Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2001133547601 від 22.09.2018 року у розмірі 25\~055,68 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування\~заявленого позову\~позивач посилався\~на те,\~що 22.09.2018 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк», яке в подальшому змінило тип товариства на АТ «Перший український міжнародний банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001133547601, на підставі якого відповідачу видано кредитну карту з кредитним лімітом 24\~600,00 грн., який згодом збільшено до 28\~100,00 грн.\~Відповідач тривалий час належним чином не виконує свої зобов`язання, в результаті чого за ним станом на 21.07.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 25\~055,68 грн., з яких 17\~892,44 грн. заборгованість за кредитом; 6\~533,84 грн. заборгованість за процентами; 629,40 грн. заборгованість за комісією, яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись\~з позовом,\~у порядку\~ст.\~178\~ЦПК України,\~відповідачем було\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~до змісту\~якого відповідач\~зазначив,\~що свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~він виконував\~належним чином\~та не\~має заборгованості\~перед позивачем.\~Крім того,\~невідома особа,\~без його\~згоди,\~у період\~часу з\~13-00\~год.\~10.11.2018\~року до\~15-00\~год.\~11.11.2018\~року викрала\~грошові кошти\~в сумі\~22\~945,00\~грн.\~з його\~кредитного рахунку\~№ [NUMBER] \~та 7\~878,00\~грн.\~з розрахункового\~рахунку №\~ [NUMBER] ,\~чим спричинила\~йому майнову\~шкоду.\~За даним\~фактом він\~13.11.2018\~року звернувся\~до Павлоградського\~ВП ГУНВ\~в Дніпропетровській\~області із\~заявою про\~вчинення щодо\~нього злочину\~за фактом\~вчинення\~крадіжки грошей\~в сумі\~22\~945,00\~грн.\~з його\~кредитного рахунку\~№ [NUMBER] \~та 7\~878,00\~грн.\~з розрахункового\~рахунку №\~№ [NUMBER] ,\~ відкритих\~у АТ\~«ПУМБ».\~За вказаною\~заявою до\~ЄРДР були\~внесені відомості\~про кримінальне\~провадження\~№ 12018040370002243,\~досудове розслідування\~по якому\~триває,\~тому просить\~суд відмовити\~у позові. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити у повному обсязі на доводах та підставах, зазначених у відзиві. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що за умовами укладеного кредитного договору від 22.09.2018 року, оформленого на підставі Заяви від № 2001133547601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.09.2018 року, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі Банк) надав [PERSON] (далі - Позичальник) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 24\~600,00 грн., який згодом збільшено до 28\~100,00 грн.\~ Посилаючись на обставини щодо неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором позивач зазначив, що станом на 21.07.2020 року наявною є заборгованість, загальний розмір якої становить 25\~055,68 грн., з яких: 17\~892,44 грн. заборгованість за кредитом; 6\~533,84 грн. заборгованість за процентами; 629,40 грн. заборгованість за комісією. Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України\~гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Факт отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідачем не оспорюється. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов`язання за Кредитним договором відповідачем належним чином не виконані. Разом з тим, 03.04.2020\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 12055 про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором в розмірі 27\~030,52 грн. (надалі Виконавчий напис). 28.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого кругу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження ВП №61930314 щодо стягнення за Виконавчим написом. З даних довідок ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» за № 280-3П від 20.07.2020 року та № 326-3П від 25.08.2020 року вбачається, що із заробітної плати [PERSON] в межах виконавчого провадження ВП №61930314 відраховано за період з лютого травня 2020 року по липень 2020 року суму 8\~773,56 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 21.07.2020 року. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню\~обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 12 та частиною першою ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України При цьому, у відповідності до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Фактичний аналіз наявних в матеріалах справи даних (виписка з рахунку, виписка/особовий рахунок з 22.09.2018 по 21.07.2020) не дають можливість суду зробити висновок про врахування сум, відображених у Виконавчому написі та стягнутих з відповідача коштів в процесі виконання такого, при визначенні позивачем суми заборгованості за кредитом на дату звернення до суду. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в позові за недоведеністю вимог. Крім того, 13.11.2018 року [PERSON] звернувся до чергової частини Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо крадіжки невідомою особою у період часу з 13-00 год. 10.11.2018 року до 15-00 год. 11.11.2018 року грошових коштів в сумі 22\~945,00 грн. з його кредитного рахунку № [NUMBER] та 7\~878,00 грн. з розрахункового рахунку № [NUMBER] , відкритих у АТ «ПУМБ». Відомості про кримінальне правопорушення на підставі вказаної заяви, 14.11.2018 року внесені до ЄРДР за №12018040370002243 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Крім того, відповідачем було надіслано повідомлення АТ «ПУМБ» про заволодіння грошовими коштами злочинним шляхом. Тобто, відповідач, дізнавшись про несанкціоновані фінансові операції по його рахункам, що мали місце з 13-00 год. 10.11.2018 року до 15-00 год. 11.11.2018 року невідкладно звернувся зі заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів, за результатом розгляду якої\~\~внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1\~ст. 185 КК України, та повідомив АТ «ПУМБ». Відповідно до\~статті 1073 Цивільного кодексу України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Порядок зарахування коштів на розрахунковий рахунок регулюють Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон). Так, згідно із пунктом 37.2\~статті\~37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.\~8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Також в п. 9 визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18). В свою чергу, позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, з урахуванням наявності відкритого кримінального провадження відносно факту заволодіння коштами відповідача, яке перебуває на стадії досудового розслідування, Виконавчого напису, за яким стягнуто заборгованість за Кредитним договором та відсутності даних щодо врахування відображених у ньому сум при зверненні до суду з вимогою за предметом даного позову, позовні вимоги є доказово непідтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed