Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Європейка», третя особа [PERSON] захист прав споживачів, стягнення пені та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що вона євласником квартири. [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9315341 1 з 25.07.2017 р. Позивач придбала майнові права на об'єкт нерухомості на підставі Договору купівлі- продажу майнових прав № С103/9/11/1807 від 29.11.2016 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейка». Так, Продавець передав, а Покупець прийняла майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] на підставі Акту приймання- передачі майнових прав від 24.07.2017 року до договору купівлі-продажу майнових прав С103/9/11/1807 від 29.11.2016 р., на підставі чого за Покупцем було зареєстровано право власності. На виконання умов п. 5.1. договору купівлі-продажу Позивач належним чином сплатила Відповідачу грошові кошти у розмірі 229 770 грн., а за результатами обміру площі додатково було сплачено 3 329,92 грн., а всього було сплачено 233 099,92 грн. Відповідно до п. 3.1. Договору Продавець зобов'язаний передати Покупцю майнові права па Об'єкт нерухомості, визначений в Додатку № 1 до даного Договору. Згідно Додатку 1 до договору купівлі-продажу майнових прав М СІ03/9/11/1807 від 29.11.2016 р. (Специфікація) встановлено строк введення об'єкта будівництва, в експлуатацію - 01 березня 2017 року. Як вбачається з декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (зареєстрованої Департаментом ДАБІ 30.05.2017 р. № КС 143171500808) дата введення в експлуатацію об'єкта будівництва (дата видачі декларації про готовність об'єкта до експлуатації - 30 травня 2017 року). Відповідно до п. 5.1. Договору Продавець повинен був передати майнові права на Об'єкт нерухомості Покупцю не пізніше 17.09.2017 р. у відповідності до Додатку № 1 до Договору (разом з водо-, газо- та електропостачанням). Звернула увагу суду, що у відповідності до положень ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - соди, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Таким чином, Відповідач після отримання зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації повинен був звернутися до відповідних організацій_із заявою для підключення його до відповідних елементів інженерної інфраструктури, а з моменту її отримання до сьогоднішнього дня минуло більше року. 24 липня 2017 року Позивачем та Відповідачем був підписаний Акт прийому-передачі майнових прав, а 25 липня 2017 року за і Позивачем нею було зареєстровано право власності Проте у порушення умов даного договору станом як на дату прийняття майнових прав, на дату фактичного прийому-передачі квартири, який відбувся 23.12.2017 року, а також станом на дату звернення до Прадавня з вимогою-претензією, договір належним чином та у повному обсязі не виконано- у квартирі відсутнє газо- та електропостачання. Твердження Відповідача щодо відсутності вини з його боку, що затримка у будівництві пов'язана з діями органів державної влади, вважає, що скасування містобудівних умов та декларації про початок будівельних робіт мало місце після того, як уже три місяці у відповідності до умов Договору будинок повинен бути введений в експлуатацію та ніяк не можуть впливати належне виконання умов Договору, а також право власності на об'єкт нерухомості за Покупцем було зареєстровано ще 25.07.2017 р., що свідчить про відсутність реальних обставин, які перешкоджали б виконанню взятих на себе зобов'язань, а крім того два інші будинки 2 черги забудови ЖЕ «Європейка» газопостачання наявне ще з лютого місяця 2018 року на відміну від будинку 103/9, у якому пуск газу відбувся лише у червні 2018 року. Попри те, що Позивач, виконавши умови Договору, набула право власності на квартиру, період відсутності всіх комунікацій для нормальної життєдіяльності, не могла у повній мірі реалізувати своє право власності, а саме облаштовувати її, а після проведеного ремонту у зв'язку з відсутністю газопостачання мало місце псування зовнішнього вигляду після проведеного ремонту у зв'язку з вологістю у квартирі, також позбавлена проживати у ній самій та з малолітньою дитиною, користуватися нею на власний розсуд. Окрім того, Позивач щомісяця ніс збитки (до моменту переїзду та перевезення речей у квартиру), пов'язані з оплатою орендованої квартири, оскільки власного майна для проживання, окрім того, яке було придбано у Позивача, не було, а систематичне порушення умов Договору Продавцем, постійне введення в оману з боку менеджерів щодо реальних строків виконання Договору спричинило до значних моральних страждань, а наявність - новонародженої дитини у поєднанні з постійним хвилюванням щодо необхідності й надалі оплачувати за оренду житла, утримувати дитину ще більше посилили моральні страждання Позивача. Додатково зазначає, що Позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує лише допомогу по догляду за дитиною, працює лише чоловік - [PERSON] Так, варто зазначити, що вартість ремонту квартири постійно зростає, вартість матеріалів дорожчає. Відповідача як забудовника Позивач обрала, тому що він обіцяв швидко та якісно збудувати житло. За ті кошти, які було втрачено за період будівництва Відповідачем будинку (ще не завершеного встановлення комунікацій) Позивач могла придбати житло у іншому житловому комплексі та навіть двокімнатну квартиру або придбати комплексі Відповідача в одній з наступних черг за меншу вартість, аніж у другій черзі забудови. У період відсутності належних умов для проживання у квартирі Позивач та Третя особа, і також їх малолітня дитина були позбавлені права повноцінного проживання у власній квартирі, оскільки ні Позивач, ні Третя особа не мають власного іншого житла, а вимушені були орендувати житло (до моменту переїзду на початку травня 2018 р.), витрачаючи щомісяця кошти не на потреби сім'ї та дитини, з вини саме Відповідача. Таким чином, згідно розрахунку станом на 04.03.2018 р. розмір пені складає 1 321 671.33 гри. (один мільйон триста двадцять одна тисяча шістсот сімдесят одна гривня тридцять три копійки). Проте з урахуванням вартості придбаної квартири, з огляду на принципи розумності, добросовісності та справедливості вважає, що розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача повинен становити 300 000,00 гри. (триста тисяч гривень). Окрім того, позивач зазнала моральних страждань у зв'язку з затримкою зі здачею їй квартири всіма належними комунікаціями, необхідними для проживання у квартирі з маленькою дитиною. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Тому просила суд стягнути з ТОВ «Європейка» завдану шкоду у розмірі 310 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.11.2018 року до суду надійшов відзив від ТОВ «Європейка» на позовну заяву. Заперечення мотивовано тим, що по суті між Позивачем та Відповідачем було укладено інвестиційний договір, за мовами якого, Позивач прийняв участь у інвестиційному проекті, пов'язаному із багатоквартирним житловим будівництвом, по завершенні якого замовник будівництва взяв на себе зобов'язання передати інвестору майнові права на окрему квартиру в такому об'єкті нерухомості (будинку), який буде створено у майбутньому. За своєю природою такий договір є ризиковим (алеаторним). Відповідно до умов договору між Позивачем та Відповідачем були підписані Акти, за умовами яких Позивачка отримала у володіння Квартиру, право власності на яку пізніше зареєструвала в Реєстрі речових прав, то очевидно що передача Квартири не є чимось що може бути спожитим у процесі виконання Договору. Тому правовідносини між Позивачем та Відповідачем не є відносинами щодо надання послуг, та відповідно не є відносинами між виконавцем і споживачем (замовником), у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Інвестиційний договір, укладений між Продавцем та Покупцем не передбачає будівництва Продавцем об'єкта нерухомості відповідно до індивідуальних специфікацій Покупця у розумінні Закону «Про захист прав споживачів». Майнові права на квартиру, придбані Покупцем, визначені у Специфікації у Додатку 1 до Договору від 29.11.2016, однак дана Специфікація не є документом, що визначає індивідуальне замовлення Позивача. Специфікації Договору від 29.11.2016 : документом, що свідчить про те, що сторони погодились на те, що Позивач придбає майнові права саме на майбутню квартиру, що за проектною документацією буде розташовуватись на 1 поверсі за будівельним номером 11 з кількістю кімнат - 1 та загальною площею 25,53 мУ Окрім того, у будь-якому випадку воля як Позивача, так і Відповідача щодо будівництва не може бути абсолютною виходячи з характеру самої сфери правовідносин, оскільки у даному випадку здійснювана діяльність має дозвільний характер, передбачає отримання відповідної документації органів Державного архітектурно-будівельного контролю та здійснюється у порядку, визначеному законом, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Виходячи з зазначеного та системного тлумачення положень Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, п. 14.1.185 Податкового кодексу України, передане майнове право за Договором не може 1) задовольнити особисті потреби Покупця в момент передання, оскільки кінцевою метою є оформлення права власності на об'єкт нерухомості; 2) «споживатися» в процесі передання майнового права, оскільки є правом очікування, правом під відкладальною умовою, тому не вичерпується в процесі передання та має продовжуваний характер. Також, звертає увагу суду на той факт, що усі обов'язки за Договором від 29.11.2016 Відповідачем виконані. Право власності на Об'єкт нерухомості (квартиру) зареєстроване за Позивачем 25.07.2017 року, на підтвердження чого Позивач надав Інформаційну довідку №117444070 з Державного реєстру речових с її на нерухоме майно; відтак Договір від 29.11.2016 є припиненим належним виконанням. Специфікація до договору не містить обов'язку Відповідача передати майнові права на Об'єкт нерухомості разом з водо-, газо-, та електропостачанням. Здійснення робіт із розведення комунікацій всередині Квартири та забезпечення житлового будинку електроенергією та опаленням не є тотожними діями. Відповідачем виконані вимоги ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме передано закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, про що, зокрема, зазначено у п. 14 Декларації про готовність до експлуатації об'єкта , який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованій Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 30.05.2017 року №КС143171500808. Однак відповідач не несе відповідальність за своєчасність постачання відповідних послуг, оскільки не є виконавцем чи виробником таких послуг. Окрім того, Позивачем не надані підтвердження того, що були укладені договори про надання житлово-комунальних послуг у відповідності до п. 4.6. договору від 29.11.2016 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У свою чергу об'єкт нерухомості (квартира) введеного в експлуатацію Будинку відповідає характеристикам, визначеним у специфікаціях до Договору від 29.11.2016, що підтверджується Актом приймання-передачі нового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.06.2017 року .Також, посилання позивача на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковими та не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами у частині виконання умов договору. Позивач не здійснює жодного посилання до законодавства, що регулює договірні відносини в обґрунтуванні позовних вимог. Розрахунок пені вважає необґрунтованим. Також, Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження моральних чи фізичних страждань, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, чи інших обставин, що вказували б на вину Відповідача у частині нанесення моральної шкоди Позивачеві. Як наслідок, незрозумілим також є оцінка моральної шкоди у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень: така оцінка не базується на жодних доказах. Окрім того, безпідставним є звинувачення Відповідача у неправомірному використанні твору, порушенні ділової репутації, честі чи гідності Позивача або ж порушення прав інтелектуальної власності Позивача. Все обґрунтування Позивача зводиться більшою мірою до роздумів щодо важливості психічного здоров'я у житті людини. Тому просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 23.11.2018 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив ТОВ «Європейка». У відповіді на відзив позивач зазначає, що Відповідач помилково вказує, що на дані правовідносини не можуть поширюватися положення Закону України «Про захист прав споживачів», а регулюються положеннями Закону України «Про інвестиційну діяльність», проте це не відповідає дійсності. У відповідності до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» данин закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відносини між Позивачем та Відповідачем щодо відповідальності останнього за порушенням умов договору, договором не врегульовані, а тому у даному випадку вважає за можливе застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, у договорі купівлі-продажу майнових прав відсутні будь-які застереження, щодо не застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до відносин між сторонами. У своєму відзиві Відповідач зазначає, що він не зобов'язаний здійснювати електропостачання та газопостачання. Так, Відповідач не в силу його функцій дійсно не надає такі послуги. Проте він був зобов'язаний вживати дії для своєчасного підключення електропостачання та газопостачання. На дату підписання акту обстеження квартири було встановлено відсутність лічильника обліку електричної енергії та газу. І тільки після складання цього акту та передачі його працівником відділу продажу представникам Відповідача позивачу було «у винятковому порядку» встановлено лічильник обліку електроенергії. Лічильник газу було встановлено взагалі орієнтовно в червні 2018 р. Відповідач у відзиві зазначає, що будинок був підключений до електроенергії, проте не надав доказів, що квартира Позивача була підключена до електроенергії. Крім того, Відповідач стверджує, що Позивач не надала доказів укладення відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав договорів з відповідними обслуговуючими організаціями. Укладення таких договорів протягом десяти днів з дати реєстрації права власності на квартиру не можливе саме з вини Відповідача, про що йому достеменно відомо. Договір на газопостачання Позивачем було укладено у липні як тільки відбулося встановлення лічильника обліку спожитого газу та пуск газу. Що ж стосується укладення Позивачем договору на постачання електричної енергії з відповідним постачальником (Київобленерго), то у зв'язку з вини та, враховуючи бездіяльність Відповідача, такий договір укласти не можливо, у зв'язку з не завершенням ним процедури приєднання до електричних мереж . Окрім того, Відповідач стверджує, що в зв'язку з певними об'єктивними обставинами мали місце затримки з пуском газу. Так, рішенням Департаменту державно-архітектурної інспекції було скасовано декларації на початок будівельних робіт та декларацій про готовність об'єкта до експлуатації. Проте будинок було введено в експлуатацію до того, як було скасовано відповідні декларації, на які Відповідач посилається. За період між датою введення будинку в експлуатацію та скасуванням декларацій пройшло достатньо часу для вчинення відповідних заходів для підключення комунікацій. Таким чином. Відповідач не надав належних доказів того, що він вживав заходів для підключення комунікацій, звертався з відповідними документами та заявами до обслуговуючими організаціями, а затримка з підключення комунікацій була не з вини Відповідача. Крім того, Відповідач не довів, що існує причинно-наслідковий зв'язок між скасуванням декларацій та затримкою з підключення відповідних декларацій. Попри те, що відповідні декларації скасовано, Відповідач все ж таки здійснив підключення комунікацій, що свідчить про те, що зазначені обставини, на які він посилається як на підставу затримки підключення комунікацій, що може свідчити про те, що скасування декларацій не впливало на можливість здійснення робіт з підключення комунікацій. Тому позивач просила суд не брати відзив до уваги, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні третя особа підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. У судове засідання представник відповідача не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 29.11.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Європейка» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №С103/9/11/1807, відповідно до п. 2.1. якого Продавець продає, а Покупець придбає майнові права на Об'єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у Специфікації - Додаток №1, що є невід'ємною частиною даного Договору. Так, згідно п. 1 Специфікації до договору, об'єкт нерухомості - однокімнатна квартира загальною площею 25,53 кв.м., житловою - 11,91 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Сантехніка - виконуються тільки вводи водопроводу та каналізації від стояків в квартиру із встановленням запірної арматури, встановлюються лічильники холодної води. Вікна - металопластикові склопакети з енергозберігаючим склом, двокамерні. Вхідні двері - металеві двері. Електропостачання та електричні комунікації - розведення кабельних ліній системи електрозабезпечення, встановлюється лічильник електроенергії, слабо точні кабельні лінії проводяться до розподільчої коробки. Елементи опалення - розведення внутрішньо квартирної системи опалення з встановленням приладів опалення та встановлення індивідуального двоконтурного газового котла разом з лічильником обліку газу. Зовнішні стіни будинку - газобетонні блоки з фасадною системою. Відповідно до п.3.1 договору продавець зобов'язаний передати покупцеві майнові права на об'єкт нерухомості. Пунктом 4.5 договору визначений обов'язок покупця у встановленому договором порядку прийняти від продавця майнові права на об'єкт нерухомості по акту прийому передачі. Відповідно до п 5.1. Договору передача майнових прав на Об'єкт нерухомості у власність Покупцю здійснюється після виконання ним своїх зобов'язань щодо сплати вартості майнових прав на Об'єкт нерухомості, передбаченої п 4.1. даного Договору, у повному обсязі згідно Графіка погашення платежів, по Акту приймання-передачі майнових прав на Об'єкт нерухомості, який підписується повноважними сторонами, а відповідно до п. 5.2. Договору Продавець зобов'язаний передати Покупцю майнові права на Об'єкт нерухомості у власність по Акту прийому-передачі майнових прав на Об'єкт нерухомості не пізніше, ніж через 120 (сто двадцять) календарних днів з моменту прийняття Об'єкту будівництва в порядку передбаченому чинним законодавством. Згідно п.3 Специфікації до договору вартість майнових прав на об'єкт нерухомості становить 229 770,00 грн. ТОВ «Європейка» на підставі пункту 1 специфікації до договору купівлі-продажу майнових прав №С103/9/11/1807 від 29.11.2016 зобов'язалося у строк до 01 березня 2017 року ввести до експлуатації зазначений вище житловий будинок. На виконання вищезазначених умов договору [PERSON] сплатила ТОВ «Європейка» грошові кошти у розмірі 229 770 грн. (платіжне доручення №1 від 29.11.2016 року), а за результатами обміру площі додатково було сплачено 3 329,92 грн. (квитанція «122FC6196C від 20.06.2017 року), а всього було сплачено 233 099,92 грн. Згідно п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. У відповідності до п.6.10 договору продавець звільняється від відповідальності за невиконання п.3.1. договору з урахуванням п. 2.10 цього договору, якщо така затримка відбулася з вини - органів виконавчої влади, місцевого експлуатуючих організацій, органів дозвільної системи. Продавець також звільняється від відповідальності за наслідки, що були спричинені такими діями покупця - самовільне перепланування, переобладнання квартири, виконання будівельних, ремонтних, оздоблювальних робіт, встановлення обладнання, не передбаченого проектом, втручання у інженерно-комунікаційні мережі будинку тощо. Зазначені умови договору погоджені сторонами, не оспорені. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, що опосередковують правовідносини за договором купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2016 року замовником ТОВ «Європейка» було подано до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області декларацію про початок виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS]. Рішеннями Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № 261 від 06.07.2017 р. та Наказ №275 від 06.07.2017 року «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та декларацій про готовність об'єкта до експлуатації» скасовано реєстрацію декларацій про готовність, в тому числі Декларації 35.2017 № КС 143171500808. 24.03.2017 року між ТОВ «Європейка» та Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» було укладено договір про постачання електричної енергії №220074600. 24.07.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Європейка» було підписано акт приймання-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS]. П. 4 зазначеного акту сторони погодили, що у покупця відсутні будь-які претензії, зауваження чи вимоги матеріального і нематеріального характеру до об'єкту нерухомості, майнові права на який передаються за цим актом. Окрім того, у відповідності до п. 5.6 договору купівлі-продажу майнових прав при виявленні під час приймання майнових прав на об'єкт нерухомості яких-небудь недоробок або інших невідповідностей умовам договору, сторони складають і підписують в двох примірниках Акт про зауваження, в якому вказують характер недоробок та/або недоліків (невідповідностей) і встановлюють термін для їх усунення. Усунення недоробок та/або недоліків (невідповідностей) продавець здійснює за свій рахунок. Після усунення продавцем можливих недоробок і/або недоліків в об'єкті нерухомості, який повинен бути переданий покупцю, сторони протягом 5 робочих днів складають і підписують в двох примірниках Акт прийому-передачі майнових прав на відповідний об'єкт нерухомості (п.5.7 договору). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93153411 від 28.07.2017 року встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру , загальною площею 25,9 кв.м., житловою - 12 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, що опосередковують правовідносини за договором купівлі-продажу. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Так, з матеріалів справи, пояснень представника позивача встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за неналежне виконання умов договору, оскільки об'єкт нерухомості не відповідає умовам специфікації до договору купівлі-продажу майнових прав №С103/9/11/1807 від 29.11.2016 року у розмірі 300 000,00 грн 04.03.2018 року власником квартири [ADDRESS] в особі уповноваженого представника [PERSON] було складено акт обстеження на предмет наявності/відсутності газо-, водо- та електропостачання у квартирі, за яким встановлено відсутність у квартирі водопостачання, газопостачання, електропостачання, відсутність квартирного лічильника обліку електроенергії. Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначений акт, оскільки він складений у відстуносі представника ТОВ «Європейка». Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 24.07.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Європейка» було підписано акт приймання-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS]. Також суд враховує, що право власності на об'єкт нерухомості 25.07.2018 року було зареєстрований вже за [PERSON] Позивач у порушення ст. 80 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості невиконаних робіт. Представником позивача не заявлялись клопотання про забезпечення, витребування доказів у разі неможливості їх подання. Акт про зауваження щодо характеру недоробок та/або недоліків (невідповідностей) зі встановленим терміном для їх усунення сторонами не підписувався. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.2ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте, задоволення такої вимоги, за умови її пред'явлення, можливе з урахуванням положень п.5 ч.1ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Тобто, у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Оскільки позовні вимоги належними та допустимими доказами позивачем не доведені, а вищезазначена шкода позивачу [PERSON] не завдана, доводи позивача в цій частині є безпідставними. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530-532 ЦК України, 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 247, 265, 272, 282, 284, 354 суд -, -

Outcome: dismissed