що посадовий оклад позивача складав 1 900,00 грн. на місяць, і заробіток у цьому розмірі [PERSON] отримав вчасно, що підтверджується платіжними відомостями Товариства від 19 квітня та 7 травня 2013 року. Трудова книжна [PERSON] була видана в день його звільнення, але за розрахунком він не з»явився, тому був запрошений письмово і остаточний розрахунок отримав 25 червня 2013 року. У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відповідач також просив відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: Згідно наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Галс Моторс» (далі по тексту рішення - товариство, підприємство) №4-к від 1 квітня 2013 року [PERSON] був прийнятий представником торговельного департаменту Центрального регіону за трудовим договором з 1 квітня по 31 травня 2013 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с. 29). Письмовий трудовий договір (а.с. 88-90) умову про розмір заробітної плати [PERSON] не містить. Згідно штатного розкладу підприємства (а.с. 52) посадовий оклад торг0вельного представника департаменту Центрального регіону становив 1 900,00 грн. На користь своїх заперечень проти позову в частині своєчасної виплати заробітної плати та повного розрахунку із позивачем після його звільнення підприємство надало суду платіжні відомості про виплату [PERSON] заробітку: від 19 квітня 2013 року та від 7 травня 2013 року - по 778,43 грн., від 20 травня 2013 року - 737,46 грн. та від 25 червня 2013 року - 103,78 грн. (а.с. 91-96). [PERSON] категорично заперечував факт отримання ним заробітної плати та належність йому підписів у платіжних документах. За його клопотанням ухвалою суду від 12 березня 2014 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта №452 від 07 квітня 2014 року ( а.с. 100-109) підписи від імені [PERSON] у платіжних відомостях № АГМ00000011 від 19 квітня 2013 року, № АГМ00000012 від 7 травня 2013 року, № АГМ00000014 від 20 травня 2013 року та № АГМ00000035-1 від 25 червня 2013 року виконані не [PERSON]. Відповідно до положень статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору ( статті 117 КЗпП України). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги в частині стягнення невиплаченого заробітку та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягають задоволенню у повному обсязі. З підприємства на користь [PERSON] слід стягнути невиплачену йому заробітну плату за період з 1 квітня 2013 року по 23 травня 2013 року, виходячи із заробітку 1900,00 грн. на місяць, в сумі 2 849,96 грн., а також середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 24 травня 2013 року по 9 вересня 2014 року в сумі 29 449,96 грн. Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди суд виходить із такого: невиплата винагороди за працю та розрахунку безумовно стала причиною душевних страждань позивача, який утримує сім»ю, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд зазначає, що невиплата заробітку та розрахунку не була обумовлена об»єктивними труднощами, з якими стикнулося підприємство. З платіжних відомостей видно, що інші працівники відповідача заробітну плату отримували своєчасно. Підробка підписів позивача у відомостях про виплату заробітної плати, надання їх як докази суду у цивільному процесі, підтверджують факт свідомого порушення відповідачем гарантованого Конституцією України права людини на отримання винагороди за свою працю. Еквівалент моральної шкоди, яку зазнав позивач, суд визначає у 10 000 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: partial