Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У січні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору оренди майна та обладнання від 22 жовтня 2003 року передала [PERSON] у тимчасове користування майно на загальну суму 564 279 грн. 60 коп., яке він використовував при здійсненні підприємницької діяльності у приміщеннях кафе «[INFO]» та кафе «[INFO]». Після закінчення строку дії договору оренди 22 жовтня 2006 року майно не повернув та не відшкодував його вартості. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009року [PERSON], з вини якої майно вибуло із володіння [PERSON], зобов'язано відшкодувати йому 564279 грн. 60 коп. компенсації вартості майна та обладнання, що було передано в оренду. Посилаючись на те, що указане майно, за яке відповідач отримав компенсацію, належало позивачці, вона на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України просила стягнути з [PERSON] 706957 грн. 69 коп. матеріальних збитків та 5 тис. грн. моральної шкоди. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15серпня 2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 586 279 грн. 60 коп. безпідставно отриманих грошових коштів, 51 792 грн. 3 % річних, 106 873 грн. інфляційних втрат. Розподілено судові витрати. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2012року рішення районного суду змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 564 279 грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 42 321 грн., інфляційні втрати у розмірі 102 919 грн. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.05.2013 року вищезазначені рішення судів скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги і з урахуванням підвищення розміру інфляції та збільшення строку прострочення виконання грошових зобов'язань, остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь 933 895 грн. 86 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість просять відмовити у задоволенні позову. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту права, яке вважає порушеним і в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 1212, 1214 ЦК України, на які посилалася позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Судом встановлено, що 22 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди майна та обладнання на загальну суму 564279 грн. 60 коп. 17 квітня 2005 року було проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, які знаходились у кафе «[INFO]», на загальну суму 705 046 грн. 19 коп. Частина майна та устаткування, що було включено до інвентаризаційного опису, належала позивачці. Термін дії договору оренди збіг 22 жовтня 2006 року. Майно, яке знаходилось у приміщенні кафе «[INFO]», було знищено з вини [PERSON] Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану неправомірним розпорядженням указаним майном, у розмірі 668 183 грн. Тобто предметом позовних вимог [PERSON] є грошові кошти, отримані відповідачем на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 01.09.2009 року, в якості компенсації за знищення майна, яке знаходилося у кафе «[INFO]», які на думку позивача підлягають стягненню на її користь, як безпідставно отримані [PERSON] За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримано грошову компенсацію за частину втраченого майна, частина якої є предметом позовних вимог у вказаній цивільній справі справі, на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 01.09.20109 року, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що посилання позивача на безпідставність отримання грошових коштів відповідачем за належне на праві власності їй майно, є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається зі змісту рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, апеляційним судом було встановлено, що [PERSON] здійснював свою підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні, де знаходилось належне йому обладнання, посуд та меблі на загальну суму 705 046 грн. У вказаному рішенні відсутні будь-які посилання на те, що майно, за яке стягується компенсація на користь [PERSON], належить [PERSON] і було передано відповідачу на підставі договору оренди. Наявність в матеріалах цивільної та кримінальної справ копій первинних бухгалтерських документів, які на думку позивача підтверджують її право власності на майно та устаткування, не свідчить про те, що грошова компенсація, стягнута з [PERSON] на користь [PERSON], стосується майна та устаткування, яке належить [PERSON], оскільки по-перше, вказаним вище рішенням апеляційного суду таких фактів не встановлено, а по-друге, як вбачається з матеріалів справ, в них відсутні відомості щодо подання вказаних документів особисто [PERSON], а [PERSON] на підставі виданої [PERSON] довіреності, яка згодом ним була скасована, тривалий час представляла інтереси відповідача, у зв'язку з чим походження вказаних документів та долучення їх до матеріалів справ саме відповідачем матеріалами досліджених у судовому засіданні справ не підтверджено. Крім того, на виконання ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 року, судом у судових засіданнях були досліджені оригінали первинних документів, якими позивач підтверджувала свої позовні вимоги (Т. 3 а.с. 40-82). Відповідач та його представник у судовому засіданні при дослідженні вказаних документів звертали увагу суду на те, що деякі документи складені особисто [PERSON], заповнені її почерком, що не заперечувалось позивачем, а на деяких документах печатки, штампи та зображення підпису проставлені шляхом їх сканування та відображення їх на документах за допомогою принтера. За клопотанням відповідача, заявленим у судових засіданнях 26.06.2014 року та 09.07.2014 року, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2014 року було призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу наданих позивачем оригіналів документів та витребувано у [PERSON] оригінали відповідних документів. Проте, 10.07.2014 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про викрадення у неї оригіналів первинних документів 27.06.2014 року та у зв'язку з чим неможливість їх надання суду, що у свою чергу потягло невиконання ухвали суду про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи та відповідно призвело до неможливості перевірки доводів [PERSON] щодо недостовірності поданих позивачем документів. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення, як безпідставні та необґрунтовані.

Outcome: dismissed