Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У серпні 2016 р. представник за договором [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] посилаючись на ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини не дивлячись на стабільний заробіток у ТОВ «Аско-Укрем». Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 3000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до кінця 2016 р. , а починаючи з 2017 р. та кожного наступного року - збільшувати розмір аліментів на 300,00 грн. до повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити з підстав заявлених у позовній заяві. Відповідач частково визнає позовні вимоги та просить врахувати наявність у нього стабільного заробітку, який він отримує у ТОВ «Компанія Укрем» де працює комплектувальником з розміром окладу 3150,00 грн. Пояснив, що він наразі здійснює оплату садочку, заняття танцями дитини та купує одяг. Погодився на стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Києва (актовий запис №2663). За нормою Сімейного кодексу України щодо способів виконання батьками обов»язків утримувати дитину, законодавець виділяє два способи: за домовленістю між батьками та за рішенням суду. Таким чином, такий спосіб виконання обов»язку як спосіб виконання обов»язку за рішенням суду випливає із відсутності між батьками домовленості. Як повідомляє позивач, і не заперечується відповідачем, останній нерегулярно та не в повному обсязі надає їй грошові кошти утримувати їх спільну неповнолітню дитину, чим не виконує свого батьківського обов»язку. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність будь-якої домовленості між батьками про розмір участі в утриманні дитини, а тому вважає за правомірне встановити спосіб виконання відповідачем його обов»язку в утриманні сина. З урахуванням заявлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини доходів батька щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки суд врахував всі повідомлені обставини при визначенні розміру аліментів передбачених ст.182 СК України . При визначенні аліментів суд врахував відсутнрість інших дітей, відсутність інших зобов»язань, наявність роботи, отримання стабільного доходу. Суд вважає неправомірним стягнення з відповідача аліментів у твердій сумі за підставами, викладеними вище. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial