Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У січні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів, пені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 11.09.2015 та 30.09.2015 він, як представник [PERSON], звертався до відповідача для отримання грошових коштів у розмірі 3568,61 грн. з рахунку останнього. У видачі готівки йому відмовили з підстав того, що у паспорті позивача не була вклеєна фотографія по досягненню ним 45-ти річного віку, що вказувало на його недійсність, а довіреність від імені [PERSON] не відповідала вимогам ЦК України. Після чого, 02.10.2015 позивач звернувся до банку із заявою-претензією про виплату йому 3568,61 грн. з рахунку [PERSON], а також пені у розмірі 2248,22 грн. та 20000 грн. моральної шкоди. Вказана вимога була залишена банком без задоволення, а тому він просить суд стягнути такі грошові кошти з відповідача. При цьому в частині вимог про стягнення з відповідача на його користь пені посилається на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а щодо обґрунтування вимог по моральній шкоді вказує, що в результаті невиплати грошей зазнав негативних змін у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення його прав, що завдало душевних, психічних та фізичних страждань. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову зазначив про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'яився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав письмові заперечення проти позову. Суд, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11.09.2015 позивач звернувся до відповідача, в якості представника за довіреністю [PERSON], для отримання у банківській установі належних останньому грошових коштів в розмірі 3568,61 грн. на що отримав відмову працівників банку у здійснені такої дії. 30.09.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з тією самою вимогою, на що також отримав відмову. 02.10.2015 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою-претензією, в якій просив: перерахувати 3568, 61 грн., 2248,22 грн. пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 20000 грн. моральної шкоди на його банківський рахунок відкритий у ПАТ «Ідея Банк». Листом від 03.11.2015 № 11/5-22/2651/2434с банк повідомив [PERSON], що при перевірці працівником банку наданого ним пакету документів, було встановлено, що в паспорті на його ім'я відсутня фотокартка при досягненні 45 років, відповідно він вважався недійсним і здійснити будь-яку операцію не вбачалося за можливе. Також зазначено, що при повторному зверненні до ТВБВ 30.09.2015 надана позивачем довіреність не відповідала вимогам ст. 1003 ЦК України та п.п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція), в частині її оформлення. Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-XII, (далі - Положення) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Згідно з п. 8 Положення, термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Тобто відмова відповідача у вчинені у вчиненні банківських операцій у зв'язку з невклеєнням фотокартки при досягненні 45-річного віку узгоджується з вказаними приписами Положення та є правомірною. Щодо довіреності наданої позивачем на підтвердження його повноважень здійснювати банківські операції в інтересах [PERSON] слід зазначити наступне. За змістом ст. ч. 3 ст. 244, ч. 1 ст. 245 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За правилом ч. 1 ст. 1000 ЦК України правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Статтею 1003 ЦК України встановлено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. З довіреності, виданої секретарем Поберезької сільської ради 31.07.2015 у с. Побережжя Тесминецького району Іванофранківської області, на ім'я [PERSON] в інтересах [PERSON] вбачається, що за нею довіритель не надавав повіреному повноважень отримувати, розпоряджатись чи здійснювати будь-які інші банківські операції з його коштами, які знаходяться на рахунках у ПАТ ««Державний ощадний банк України». Таким чином відмовляючи позивачу у вчинені банківських операцій в інтересах [PERSON] відповідач діяв у межах вищевказаних правових норм та керувався законами України, а тому суд приходить до висновку про відмову в позові. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed