Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У серпні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 07.11.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стару у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2401, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 07.11.2015 року. Від шлюбу у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Позивачка вказує, що сторони проживають окремо, у сторін ріні погляди на сімейне життя, подальше спільне життя між сторонами неможливе, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони спільне господарство не ведуть. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 07 листопада 2015 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Відділом державної реєстрації актів цивільного стару у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2401, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 07.11.2015 року. Від шлюбу у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З заяви позивачки вбачається, що сторони шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Відповідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: approved