overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 27.01.1990 року, від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримав, проти чого відповідач не заперечив та погодився на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.01.1990 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду представник позивача наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження сімї позивача неможливим, проти чого відповідач у своїй заяві, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 02.10.2012 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Сторони в судове засідання не зявились, до його початку надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2012 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 11.01.2014 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Позивач в судове засідання не зявилась, до його початку надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.01.2014 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 14.02.2003 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини, з січня 2014 року спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Сторони в судове засідання не зявились, до його початку надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2003 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 14.06.2013 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Також просить змінити прізвище на дошлюбне «Мазко». Сторони в судове засідання не зявились, до його початку надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2013 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

у серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як на частку в спільній сумісній власності подружжя та визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після свого чоловіка [PERSON], який помер 20.11.2015 року, але за життя ним право власності на зазначену квартиру зареєстровано не було, в звязку з чим вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач в судове засідання не зявилась, до його початку надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Треті особи в судове засідання не зявилась, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечень не мають. Дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 17.06.1978 року. 20.11.2015 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки ОЖБК від 20.07.2016 року № 290 [PERSON] у 1974 році вступив до житлово-будівельного кооперативу та у 1991 році пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] було повністю виплачено (а.с. 12). Відповідно до інформації КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації від 26.02.2016 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. (а.с. 13). Відповідно до інформації першої Чернігівської державної нотаріальної контори від 22.08.2016 року за заявою [PERSON] заведено спадкову справу №80/2016 до майна померлого [PERSON], крім неї спадкоємцями за законом є їх діти [PERSON], [PERSON], які відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті їх батька на користь дружини [PERSON] Відомості про інших спадкоємців за законом та за заповітом відсутні. Відповідно до статті 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частина 1 статті 70 СК України передбачає, що частки дружини та чоловіка в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач, відповідно до вимог ст. 60 СК України має право на 1/2 частину майна, придбаного подружжям у період шлюбу. Крім того, вона має право на спадкування належної померлому 1/2 частини квартири, як спадкоємець за законом першої черги у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, дитину залишити на її вихованні, після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «Крохіна». В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 06.10.2012 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя, між ними часто виникали непорозуміння, сварки, вони перестали розуміти один одного. Після народження дитини вона переїхала проживати до своїх батьків і до цього часу проживають окремо. Вважає, що сімя розпалась, примирення між ними неможливе. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що проти розірвання шлюбу на заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 192473, виданим 06.10.2012 року виконавчим комітетом Гірницької селищної ради Львівської області. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, вони разом не проживають, позивач у позовній заяві вказує, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Що стосується позовної вимоги про відновлення позивачу дошлюбного прізвища, відповідно до статті 113 цього Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Стосовно позовної вимоги про залишення дитини на виховання матері, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 15.02.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, хоча має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання дружини в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 15.02.2014 року сторони в справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дружини. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною 1 ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 18.08.2016 року.\~ Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК Українисуд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК Україниз відповідача в дохід держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 16.02.2013 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинились остаточно з липня 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникають сварки й непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. Посилаючись на викладене, позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16.02.2013 року в Центрально - Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 56. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] . Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в липні 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ \~ Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, то вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 23.11.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 23.11.2007 року сторони в справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 31.08.2016 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК Українисуд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК Україниз відповідача в дохід держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved