Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою № б/н від 12.07.2010 р. про отримання банківських послуг, згідно умов якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, станом на 30.06.2020р. виникла заборгованість у розмірі 60 167,34 грн, яка складається з: 996,13 грн - заборгованість за тілом кредиту; 55 337,70 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 833,51 - нарахована пеня. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 23.09.2020р. справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.10.2020р. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву в якій зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом (а.с.62). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судові засідання призначені на 28.10.2020р. та 25.11.2020р. відповідач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за останнім відомив місцем реєстрації та за допомогою публікацій оголошень про виклик на сайті суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2010 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 25). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , кредитна карта відповідача була відкрита 17.08.2010р. та неодноразово перевипускалася. Кредитний ліміт станом на 17.08.2010р. було встановлено 500 грн, 18.12.2010р. кредитний ліміт збільшено до 1 300 грн, 18.02.2011р кредитний ліміт зменшено до 1 010 грн, 22.04.2011р. кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн, 05.07.2011р. кредитний ліміт збільшено до 1 200 грн, 23.11.2015р. кредитний ліміт зменшено до 1 100 грн, 21.12.2015р. кредитний ліміт зменшено до 1 000 грн, з 23.01.2020р. кредитний ліміт 0,00 грн (а.с. 23,24). Відповідно до виписки про рух коштів по картці [PERSON] , вона активно користувалася кредитними коштами, а саме поповнення рахунку готівкою у терміналі самообслуговування, зняття готівки у банкоматі, придбання товарів у магазинах, тощо (а.с. 13-22). Позивач вважає, що [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2020р. становить 60 167,34 грн, та складається з: 996,13 грн - заборгованість за тілом кредиту; 55 337,70 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 833,51 грн - нарахована пеня (а.с.4-12). Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.07.2010р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 996,13 грн, що становить суму заборгованості за тілом кредиту, підлягають до задоволення. Щодо нарахування заборгованості по відсоткам та пені суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.07.2010 р., банк посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем. У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем та з умовами якої погодилась відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менш ніж 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1)+ (пеня2)= (базова відсоткова ставка за договором) / 30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн.; штраф при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 26). Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 р. у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.09.2014р. Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачу під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним (а.с.10). Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2014р (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду») заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 56,50 грн. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з [PERSON] слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 56,50 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тому у суду також відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь банку пені, оскільки такі суми розраховані банком з урахуванням розміру процентів за ставками, що не були погодженні сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial