Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.10.2000 року між ним з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Українській товарній біржі за № 118596. Договір був посвідчений Українською товарною біржею відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору він відкрито володіє та користується нерухомим майном, проте фактично будучи власником житла, він позбавлений можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання права власності на житло. 16.11.2020 року від представника позивача - адвоката Константинова В.І. на адресу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява про заміну первісного відповідача - [PERSON] на належного відповідача, - [PERSON] (правонаступника померлого [PERSON] ). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.11.2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Константинова В.І. задоволено та замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . Представник позивача - адвокат Константинов В.І. подав до суду заяву, якою він просить поновити позивачеві строк для звернення з позовом до суду, справу просить розглядати у його відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 118596 від 04.10.2000 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6). Вказаний договір було зареєстровано Українською товарною біржею 04.10.2000 року за № 118596 (а.с.6). Згідно свідоцтву про смерть від 13.02.2014 року, серія [NUMBER] , попередній власник вищезазначеного майна, [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] є правонаступником та дружиною померлого [PERSON] . Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2021 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved