Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

\~ У січні 2017 року\~ [PERSON]\~ звернувся в суд із позовом, яким просить \~стягнути із [PERSON] на його користь- 8 296,00 грн. - інфляційних втрат; \~828,29 грн.- 3 % річних, а всього 9 124,29 грн. та понесені судові витрати. Зазначає, що з моменту винесення рішення судом про стягнення боргу за договором позики його виконання відповідачем у добровільному та примусовому порядку не здійснено, порушення його прав триває весь час. Вважає, що договірні відносини продовжують існувати до теперішнього часу, тому є всі підстави для застосування статті 625 ЦК України. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив\~ задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, відзиву на позов не подавала. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав.\~\~ Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 509, ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Відповідно\~ до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 21.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно п.п. 1.2, 2.2.1 договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність 13 600 грн., які зобов'язалась повернути у тій сумі та в тому порядку, що встановлені цим договором (а.с. 4, 5). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2016 року апеляційну скаргу [PERSON], задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 грудня 2015 року скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн. за договором позики, 3 % річних в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 77 коп., та 3 903 (три тисячі девятсот три) грн. 20 коп. процентів індексу інфляції, а всього 17 965 (сімнадцять тисяч шістдесят пять) грн. 97 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 511 (пятсот одинадцять) грн. 56 коп. судових витрат .\~ В позові\~\~ [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про\~ стягнення боргу за договором позики,\~\~ відмовлено (а.с. 6-7). 26 грудня 2016 року за №18274/02-23/7 Кіровоградським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на заяву [PERSON] повідомлено, що 08.04.2016 року на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 2/404/1386/15 , виданий 11.03.2016 року Кіровським райсудом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17 965,97 грн. заборгованості. 19.12.2016 року державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою перевірено майновий стан боржника та встановлено, що \~у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. 21.12.2016 року державним виконавцем відповідно до ст. 37 п. 2 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 8). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. \~ Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати суму передбачену ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому , індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі №6-369цс15. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року (справа №6-2168цс15). Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернула, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, три відсотки річних з 10 січня 2015 року по 10 січня 2017 року складають 13 600 : 365 х 3 х 741 : 100 = 828,29 грн. Інфляційні втрати складають: 8 296,00 грн. (1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 1,023 х 0,987 х 1,020 х 1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,010 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 = 1, 610., 13 600 грн. х 1,610 13 600 = 8 296,00 грн.). Таким чином, з [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача 8 296,00 грн. - інфляційних втрат; 828,29 грн.- 3 % річних, всього на суму : 9 124,29 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі- 640,00 грн. (а.с. 1). На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved