Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У січні 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву б/н від 26 червня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 25 грудня 2017 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 12 422 грн. 54 грн., яка складається з: 4 824 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2 566 грн. 70 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3 963 грн. 86 коп. пеня, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 567 грн. 74 коп. штраф (процентна складова). З цих підстав позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 422 грн. 54 коп., а також судові витрати в сумі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 21 травня 2018 року назву позивача [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк змінено на Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву від 26 червня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено, що банк зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кошти. Відповідач в свою чергу умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобовязання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 26 червня 2012 року, станом на 25 грудня 2017 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 12 422 грн. 54 грн., яка складається з: 4 824 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2 566 грн. 70 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3 963 грн. 86 коп. пеня, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 567 грн. 74 коп. штраф (процентна складова). Згідно із ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником,\~у якій\~зазначено що,\~підписана заява\~разом з\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~Банку,\~складає між\~сторонами кредитний\~договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих [PERSON] передбачено, що відповідач зобов'язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.12.6.1 [PERSON] установлено, що Клієнта сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів Банку на час порушення зобов'язання. Однак,\~зазначені [PERSON]\~та правила\~надання банківських\~послуг не\~містять підпису\~відповідача.\~Позивачем не\~надано доказів,\~а судом\~не встановлено\~належних і\~допустимих доказів,\~які б\~підтверджували,\~що саме\~ці [PERSON]\~є складовою\~частиною укладеного\~між сторонами\~кредитного договору\~і що\~саме ці\~[PERSON] мав\~на увазі\~відповідач,\~підписуючи заяву\~позичальника,\~та відповіднобанком не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії та пені. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Таким чином, надані позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26 червня 2012 року. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем підписані [PERSON] та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви. Відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розрахунок процентів здійснюється за формулою: [Сума боргу] х [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]= [Сума]. Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає - 2409 грн. 36 коп. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене,\~суд,\~дійшов висновку\~про наявність\~правових підстав\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~банку заборгованості\~в розмірі\~7\~872\~грн.\~22\~коп.,\~а саме: 4\~824 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом; 2 409 грн. 36 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 638 грн. 62 коп. - пеня. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення судових штрафів з відповідача на користь позивача суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача судових штрафів у розмірі 1067 грн. 74 коп. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial