Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з нього на свою користь грошові кошти в сумі 15986 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що у лютому 2013 року попередньо домовилась із відповідачем про купівлю у нього за 17000 доларів США будинковолодіння [ADDRESS]. Оскільки у [PERSON] не було належно оформлених документів на будинковолодіння та спірну земельну ділянку, тому він попросив у неї аванс в сумі 2000 доларів США для виготовлення та оформлення необхідних правовстановлюючих документів на нерухомість. 05 лютого 2013 року вона передала [PERSON] під розписку 2000 доларів США, зазначивши їх як завдаток за будинок. У вересні 2013 року вона дізналась, що відповідач фактично продав будинок іншій особі, однак отриманих від неї коштів в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 15986 грн., їй не повернув. В ході судового розгляду справи позивачка збільшила заявлені позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 17291 грн. 60 коп. грошових коштів, що станом на 18 лютого 2014 року еквівалентно за курсом НБУ 2000 доларам США. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Представник позивачки - адвокат [PERSON] також підтримав позовні вимоги, уточнивши, що сторони домовились про купівлю належного відповідачу будинковолодіння під [ADDRESS], як було зазначено у позовній заяві. Вказав, що отримані відповідачем грошові кошти в сумі 2000 доларів США є не завдатком, а авансом, оскільки договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку між сторонами не укладалось. Тому, ці кошти мають бути повернути позивачці. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив. Спочатку вказував, що ніякої домовленості між ним і позивачкою не було, що він перший раз її бачить й ніяких коштів від неї не отримував, а домовлявся про продаж будинку з особою на прізвище Кухарчик, як зазначено у розписці, яку він їй написав при отриманні коштів. В подальшому відповідач змінив свої показання вказавши, що дійсно домовлявся із позивачкою та її співмешканцем про продаж їм належного йому будинковолодіння [ADDRESS]. За домовленістю він мав до кінця березня 2013 року оформити усі необхідні для продажу документи та оформити з ними договір купівлі-продажу, що він і зробив, однак 26 березня 2013 року співмешканець позивачки [PERSON] заявив, що вони не будуть купувати у нього будинок. Оскільки він витратив кошти на підготовку правовстановлюючих документів для продажу, продав меблі з будинку, тому вважає, що не повинен повертати отримані як завдаток кошти. Наголошує, що домовленість про купівлю будинку у нього була не з позивачкою, а її співмешканцем й кошти в сумі 2000 доларів США йому передав саме її співмешканець [PERSON] Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову також заперечив, вказавши, що отримані [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США є завдатком, оскільки таку їх природу сторони визначили у розписці від 05 лютого 2013 року, а оскільки купівля будинку не відбулась з вини позивачки, яка відмовилась від купівлі, тому ці кошти повинні залишитись у відповідача. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS] Старокостянтинівського району Хмельницької області. За цією адресою згідно землеоблікових документів виконкому Староостропільської сільської ради станом на 15 лютого 2014 року за [PERSON] також рахується земельна ділянка загальною площею 0,59 га, з яких: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,34 га - для ведення особистого селянського господарства. На час розгляду справи вищезазначена земельна ділянка [PERSON] не приватизована. 05 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу належного останньому будинковолодіння та земельної ділянки [ADDRESS]. В цей же день на підтвердження наміру придбати будинковолодіння та земельну ділянку [PERSON] передала [PERSON] 2000 доларів США. Про отримання зазначених коштів [PERSON] особисто написав розписку, у якій сторони визначили зазначені кошти «як завдаток». В подальшому договору купівлі-продажу будинковолодіння між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, сторони припинили будь-які домовленості з цього питання і вважають один одного винним у тому, що угода не відбулась. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про право власності [PERSON] на спірне будинковолодіння від 26 грудня 1988 року, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2013 року, довідкою виконкому Староостропільської сільської ради №195 від 15.02.2013 року, оригіналом розписки від 05 лютого 2013 року, яка знаходилась у позивачки та додана нею до матеріалів справи, а також показаннями свідка [PERSON], який підтвердив факт передачі [PERSON] для [PERSON] 2000 доларів США. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Виходячи зі змісту зазначеної норми, завдаток є доказом існування зобов»язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов»язання. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов»язання може мати місце лише у разі наявності зобов»язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який б за формою і змістом відповідав вимогам закону, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, тому передана позивачкою відповідачу грошова сума в розмірі 2000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню [PERSON] Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12), які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для судів. Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами у розписці вони зазначені як завдаток, правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Крім того, обов»язок по поверненню авансу не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір, який сторони мали намір укласти та в рахунок плати по якому відповідач отримав аванс. Тому, доводи [PERSON] про наявність вини позивачки в неукладені договору купівлі-продажу правового значення не мають і підлягають відхиленню. Доводи відповідача про те, що кошти в сумі 2000 доларів США позивачка йому не передавала, а передавав її співмешканець [PERSON] також не знайшли свого підтвердження та спростовуються розпискою від 05 лютого 2013 року, а також показаннями свідка [PERSON], який вказав, що кошти [PERSON] передала саме позивачка. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути отримані ним як аванс грошові кошти в сумі 17291 грн. 60 коп., що за курсом НБУ станом на 18 лютого 2014 року (з розрахунку 100 доларів США = 864 грн. 58 коп.) еквівалентно 2000 доларів США. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться, зокрема судовий збір та витрати на правову допомогу. Вбачається, що за подачу даного позову [PERSON] сплатила 243 грн. 60 коп. судового збору, а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому ці кошти підлягають стягненню на її користь з відповідача. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво в суді інтересів [PERSON] здійснював адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 16 січня 2014 року. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 06 лютого 2014 року адвоката [PERSON] допущено до участі в даній справі, як особу, яка надає правову допомогу позивачці (а.с.16). Згідно квитанції №1 від 17 січня 2014 року та наданого розрахунку про виконану роботу по наданню правової допомоги позивачка сплатила адвокату [PERSON] 1000 грн. Загальна кількість годин участі адвоката [PERSON] лише в судових засіданнях по даній справі становить 2 години 53 хвилин (53 хв. + 2 год.), а тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судовому засіданні по даній справі становить 1404 грн. 76 коп.(1218 грн. х 40 : 100 х 2 годин 53 хвилин). Оскільки [PERSON] сплатила адвокату за правову допомогу лише 1000 грн., тому ці витрати в повному обсязі підлягають стягненню на її користь з [PERSON]

Outcome: approved