Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до ПАТ Комерційний банк «Надра» (далі відповідач) про захист прав споживача за договором кредиту. Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем були укладені кредитні договори № 77922839 від 26.11.2006 та № 25/09/2007/980-ПТП/1498 від 25.09.2007. У звязку із важким матеріальним становищем позивач своєчасно не повертала банку кошти за кредитними договорами, що призвело до виникнення заборгованості. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16.12.2010 з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за договорами кредиту, а саме: - за договором № 77922839 від 26.11.2006 заборгованість в сумі 5282,40 грн; - за договором № 25/09/2007/980-ПТП/1498 від 25.09.2007 заборгованість в сумі 5740,91 грн. Станом на лютий 2015 року позивач погасила усю заборгованість за зазначеним вище рішенням суду, що підтверджується постановою ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2015. Разом із тим, за даними відповідача, позивач мала на той час заборгованість, існування та механізм виникнення якої позивачу невідомі, у звязку і чим, у лютому 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою, у якій просила розірвати кредитний договір №77922839 від 26.11.2006, а у разі відмови у цьому, позивач просила надати їй повний розрахунок по обох кредитних договорах. Проте отримавши заяву позивача, відповідач не надав на неї ніякої відповіді. Натомість у липні 2015 року позивач отримала лист ТОВ «УКГ Фінанс», у якому повідомлялося, що у разі не погашення нею до 27.07.2015 заборгованості за кредитним договором №77922839 від 26.11.2006 в сумі 5186,64 грн, за місцем її проживання буде здійснено візит представниками кредитора. З огляду на викладене та посилаючись на те, що відповідач порушив її права споживача на надання їй повної інформації по кредитних договорах, порушив порядок розгляду її звернення та передав третій особі інформацію про неї, позивач просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді її заяви від 2 лютого 2015 року про припинення (розірвання) договору кредиту та надання інформації та у ненаданні на неї відповіді і надання інформації щодо позивача до ТОВ «УКГ Фінанс» як Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю чи його попередникам; 2) зобовязати відповідача розглянути заяву позивача від 2 лютого 2015 року про припинення (розірвання) договору кредиту та надання інформації та надати повну і обєктивну відповідь відповідно до вимог законодавства; 3) зобовязати відповідача надати позивачу повний розрахунок по кредитних договорах № 77922839 від 27.11.2006 та № 25/09/2007/980-ПТП/1498 від 25.09.2007, укладених між позивачем та відповідачем, з відображенням у розрахунку: нарахування, сплати (погашення) заборгованості по усіх видах платежів, починаючи з дати, на яку було проведено розрахунок позовних вимог до [PERSON], зазначивши борги (нарахування по видах платежів) на дату нарахування позовних вимог (нарахування ціни позову) з врахуванням присуджених судом коштів по видам з посиланням на дати проведення операцій (нарахування, надходження погашення та його джерела) та рахунки і дати та номера платіжних документів по кожній операції за весь період примусового виконання по дату видачі розрахунку та повний розрахунок нарахування позивачу заборгованості на час розгляду виконання рішення суду; 4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 7308 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача у судові засідання, призначені на 25 вересня 2015 року, 15 жовтня 2015 року та 9 листопада 2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому, ураховуючи згоду позивача та її представника, слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 27 листопада 2006 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» (після зміни назви ПАТ КБ «Надра» а.с. 53) було укладено договір № 77922839 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки «кредиточка» ВАТ КБ «Надра» (а.с. 4-6). Окрім того, 25 вересня 2007 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» (після зміни назви ПАТ КБ «Надра» а.с. 53) було укладено кредитний договір № 25/09/2007/980-ПТП/1498 (а.с. 7, 8). У звязку із наявністю заборгованості позивача за кредитами, одержаними нею на підставі зазначених вище договорів, відповідач у 2010 році звернувся до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2010 року у справі № 2-976/2010, з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за договорами кредиту, а саме: за договором № 77922839 від 26.11.2006 заборгованість в сумі 5282,40 грн та за договором № 25/09/2007/980-ПТП/1498 від 25.09.2007 заборгованість в сумі 5740,91 грн (а.с. 9-11). На виконання зазначеного рішення суду у справі № 2-976/2010, 28 лютого 2011 року було видано виконавчий лист (а.с. 12). Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Шаргородського районного управління юстиції [PERSON] від 21 січня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-976 від 28 лютого 2011 року у звязку із повним стягненням заборгованості (а.с. 15). 4 лютого 2015 року відповідач отримав заяву позивача від 2 лютого 2015 року про припинення (розірвання) договору кредиту та надання інформації, у якій позивач просила розірвати кредитний договір № 77922839 від 26.11.2006, а у разі відмови у цьому, просила надати їй повний розрахунок по обох кредитних договорах (а.с. 16, 17). Проте отримавши заяву позивача, відповідач не надав на неї ніякої відповіді. У липні 2015 року позивач отримала лист ТОВ «УКГ Фінанс», у якому повідомлялося, що у разі не погашення нею до 27.07.2015 заборгованості за кредитним договором №77922839 від 26.11.2006 в сумі 5186,64 грн, за місцем її проживання буде здійснено візит представниками кредитора (а.с. 18). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, які виникають між споживачами і надавачами послуг, а також правовідносини, які виникають у звязку із зверненням громадян, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про звернення громадян». Так, відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Отже, праву споживача отримати необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, яка йому надається, кореспондує обовязок надавача послуги надати таку інформацію споживачеві. Пунктом 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Окрім того, відповідно до преамбули до Закону України «Про звернення громадян» цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Зміст преамбули до Закону України «Про звернення громадян» та статті 12 цього ж Закону дають підстави стверджувати, що він застосовується і до правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що заява це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»). Водночас у цій справі встановлено, що відповідач, в порушення зазначених вище вимог Закону України «Про звернення громадян» взагалі не надав позивачу відповіді на її звернення від 2 лютого 2015 року, чим порушив права позивача, передбачені ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач порушив права позивача, передбачені Законом України «Про захист прав споживача» та Законом України «Про звернення громадян», то порушене право позивача слід захистити, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді позивачу на її заяву від 2 лютого 2015 року про припинення (розірвання) договору кредиту та надання інформації, зобовязання відповідача надати позивачу відповідь на заяву від 2 лютого 2015 року про припинення (розірвання) договору кредиту та надання інформації, а також зобовязання позивача надати позивачу повний розрахунок по кредитних договорах, укладених між позивачем та відповідачем, з відображенням у розрахунку: нарахування, сплати (погашення) заборгованості по усіх видах платежів, починаючи з дати, на яку було проведено розрахунок позовних вимог до [PERSON], зазначивши борги (нарахування по видах платежів) на дату нарахування позовних вимог (нарахування ціни позову) з врахуванням присуджених судом коштів по видам з посиланням на дати проведення операцій (нарахування, надходження погашення та його джерела) та рахунки і дати та номера платіжних документів по кожній операції за весь період примусового виконання по дату видачі розрахунку. Що стосується решти позовних вимог, на переконання суду у їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивач не надала належних доказів на їх обґрунтування, зокрема, позивач не надала доказів того, що відповідач передав інформацію про неї ТОВ «УКГ Фінанс», в цій частині доказування позивача ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди та її розміру, оскільки у судовому засіданні з цього питання вона не дала жодних пояснень, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги слід задовольнити лише частково. Не підлягає відшкодуванню позивачу 500 грн, які вона сплатила адвокату [PERSON] згідно квитанції до прибуткового касового ордера Серія 10АААА 512023/232, оскільки на обґрунтування цієї суми, позивач не надала обґрунтованого розрахунку.

Outcome: partial