Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком №22 по вул. Кірова в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області. Позовні вимоги мотивує тим, що являється власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Кірова, 22 в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області, в якому крім нього зареєстровані, але з 2005 року не проживають [PERSON], з якою проживав однією сімєю без укладення шлюбу, та її дочка [PERSON] Наявність їх реєстрації у вказаному житлі змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком №22 по вул. Кірова в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність та підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.10.19994 року [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Кірова, 22 в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області. Довідка про склад сімї № 676 від 18.07.2016 року, видана Виконавчим комітетом Пантаївської селищної ради, підтверджує той факт, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по вул. Грушевського (Кірова), 22 в сел. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області. З акту обстеження від 19.07.2016 року, затвердженого секретарем Пантаївської селищної ради, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на момент обстеження і протягом останніх десяти років не проживають [INFO] м. Олександрії, їх особистих речей в будинку немає. Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Отже, порушені права [PERSON] та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні вищевказаним будинком. У звязку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, предявивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у будинку тривалий час без поважних причин. Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, позовна вимога щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved