Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року, в розмірі 100 509,41 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.06.2013 року складає 803 070,20 грн. звернути стягнення на квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також просив, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіального поширюється на адресу вказаної квартири, та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору від 19.05.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 752,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.05.2018 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 12.06.2013 року має заборгованість у розмірі 100 509,41 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 36 918,78 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 23 336,38 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7 027,14 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 4784,67 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою 19.05.2008 року було укладено договір іпотеки № DNHDGB0000000039, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площе 38.24 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі попереднього договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотека ціна предмету іпотеки дорівнює 308 050 грн. 00 коп. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість за кредитним договором, то позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача Дементьєва О.М. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Також додала, що позивач стягує з неї заборгованість за договором іпотеки, проте на справді такого договору взагалі не існує. Право власності на квартиру вона ще не оформила, оскільки всі документи знаходяться у позивача. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року між позивачем та Дементьєвою О.М., остання 19.05.2008 року отримала кредит у 55 632,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.23-27). Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти в сумі 958,87 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що включає заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, на рахунок № [NUMBER] - для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості (а.с. 27). У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 12.06.2013 року має заборгованість у розмірі 100 509,41 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 36 918,78 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 23 336,38 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 7 027,14 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 4784,67 доларів США. Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується не пізніше 19.05.2018 року повернути банку суму наданих кредитних коштів в повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів. У відповідності до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена,- звернути стягнення на предмет застави у випадках, встановлених договором. У зв'язку з порушенням зобов'язань відповідачкою позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на майно відповідачки, яке було передано нею в іпотеку згідно договору укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 19.05.2008 року. Проте, позивачем на підтвердження укладення договору іпотеки суду було надано договір застави майнових прав № DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року, який укладено між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», та згідно якого відповідачка надала в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою, право вимоги передачі кредитуру майнових прав на квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Даний договір складено між сторонами у простій письмовій формі. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки. Відповідачці надсилалося повідомлення про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання (а.с.18). У даному повідомленні позивач повідомив відповідача про непогашену заборгованість за кредитним договором № DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року, в якому запропонував [PERSON] протягом 30 календарних днів погасити заборгованість за вищевказаним кредитним договором, та попередив, що у разі невиконання вимоги банку та непогашення заборгованості на протязі 30 календарних днів, банк розпочне звернення стягнення на заставлене майно - квартиру [ADDRESS]. Але, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка на дані повідомлення не прореагувала та на сьогоднішній день має непогашену заборгованість. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки, даний договір не посвідчений нотаріусом, що суперечить чинному законодавству України, то він є нікчемним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, суд вважає, що не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNHDGB0000000039 від 19.05.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у розмірі 100 509,41 доларів США, оскільки даний договір є нікчемним, а тому жодних юридичних наслідків не породжує. До того ж, вимоги про виселення відповідачки, яка проживає в даній квартирі зі зняттям з реєстрації не можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не виконана процедура добровільного врегулювання спору, як це передбачає закон, а також не має підстав у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає що не має підстав у задоволенні вимог позивача про виселення. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, суд вважає що не має підстав для повернення позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed