Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про скасування рішень виконавчого комітету сільської ради та зобовязання до вчинення дій. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він є наймачем житлового будинку № 86, що по вул. Г. Кірпи у с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області. У вказаному будинку позивач проживає разом із своєю сімєю. У січні 2016 року [PERSON] звернувся до відповідача з питанням приватизації спірного нерухомого майна, однак рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 29 січня 2016 року № 2 йому відмовлено в наданні дозволу на приватизацію житла з тих підстав, що зазначений будинок включений до числа службових та не підлягає приватизації. У квітні того ж року позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області з заявою про зняття грифу «службовий» зі спірного житлового приміщення, проте рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 квітня 2016 року № 21 відмовлено в задоволенні його заяви та винесено дане питання на розгляд сесії сільської ради. Надалі, за рішенням шостої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 25 квітня 2016 року № 1 не надано дозвіл на зняття грифу «службовий» з будинку № 86, що по вул. Г. Кірпи у с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області, дозволено проживання у ньому сімї позивача зважаючи на те, що він є учасником АТО, знову оформляється на військову службу для відправки у зону АТО, а також те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, запропоновано позивачу подати документи на постановку його на квартирний облік. Згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 25 травня 2016 року № 25 [PERSON] поставлено на квартирний облік. 15 червня 2016 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про зняття грифу «службовий» зі спірного житлового приміщення, однак до цього часу вказана заява в передбаченому чинним законодавством порядку не розглянута. Натомість, [PERSON] надано рішення восьмої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 11 серпня 2016 року № 1, за яким залишено в силі рішення шостої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 25 квітня 2016 року № 1 та винесено питання про зняття грифу «службовий» з усіх квартир на розгляд сходу села. Посилаючись на ту обставину, що згідно законодавства питання виключення жилих приміщень з числа службових не віднесено до компетенції сесії сільської ради, [PERSON] згідно уточнених позовних вимог просить суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 29 січня 2016 року № 2 «Про надання дозволу на приватизацію житлового будинку в с. Клубівка, вул. Г. Кірпи, 86», рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 21 квітня 2016 року № 21 «Про надання дозволу на зняття грифу «службовий» з будинку дільничного інспектора, який знаходиться у с. Клубівка, вул. Г. Кірпи, 86», рішення шостої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 25 квітня 2016 року № 1 «Про надання дозволу на зняття грифу «службовий» з будинку дільничного інспектора, який знаходиться у с. Клубівка, вул. Г. Кірпи, 86», рішення восьмої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 11 серпня 2016 року № 1 «Про надання дозволу на зняття грифу «службовий» з будинку дільничного інспектора, який знаходиться у с. Клубівка, вул. Г. Кірпи, 86», а також зобовязати виконавчий комітет [PERSON] сільської ради розглянути питання про надання дозволу на зняття грифу «службовий» з спірного житлового будинку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, посилаючись на безпідставність позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що позивач з 2007 року на підставі ордера на житловий будинок № 8 мешкає разом із своєю сім'єю у житловому будинку № 86, що по вул. Г. Кірпи у с. Клубівка Ізяславського району Хмельницької області. У січні 2016 року він звернувся з заявою до відповідача [PERSON] сільської ради з питанням приватизації зазначеного житлового приміщення. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 29 січня 2016 року № 2 відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на приватизацію спірного житла, оскільки вказаний будинок має статус службового та не підлягає приватизації. Відповідно до ст. 118 Житлового кодексу України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно з пунктом 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. (ч. 2 ст. 121 ЖК України). На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення ( ч. 1 ст. 122 ЖК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працював на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ізяславського районного відділу УМВС та був звільнений у запас Збройних Сил за власним бажанням за п. 64 «Ж» з 01 лютого 2010 року, має статус учасника АТО, що підтверджується витягом з наказу управління МВС України в Хмельницькій області від 01 лютого 2010 року № 26 о/с та посвідченням серія МВ № 030889 від 28 травня 2015 року. Спірний житловий будинок належить [PERSON] сільській раді Ізяславського району на праві комунальної власності на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 19 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу [PERSON], що встановлено з відповідного договору та витягу «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № 10549362, виданого Комунальним підприємством «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» 04 травня 2006 року. Рішенням девятої сесії [PERSON] сільської пятого скликання № 7 від 7 травня 2007 року «Про затвердження переліку службових жилих приміщень [PERSON] сільської ради» включено будинок дільничного інспектора з верандою, сходами та загорожею загальною площею 111,6 кв. м., розташований у с. Клубівка по вул. Г. Кірпи, 86, до переліку службових жилих приміщень. Надалі, згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 30 листопада 2007 року № 71 надано дільничному інспектору міліції Ізяславського районного відділу УМВС [PERSON] спірний службовий будинок дільничного інспектора та видано ордер на вказане домоволодіння із позначкою службовий. За змістом ст. 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Згідно з ст. 5 Житлового кодексу Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частина 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає державний житловий фонд як житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Оскільки спірний будинок має статус службового та не підлягає приватизації у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на його приватизацію, а тому законні підстави для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 29 січня 2016 року № 2 «Про надання дозволу на приватизацію житлового будинку в с. Клубівка, вул. Г. Кірпи, 86» відсутні. Щодо решти позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено судом, у квітні 2016 року позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області з заявою про зняття грифу «службовий» зі спірного домоволодіння. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 квітня 2016 року № 21 ухвалено не надати дозвіл на зняття грифу «службовий» з будинку дільничного інспектора, який знаходиться у с. Клубівка по вул. Г. Кірпи, 86, та винести дане питання на розгляд сесії сільської ради. Надалі, за рішенням шостої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 25 квітня 2016 року № 1 не надано дозвіл на зняття грифу «службовий» зі спірного будинку та дозволено проживання у ньому сімї позивача зважаючи на те, що він є учасником АТО, знову оформляється на військову службу для відправки у зону АТО, а також те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, запропоновано позивачу подати документи на постановку його на квартирний облік. Згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 25 травня 2016 року № 25 [PERSON] поставлено на квартирний облік. 15 червня 2016 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про зняття грифу «службовий» зі спірного житлового приміщення. Однак, згідно з рішенням восьмої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 11 серпня 2016 року № 1 залишено в силі рішення шостої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 25 квітня 2016 року № 1 та винесено питання про зняття грифу «службовий» з усіх квартир на розгляд сходу села. В обґрунтування незаконності оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування [PERSON] зазначає, що згідно з положеннями чинного законодавства питання виключення жилих приміщень з числа службових не віднесено до компетенції сесії сільської ради, а належить до повноважень виконавчого комітету сільської ради. Так, згідно з п. 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 жиле приміщення включається до числа службових\~рішенням виконавчого комітету\~районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Як убачається з положень ст. 5 Закону України\~\~«Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, система місцевого самоврядування включає територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. У статті 60\~цього\~Закону\~передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є\~передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення,\~придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування\~від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та\~розпорядження об'єктами права комунальної власності,\~в тому числі\~виконують усі майнові операції,\~можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. За положеннями ст.ст. 29, 30 Закону України\~«Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження з управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до\~Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Оскільки за своєю суттю виключення приміщення із числа службових є дією щодо управлінням комунальним майном, суд приходить до висновку, що такі дії входять до кола повноважень саме виконавчого комітету сільської ради, якій належить відповідне нерухоме майно на праві комунальної власності. Суд приходить до такого висновку також з урахуванням відсутності у системі місцевого самоврядування виконавчих комітетів районних рад. Таким чином, питання виключення приміщення із числа службових не відноситься до компетенції сесії [PERSON] сільської ради, а тому спірні рішення вказаного органу місцевого самоврядування щодо винесення на розгляд сесії та вирішення сесією цього питання слід визнати незаконними та скасувати, а також зобовязати виконавчий комітет [PERSON] сільської ради розглянути заяву позивача від 15 червня 2016 року про зняття грифу «службовий» зі спірного житлового приміщення. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 275 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 4, 5, 118, 121, 122 ЖК Української РСР, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 5, 29, 30, 60 Закону України\~\~«Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР п. 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37,

Outcome: approved