Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] з наступним уточненням позовних вимог (а.с.52,53), яка мотивована тим, що він є одноосібним власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] на території якої здійснив будівництво господарських будівель, а саме: гаража літ. «Ж» та літнього душу літ. «Е». У 2015 р. позивач звернувся до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з метою прийняття будівель до експлуатації, натомість йому було відмовлено. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно а саме: літній душ загальною площею 1,8 кв.м., що значиться під літ. «Е», гараж загальною площею 28,5 кв.м, що значиться під літ. «Ж», в технічному паспорті, виданому ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 11.01.2018 р. і знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися, натомість направили заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.96,97), представник відповідача просить розглянути справу за відсутності представника Карлівської міської ради та при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.110). Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] - позивач по справі є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50591228 від 23.12.2015 р. (а.с.12,14), якому згідно рішення виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області від 15.12.2015 р. підтверджено поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №520752 від 05.05.2001 р. та копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5305347142017 від 16.02.2017 р. земельна ділянка площею 0,0504 га в межах згідно з планом розташована в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.13,20). Відповідно до рішення засідання виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області №69 від 27.05.2004 р. було вирішено дозволити [PERSON] - позивачу по справі провести будівництво індивідуального гаража розміром 6,50х4,0 на присадибній ділянці по [ADDRESS] (а.с.15). За рішенням виконавчого комітету Карлівської міської ради від 15.12.2015 р. №189 вирішено підтвердити домоволодінню, яке належить позивачу поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.16). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] виготовлений у січні 2018 р., замовником якого вказаний власник [PERSON] - позивач по справі, відповідно до якого відображені збудовані об'єкти нерухомості та зазначено, що самочинно збудованими об'єктами є: літній душ літ. «Е» та гараж літ. «Ж» (а.с.67-71). За результатами проведення у 2018 р. технічного обстеження вищевказаних об'єктів нерухомості було встановлено його надійну та безпечну експлуатацію (а.с.55-66). Так, на звернення позивача до Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з метою прийняття в експлуатацію господарських будівель йому було відмовлено (а.с.19). Оскільки у позасудовому порядку позивачу неможливо визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а тому звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку. Водночас, відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Разом з тим, статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на судовий захист своїх прав та обов'язків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З аналізу частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Саме такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові ВС/КЦС від 11 липня 2018 року в справі № 1621/436/12. Крім того, слід врахувати, що відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно побудоване позивачем на належній йому земельній ділянці, будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved