Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Кристалбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 27 грудня 2013 року був укладений Договір про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08, за яким остання отримала кредит у розмірі 346 248, 00 грн. з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних, а також комісійну винагороду, інші платежі та неустойку порядку, в строки на умовах визначених Кредитним договором, а також інші зобов'язання, передбаченні умовами Кредитного договору. У якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 203-І/13/08 із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 27 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В, зареєстровано в реєстрі за № 3980.Предметом іпотеки за Іпотечним договором є: майнові права на квартиру [ADDRESS]. Вказали, що [PERSON] 06 листопада 2014 року зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02 грудня 2014 року, а саме на квартиру [ADDRESS]. Проте, після проведення державної реєстрації права власності [PERSON] не повідомила про це Банк, чим порушила вимоги Іпотечного договору. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] станом на серпень 2015 року має заборгованість 424 262,00 грн., яка складається з строкової заборгованості за кредитом 267 080,16 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 52 086,59 грн., процентів нарахованих за користування кредитом - 133,90 грн., прострочених процентів за користування кредитом - 53 422,45 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів 13 680,99 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 12 703, 34 грн., 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів - 12 883,76 грн., 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку за несвоєчасне погашення кредиту - 11 592,80 грн. Тому просили суд звернути стягнення на користь ПАТ «Кристалбанк» на предмет іпотеки за іпотечним договором № 203-І/13/08 від 27 грудня 2013 року, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Кристалбанк»; судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представники ТОВ «ВВС-Факторинг», ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», ПАТ «Терра Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При розгляді справи судом встановлено, постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014 року № 463/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії проблемних» віднесено до категорії проблемних. Постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014 року № 518 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних ПАТ «ТЕРРА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» (далі - Рішення) було вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014р. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.11.2014 року № 232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ТЕРРА БАНК» на один місяць до 22.12.2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК) Ірклієнка Юрія Петровича на один місяць до 22.12.2014 року. Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України «Про систему з гарантування вкладів фізичних осіб» . Відповідно до ч.І ст.42 Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» (далі - ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНЬ «КРИСТАЛБАНК»).Відповідно до ч.І0 ст.42 Закону перехідному банку передаються всі або визначене відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможногс банку. На виконання зазначеної норми Закону між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ПАЇ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК» було складено та підписано Акт приймання- передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22.12.2014р. Частиною 12 ст. 42 Закону встановлено, що перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Встановлено, що 27 грудня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 346 248, 00 грн. з кінцевим терміном повернення - 27 грудня 2018 року з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних, а також комісійну винагороду, інші платежі та неустойку порядку, в строки на умовах визначених Кредитним договором, а також інші зобов'язання, передбаченні умовами Кредитного договору. У якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 203-І/13/08 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 3980. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є: майнові права на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.1 Договору про іпотечний кредит Банк надає зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином виконати і повернути кредит, а також сплатити відсотки за користуванням Кредитом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. П. 6.2 Кредитного договору обумовлено, що за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом та/або сплати платежів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, а також штрафні санкції згідно п. 6.3 договору. У позовні заяві вказано, що [PERSON] порушила свої зобов'язання та належним чином не виконала в результаті чого позивач набув право на звернення стягнення на майно для погашення заборгованості, яка станом на серпень 2015 року за кредитним договором № 203-Ф/13/08від 27 грудня 2013 року обліковується на балансі ПАТ «Кристалбанк» відповідно до Акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22 грудня 2014 року - становить 424 262,00 грн., яка складається з строкової заборгованості за кредитом 267 080,16 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 52 086,59 грн., процентів нарахованих за користування кредитом - 133,90 грн., прострочених процентів за користування кредитом - 53 422,45 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів 13 680,99 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту - 12 703, 34 грн., 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів - 12 883,76 грн., 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку за несвоєчасне погашення кредиту - 11 592,80 грн. Також встановлено, що 30 липня 2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про відступлення права вимоги №30/07/14/2, за яким до ТОВ «ВВС-Факторинг» перейшло право вимоги по договору про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08від 27 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] 10 вересня 2014 року між ТОВ «ВВС-Факторинг» та ТОВ «Смарт Груп» укладено договір про відступлення права вимоги №10/09/14/1 за договором про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08від 27 грудня 2013 року. З поданих суду виписок по особовому рахунку встановлено, що [PERSON] здійснювала погашення по кредитному договору, на рахунки ТОВ «ВВС-Факторинг» та ТОВ «Смарт Груп». З довідки ТОВ «ФК «Смарт Груп» від 13 лютого 2015 року та додаткової угоди №2 до договору про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08від 27 грудня 2013 року встановлено, що станом на 13 лютого 2015 року [PERSON] повернула грошові кошти в повному обсязі тобто виконала всі зобов'язання за договором про іпотечний кредит№ 203-Ф/13/08від 27 грудня 2013 року. ПАТ «Терра Банк» при проведенні перевірки правочинів (у тому числі договорів), укладених ПАТ «Терра Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, які відповідають критеріям, передбаченим в ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було складено акт №2 від 15 вересня 2014 року. У матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] була належним чином повідомлена про складення акту №2 від 15 вересня 2014 року та необхідність сплачувати кошти на рахунки вже позивача. Встановлено, що між ПАТ «Кристал Банк» та ТОВ «ВВС-Факторинг» тривають судові спори щодо укладених договорів про відступлення права вимоги №30/07/14/2 від 30 липня 2014 року, в тому числі щодо Договору про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08 від 27 грудня 2013 року. Представник позивача вказував, що право вимоги до [PERSON] підтверджено актом №2 від 15 вересня 2014 року. Разом з тим, позивач не вказував, щодо дійсності договору про відступлення права вимоги №10/09/14/1 від 10 вересня 2014 року, укладеного між ТОВ «ВВС-Факторинг» та ТОВ «ФК «Смарт Груп», щодо дійсності додаткової угоди №2 від 13 лютого 2015 року про припинення дії договору про іпотечний кредит. Таким чином, в даний час існує спір між ПАТ «Кристал Банк» та ТОВ «ВВС-Факторинг» щодо права вимоги про Договору про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08. [PERSON] виконала його умови та договір припинив свою дію. Фактично позивач повторно вимагає виконання [PERSON] вже виконаних зобов'язань, що є подвійним стягненням, та порушує права відповідача. За наведених вище підстав, враховуючи положення ст.. 216 ЦК України, виконання [PERSON] умов договору про іпотечний кредит в повному обсязі, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості [PERSON] по Договору про іпотечний кредит № 203-Ф/13/08 від 27 грудня 2013 року. Доказів на спростування поданих відповідачем документів, зважаючи на тривалість розгляду справи (а саме з серпня 2015 року), позивач суду не надав. Крім того, відповідно до п.6.1 Іпотечного договору Банк набуває права звернення стягнення на Предмет іпотеки, його реалізацію та одержання задоволення своїх вимог з вартості Предмету іпотеки на свій розсуд (з урахуванням умов Іпотечного договору) у разі настання будь-якого або всіх наступних випадків, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з Договору про іпотечний кредит, в т.ч., але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений Кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом та/або процентів за понадстрокове користування кредитом, та/або комісійної винагороди, та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених Договору про іпотечний кредит. В свою чергу умовами п.6.2 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором Банку на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в розділі 7 Іпотечного договору. Як вбачається із Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 14 серпня 2015 року № 42264090, [PERSON] 06 листопада 2014 року було зареєстровано право власності на нерухоме майно на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02 грудня 2014 року, а саме на квартиру [ADDRESS]. Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки-для його подальшої реалізації. У п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та у договорі іпотеки, укладеному між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, позивач не взяв до уваги умови договору іпотеки, укладеного між сторонами, а саме пункт 7, який регулює умови задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та передбачає, що це застереження, що визнається договором про задоволення вимог іпотеко держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності останнього на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. В матеріалах справи відсутні дані про вирішення позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя. На підставі зазначеного, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», умови договору іпотеки, суд приходить до висновку, що визнання права власності є позасудовим порядком зверненням стягнення на предмет іпотеки, що не підлягає застосуванню у судовому порядку. Крім того, можливість виникнення права власності за рішенням суду, у цивільному кодексі України передбачається лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», так і з договору іпотеки, укладеного між сторонами, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed