Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживачів та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 03.06.2014р. укладено Договір-заяву № 300937/33408/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті (далі по тексту - Договір-заява № 1), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 90 000 грн., на строк до 08.06.2015р. Додатковою угодою від 03.12.2014р. сума вкладу була поповнена на 9369, 74 грн. Крім того, 03.06.2014р. між сторонами укладено Договір-заяву № 300937/33405/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті (далі по тексту - Договір-заява № 2), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 67 000 грн., на строк до 08.06.2015р. Після закінчення строку Договорів-заяв, відповідач кошти по депозитному владу позивачу не повернув і продовжує користуватись коштами позивача. Його усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення договорів-заяв, норми чинного законодавства та його права як споживача. Крім того, у зв'язку з неповерненням коштів в строки, позивачу також було завдано моральної шкоди. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь, заборгованість за Договором-заявою № 1 в розмірі 99 369, 74 грн., заборгованість за Договором-заявою № 2 в розмірі 67 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, крім вже заявлених вимог просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки в розмірі 1 % річних за користування вкладом та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за Договором-заявою № 1 в сумі 101 105, 85 грн., за Договором-заявою № 2 - 68 170, 57 грн. Також позивач збільшив розмір завданої моральної шкоди, просив стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 03.06.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір-заяву № 300937/33408/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті (а.с. 20), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на Вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 90 000 грн., на строк з 03.06.2014 по 08.06.2015, відсоткова ставка - 23, 50 % річних (п.п. 1. 2 Договору-заяви). Позивач виконав умови Договору-заяви, вніс грошові кошти в розмірі 90 000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 115 від 03.06.2014р. (а.с. 20). 03 грудня 2014р. між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про банківський строковий вклад (депозит) № 300937/33408/370-14 від 03.06.2014р. (а.с. 22), відповідно до умов якої вклад за Договором-заявою № 1 було поповнено на 9 369, 74 грн., що підтверджується квитанцією № 111 від 03.12.2014р. (а.с. 23). Судом також встановлено, що 03.06.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір-заяву № 300937/33405/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті (а.с. 21), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на Вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 67 000 грн., на строк з 03.06.2014 по 08.06.2015, відсоткова ставка - 24, 00 % річних (п.п. 1. 2 Договору-заяви). Позивач виконав умови Договору-заяви, вніс грошові кошти в розмірі 90 000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 114 від 03.06.2014р. (а.с. 21). В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про відмову від пролонгації Договорів-заяв (а.с. 16), а 26.06.2015р. - із заявою про повернення вкладу за вказаними договорами-заявами (а.с. 17-19), однак відповідач кошти за вище вказаним договором в повному обсязі не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Разом з тим, не зважаючи на невиконання Банком своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. Згідно з інформацією, розміщеною 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». Національний банк України наголошує, що 93,2% (234 тисячі осіб) усіх вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримають свої вклади в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) суму 200 тис. грн. Клієнти з більшими обсягами вкладів отримають їх у межах суми, гарантованої Фондом. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. На підставі вище постанови НБУ від 17.09.2015р. № 612, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) 17.09.2015 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно). Таким чином, станом на даний час Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частиною першою статті першої якого встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 1,3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Положеннями п. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Отже, враховуючи все вище викладене та ту обставину, що на момент винесення рішення в ПАТ КБ «Фінанси та Кредит» введено тимчасову адміністрацію у зв'язку з чим Законом передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, а також ту обставину, що позивачем не надано доказів звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати належних за договором йому сум та відмови Фонду у таких виплатах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, у зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 1 % річних за користування Банком вкладом, 3 % річних та моральної шкоди є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в цій частині також.

Outcome: dismissed