Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

у серпні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 28,8 кв.м, загальною площею 55,9 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.04.1999 по 23.06.2005 в період якого у 2001р. позивач набула право приватної власності на спірну квартиру, проте відповдіно до ст. 22 КпШС України чинного у 2001 р. на час набуття позивачем права власності на квартиру, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю, однак вказана квартира була набута позивачем внаслідок інвсетування в її будівницьво грошових коштів, які належали особисто їй до одруження, тому вказане майно в 2001р. стало лише власністю позивача, а не спільною сімісною влдасністю подружжя. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2020 позовну заявузалишено без руху (а.с. 34). Ухвалою судді від 22.09.2020 відкрито загальне підготовче позовне провадження (а.с. 43). 11.11.2020 відповідач по справі надіслав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав, та просив задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 47, 48). 17.12.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження (а.с.59). Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 03.04.1999 перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №345, який було розірвано 23.06.2003 (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 30.05.2001 виданого ГУЖЗ КМДА Серія ККВ №57579 яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат, жилою площею 28,8 кв.м, загальною площею 55,9 кв.м дійсно належить [PERSON] (а.с. 58). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, при цьому враховує визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 3074 (три тисячі сімдесят чотири) грн 50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved