Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

у серпні 2019 року ТОВ «Новобудова» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 161 від 12.07.2004 року та авізо № 220 від 01.11.2004 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У будинку та квартирі [PERSON] за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, однак [PERSON] свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Як наслідок, за період з 01.06.2017 року по 01.08.2019 року за останнім рахується заборгованість у розмірі 9 322,97 грн., з яких: 8 331,61 грн. - основний борг, 254,35 грн. - 3% річних від простроченої суми, 737,01 грн. - інфляційні втрати. Просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 9 322,97 грн. та судові витрати. Ухвалою від 30.08.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 22.11.2019 року (а.с. 21-22). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 161 від 12.07.2004 року та авізо № 220 від 01.11.2004 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування (а.с. 9, 10). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11). 12.09.2013 року між сторонами укладено договір № 85-7А про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , згідно п. 2.1 якого боржник зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк, послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі та вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 12). Позивач зазначає, що у будинку та квартирі за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, відповідач зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Відповідач, користуючись житлово- комунальними послугами, не вносить плату за них позивачу ТОВ «Новобудова», в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.06.2017 року по 01.08.2019 року у розмірі 9 322,97 грн., з яких: 8 331,61 грн. - основний борг, 254,35 грн. - 3% річних від простроченої суми, 737,01 грн. - інфляційні втрати (а.с. 13-15). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частиною 4 ст. 319 ЦК України зазначено, що «власність зобов`язує», а в ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Крім того, відповідно до ст. ст. 4-5, 7, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Даний обов`язок відповідачем не виконується, хоча відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання позивачем послуг та їх отримання відповідачем. Тобто, відсутність письмового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо такі послуги відповідачу надавалися, а відповідач їх приймав та не оплачував. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами Згідно з розрахунком позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.06.2017 року по 01.08.2019 року становить 254,35 грн., інфляційні втрати - 737,01 грн. Розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, суд вважає обґрунтованим, а розрахунки розміру індексу інфляції та 3% річних потягом всього спірного періоду позивачем зроблено методологічно та арифметично правильно. Докази на спростування заявлених позивачем вимог у матеріалах справи відсутні. З огляду на зазначене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги ТОВ «Новобудова» задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2017 року по 01.08.2019 року у розмірі 9 322,97 грн., з яких: 8 331,61 грн. - основний борг, 254,35 грн. - 3% річних від простроченої суми, 737,01 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 509, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved