Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків. У позові зазначили, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1988, від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], народження [INFO]. Позивачі досягли пенсійного віку, єдиним джерелом доходу [PERSON] є пенсія у розмірі 2487,67 грн на місяць, [PERSON] також є пенсія у розмірі 1482,79 грн, що є недостатнім для задоволення їх життєвих потреб, оскільки [PERSON] та [PERSON] потребує постійного лікування, у тому числі санаторно-курортного та двічі на рік стаціонарного, у зв'язку з хронічним захворюванням. Відповідач працездатний, має стабільний дохід, оскільки працює директором ТОВ «Бородянка Логістик», однак добровільно матеріальної допомоги батькам не надає. У зв'язку з чим позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь аліменти на утримання батька [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи від дати пред'явлення позову і довічно та утримання матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи від дати пред'явлення позову і довічно. Ухвалою від 03 вересня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.11.2018 до суду надійшла заява від позивача [PERSON], яка діє за дорученням як представник [PERSON] про залишення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання без розгляду, а в частині стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його доходів, на утримання [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Просила справу слухати у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву у якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує, просить провести розгляд справи без його участі. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1988 року (а.с. 9). Від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], народження [INFO] (а.с. 10). Відповідач працездатний, має стабільний дохід, оскільки працює директором ТОВ «Бородянка Логістик», однак добровільно матеріальної допомоги батькам не надає. Позивач [PERSON] досяг пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням, є непрацездатною особою та згідно довідки Гребінківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 1558 від 23.08.2018 знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 1482,79 грн (а.с. 13, 15). [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря - кардіолога та потребує постійного медичного лікування, 2 рази на рік стаціонарного лікування, у зв'язку з хронічним захворюванням. Позивач витрачає у середньому 700 грн на місяць на оплату комунальних послуг, в опалювальний сезон 800 грн, що підтверджується квитанціями (а.с. 17-39). Коштів, що залишаються, не достатньо для існування позивачів відповідно до нормальних соціальних стандартів їх не вистачає навіть на придбання продуктів харчування та необхідних ліків на які затрачається більше 4000 грн на одне лікування, про що додані чеки. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області № 324/02-17 від 15.08.2018 [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], та має такий склад сім'ї: [PERSON], народження 1959 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON] має стабільний дохід, оскільки працює директором ТОВ «Бородянка Логістик», що підтверджується довідкою № 1 від 21.08.2018 (а.с. 12). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви. Позивач під час звернення до суду звільнена від сплати судового збору . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved