Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким встановити факт родинних відносин між нею та її батьком та визнати за нею право власності на домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був власником житлового будинку з господарськими спорудами у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. Спадкоємцями першої черги за законом є її мати [PERSON] та сестра [PERSON] , які спадщину не прийняли та претензій відносно спадкового майна не мають. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність документа власності на спадкове майно та розбіжності в документах, що підтверджують родинний зв`язок. В цих документах справді допущено помилку, оскільки в свідоцтві про її народження її по-батькові вказано [PERSON] , а ім`я батька у свідоцтві про його народження записано [PERSON] . Через такі розбіжності в документах встановити факт родинних відносин з батьком в позасудовому порядку вона не може. За таких обставин вона не може у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідачі також направили суду заяви, в яких вказали, що не мають заперечень проти задоволення позову, справу просили розглядати у їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що для задоволення позову у порядку ст. 206 ЦПК є всі законні підстави, виходячи з наступного. У [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку, літньої кухні, навісу, гаража, двох сараїв, дровітні, вбиральні, воріт, огорож та криниці, вартістю 118134 гривні, що підтверджується копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ПП «ОЛВІ Р» (а. с. 14-17) та копією довідки від 23 вересня 2020 року № 26, виданої ПП «ОЛВІ Р» (а. с. 12). Згідно із записом в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради за 2016-2020 роки, вказане домоволодіння на праві особистої власності належало [PERSON] , [INFO] , що підтверджується випискою з погосподраської книги № 969 від 23 вересня 2020 року (а. с. 10) та довідкою, яка видається у зв`язку з оформленням спадщини № 698, виданою 01 серпня 2020 року Сапською сільською радою ОТГ Івано-Франківської області (а. с. 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 4). Все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, складеного 11 серпня 2009 року (а. с. 3). За змістом ст. 1216 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) , а відповідно до ст. 1217 названого кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦПК входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а стаття 1223 даного кодексу визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, здійснюється спадкоємство за законом. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 названого кодексу, право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 названого кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи надані позивачкою письмові докази у їх сукупності судом встановлено, що [PERSON] був власником домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] . [PERSON] як спадкоємець за заповітом, належним чином прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини (а. с. 11). У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, що підтверджується листом нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори № 421/02-14 від 15 вересня 2020 року (а. с. 2). Отже у позасудовому порядку свої спадкові права позивачка захистити не може, а тому право власності на спадкове домоволодіння за нею необхідно визнати рішенням суду. Що стосується позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд вважає, що оскільки спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом, а не за законом, [PERSON] є спадкоємцем, як особа, що визначена у заповіті, а не як родич спадкодавця, тому встановлювати факт родинних відносин між позивачкою та її батьком для визнання за нею права власності на спадщину нема необхідності.

Outcome: approved