Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 1981 року зареєстрований в [ADDRESS] та є єдиним власником квартири на підставі договору дарування від 04.02.1993 року. Крім нього в квартирі зареєстрована його повнолітня дочка - [PERSON] яка проживає за іншою адресою зі своєю матір'ю. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі проте не проживає в ній понад дванадцять років, в квартирі відсутні її особисті речі та предмети побутового користування, пошту на адресу реєстрації не отримує, тобто реєстрація в квартирі її формальна. Всі платежі за комунальні послуги здійснює позивач. Просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивач через канцелярію суду надав заяву, в якій вказав про підтримання позовних вимог, просить розгляд справи проводити у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. З урахуванням думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, вповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є единим власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 04.02.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі під № 31633 від 07.10.2002 року. (а.с. 12) . У квартирі [ADDRESS], згідно довідки форми № 3 від 09.12.2016 року виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу» за вх. № 2840 зареєстрований відповідач - [PERSON], дочка власника. Позивач - [PERSON] - власник особистого рахунку. Форма власності житла - приватна. (а.с. 5). У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З актів про не проживання відповідача [PERSON], складених майстрами технічних дільниць №1, №2, №3, №4 ЖЕД-103 та підписаних мешканцями сусідніх квартир №198, № 209 від 08.07.2016 року та від 04.01.2017 року, вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8-9). Власник майна згідно зі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 «суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом». За таких обставин, суд вважає, позов обґрунтованим, з матеріалів справи встановлено, що відповідач більше одного року відсутній за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS], витрати по житлово-комунальним послугам не несе, значиться зареєстрованою у помешканні формально, поточного ремонту та інших витрат по квартирі не несе. Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач є особою, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, з цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved