Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 14 червня 2016 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по вул. Лесі Українки, 15 в селі Молодове Саратського району, Одеської області, та земельну ділянку. 29 жовтня 2004 року мати склала заповіт, посвідчений секретарем Надеждинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 332, згідно якого заповідала житловий будинок дочці [PERSON], а земельну ділянку заповідала дочці [PERSON]. [PERSON] вказує, що у встановлений законом строк для прийняття спадщини вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я матері на вказаний будинок. Тому вона змушена звернутися до суду. Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок під номером 15, розташований по вул. Лесі Українки в с. Молодове Саратського району Одеської області. У дане судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач - представник Надеждинської сільської ради Саратського району, Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 14 червня 2016 року (а.с. 6). 29 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Надеждинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 332, згідно якого заповідала житловий будинок, розташований по вул. Чапаєва, 15 в с. Молодове Саратського району, Одеської області дочці [PERSON]. На день смерті спадкодавця заповіт є чінним, зареєстрований у спадковому реєстрі (а.с.7). Копією свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу підтверджено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9,10). Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, висновку про вартість майна, власник житлового будинку, розташованого за адресою: с. Молодове, вул. Лесі Українки (Чапаєва), 15, Саратського району Одеської області не встановлений (а.с. 11-19). Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Довідками Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області, витягом з книги погосподарського обліку Надеждинської сільської ради Саратського району підтверджено, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: с. Молодове, вул. Лесі Українки (Чапаєва), 15, Саратського району Одеської області належав [PERSON] (а.с. 52,53). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита нотаріусом за заявами про прийняття спадщини, які надійшли від доньок померлої [PERSON] та [PERSON] (а.с.70). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок спадкодавця [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця (а.с. 56). Судом встановлено, що позивач як спадкоємець майна покійної матері не відмовлялась від прийняття спадщини, яка відкрилася після її смерті. Не отримала свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за [PERSON] слід визнати право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, який належав спадкодавцю [PERSON].

Outcome: approved