Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], уточнивши свої позовні вимоги, посилалася на те, що 19 січня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року шлюб укладений з відповідачем було розірвано. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, у звязку із чим вона була вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Стаються випадки, коли відповідач може без згоди матері забирає дітей до себе додому, що негативно впливає на останніх. З урахуванням викладеного позивач просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] із нею, а також встановити порядок зустрічей відповідача з дітьми таким чином: неділя з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в її присутності за місцем проживання дітей. Позивач надала до суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. Відповідач також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої особи надав до суду заяву, у якій просив слухання справи проводити без його участі та ухвалити рішення в межах висновку наданого виконавчим комітетом. Згідно з приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 19 січня 2013 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 23. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, у звязку із чим позивач була вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON]) були задоволенні і з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] у розмірі 750 грн. на кожного щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]), який був зареєстрований 19 січня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 23, було розірвано (а.с.9). У листопаді 2017 року позивач була вимушена звернутися до Соборного ВП ГУНП в Одеській області із заявою у звязку із тим, що її колишній чоловік забрав їх малолітню дитину без її відома (а.с.13). З [PERSON] було проведено профілактично-попереджувальну бесіду про недопущення повторення аналогічних випадків, а також розяснено [PERSON] право на звернення до суду. У звязку із викладеними обставинами позивач вимушена була звернутися до суду із відповідною позовною заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із нею. Стаття 51\~Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Стаття 141\~СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частиною 2 ст.\~150\~СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст.\~150\~СК України батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.\~153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст.\~155\~СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст.\~157\~СК України ). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках. Стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із висновком Соборної районної у місті Дніпрі ради як органу опіки та піклування, ним визнано за доцільне встановити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], 07 жовтня 2015 року, із матірю [PERSON] Також у вказаному висновку зазначено, що [PERSON] не заперечує, щоб його малолітні діти проживали разом із матірю (а.с.52-53). Враховуючи все вищезазначене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, за наявності яких малолітні діти в їх інтересах можуть бути розлучені із матір'ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей із матір'ю [PERSON] Щодо позовних вимог позивача про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей необхідно зазначити наступне. Відповідно до положень статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, 18 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.\~142\~СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 158\~СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Відповідно до ч. 4, 5 ст.\~19\~СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради № 159/05-38 від 17 липня 2018 року виконавчий комітет вважає за доцільне визначити такий графік спілкування батька [PERSON] із дітьми: кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у місцях дозвілля у присутності матері (а.с.53). Таким чином, право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права є законодавчо закріплене та повинно реалізовуватися саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. При визначенні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд врахує вік дітей, ставлення відповідача до виконання батьківських обов'язків, бажання та можливість піклування про дітей обох батьків і те, що такий порядок не порушуватиме ніяким чином права дітей. Виходячи з принципу рівності прав батьків щодо участі у вихованні дітей, встановлених обставин, які свідчать про те, що позивач не заперечує проти спілкування відповідача з дітьми, суд дійшов висновку про необхідність встановити такий порядок зустрічей відповідача [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] таким чином: кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 17 год 00 хв. у місцях дозвілля у присутності матері [PERSON], задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial