Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2005 року вона проживала однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання 11 березня 2009 року у них народилась неповнолітня дитина [PERSON]. Оскільки вони у шлюбі не перебували відомості про батька дитини були внесені на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Незважаючи на що [PERSON] завжди піклувався та утримував дитину. Хрещених батьків також обирав останній, якими є його друзі. 12 грудня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті їх матеріальне становище змінилось та вона потребує допомоги. З метою отримання додаткових коштів на утримання дитини вона звернулась до пенсійного фонду щодо оформлення та отримання пенсії по втраті годувальника, однак для призначення пенсії є необхідне встановлення батьківства. Просила суд визнати [PERSON], який помер 12 грудня 2014 року, батьком [PERSON], [INFO]; внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], [INFO], актовий запис № 512 від 20 березня 2009 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, в якому зазначити: прізвище «Кубай» змінити на прізвище «Ксьондзик», імя, по-батькові, число, місяць, рік та місце народження дитини залишити без змін, в графі батьки зазначити: Батько [PERSON], який помер 12 грудня 2014 року; зобовязати Києво-Святошинське обєднане управління пенсійного фонду України Київської області призначити пенсію по втраті годувальника. У судовому засіданні позивачка [PERSON]К, та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що вона та померлий [PERSON] мають спільну дитину. Оскільки на час народження дитини вони не перебували у шлюбі, тому відомості про батька дитини записано з її слів. За життя померлий матеріально забезпечував дитину, допомагав в її вихованні. Після його смерті вона опинилась в скрутному матеріальному становищі. Для призначення пенсії по втраті годувальника є необхідним надання свідоцтва про народження дитини з відомостями про батька дитини. Тому встановлення батьківства є необхідним для призначення в подальшому пенсії. Просили задоволити позо у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що їм нічого не було відомо про позивачку та її дитину за життя [PERSON] Останній не розповідав про наявність ще однієї дитини та будь-які відносини з [PERSON]К Про наявність [PERSON] їм стало відомо вже після смерті [PERSON] Проведену експертизу просили оцінити критично, оскільки зразки померлого були подані експерту з порушеннями та безпосередньо через представника. Просили відмовити в задоволенні позову, а провадження в частині зобовязання призначити пенсію по втраті годувальника підлягає закриттю. У судове засідання представники відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління у м.Києві, Києво-Святошинсьтке обєднане управління пенсійного фонду України Київської області не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Направили суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 20 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві видне свідоцтво про народження [PERSON], [INFO]. В графі мати вказано: «Кубай Оксана Кузьмівна», в графі батько: «Кубай Юрій Петрович». З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків №00010129787 від 21 лютого 2012 року вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON], 11 березня 2009 року записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Встановлено, що 12 грудня 2014 року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-БК №320383, виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві. До Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу І-ЕГ №449703), донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ЕГ №023498), та син [PERSON], [INFO] (серія І-БК №153358). 24 жовтня 2015 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину дружині [PERSON], доньці [PERSON], та сину [PERSON]. За клопотанням позивача судом було призначено експертизу. 10 травня 2018 року до суду надійшов висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/10-3/150-СЕ18. Відповідно до даного висновку: [PERSON] може бути біологічним батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], ймовірність даної події складає 99,99999999%. Посилання відповідача щодо порушення умов проведення експертизи, наданням зразків померлого [PERSON] безпосередньо адвокатом позивача експерту, суд до уваги не бере. Оскільки відповідачем не надано інших доказів на спростування висновків експерту, не заявлено клопотань про призначення нової експертизи, враховуючи особливості даної експертизи відповідачка має сина, тому мала можливість забезпечити проведення експертизи без наявного зразку крові [PERSON] Також відповідачка не вказала яким чином надання адвокатом позивача зразків крові померлого, вплинуло на висновок експерта, який попереджений про кримінальну відповідальність. Суд враховує, що зразок крові [PERSON] доставлений на дослідження адвокатом позивача [PERSON]В, в паперовому конверті білого кольору з рукописним текстом: «1046/2014 кров [PERSON]»; клапан конверта заклеєний та опечатний трьома відбитками круглої печатки синього кольору: «Україна*Комунальний заклад Київської обласної ради*м.Київ*Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» *Ідентифікаційний код 02125734* Відділ судово-медичної імунології»; порушень цілісності пакування не виявлено. Не спростовують висновків експерта і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки повідомили суду субєктивні дані, своє ставлення до певних подій, осіб. Разом з тим, жоден свідок не повідомив суду обєктивні дані, які б мали значення для правильного вирішення спору, та спростовували висновок експерта. Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов'язком держави. На підставі наведеного, враховуючи висновок експерта, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання батьківства та відповідно внесення змін в актовий запис про народження дитини. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами частин першої та другої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. За правилами статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до статті 46 КАС Відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського обєднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського обєднання; про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, коли право звернення до суду надано субєкту владних повноважень законом. Відповідно до п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому провадження в частині зобовязання Києво-Святошинське обєднане управління пенсійного фонду України Київської області призначити пенсію по втраті годувальника слід закрити, а позивачу розяснюється право звернутись до суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Outcome: dismissed