Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У серпні 2018 року до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк, Позивач) з вказаним позовом, в якому зазначав, що 11 червня 2010 року між банком та відповідачем було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний особовий рахунок та видав платіжну картку «Універсальна» з встановленням ліміту кредитування в 11\~000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (Т.1 а.с. 1-3). Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконала. Позивач просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 35557,87 грн., який виник станом на 14 червня 2018 року та у повернення сплачені судові витрати. Ухвалою судді від 11 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та залучено сторін ( Т.1 а.с. 44). 20 вересня 2018 року до суду надано відзив на позовну заяву в якому [PERSON] просить відмовити АТ КБ « Приватбанк» в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 35\~557,87 грн., з яких: 5077,18 грн. тіло кредиту; 15\~125,57 грн. нарахована відсотків за користування кредитом; 13\~185,70 грн. нарахована пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1669,42 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в сумі 1762,00 грн. (Т.1 а.с. 48-53). 01 жовтня 2018 року електронною поштою отримано відповідь на відзив представника позивача АТ КБ «Приватбанк», в якому вказують що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав, тому просять задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі ( Т.1 а.с. 75-87). 01 жовтня 2018 року до суду електронною поштою та 05 жовтня 2018 року засобами поштового звязку надійшла уточнена позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2007 року у розмірі 35557,87 грн. з них: 5077,18 грн. тіло кредиту; 15125,57 грн. нарахування процентів за користуванням кредитом; 13185,70 грн. нарахування пені; 500 грн. штраф (фіксована складова); 1669,42 грн. штраф ( процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762 грн. (Т. 1 а.с 124 130). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила задовольнити частково, проти стягнення тіла кредиту не заперечувала, також просила врахувати її матеріальне становище. Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідач [PERSON]\~подала 29\~грудня 2007року до позивача заяву-анкету про приєднання до програми надання банківських послуг у вигляді відкриття особового карткового рахунку та надання кредитної платіжної картки «Універсальна». При цьому,відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у АТ КБ «Приватбанк», котрі їй були надані, про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті та доданої до неї довідки про умови кредитування (а.с. 10, 154). Тим самим,\~відповідач погодилася\~на те,\~що вказана\~заява-анкета,\~разом із\~запропонованими банком\~Умовами та Правилами надання банківських послуг,\~Тарифами,\~складає та\~означає укладення\~між ним\~та позивачем\~договору про\~надання банківських\~послуг. Фактично між сторонами виникли кредитні зобовязання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобовязання, строки дії, права, обовязки та відповідальність сторін. Згідно заяви-анкети ліміт кредитування було встановлено у розмірі 11\~000,00 грн. На виконання умов договору 11 червня 2010 року позивачем було відкрито картковий особовий рахунок без окремого номеру з приєднанням (посиланням) номеру кредитної картки та видано кредитну картку «Універсальна» (номер 5168…4890)з встановленням ліміту кредитування в 11\~000,00 грн., з наступним збільшенням розміру ліміту, зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з визначенням строку дії картки до вересня 2018 року. Відповідач не подавала заяви до банку про закриття карткового особового рахунку. Відповідно п.9.12. Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. Отже, договір про надання банківських послуг, який було укладено між сторонами у справі у грудні 2006 року, по закінченню строку дії попередньої платіжної картки та відсутністю повідомлення відповідача про його припинення, фактично та юридично продовжився ще на один рік. Відповідно до\~умов договору\~відповідач взяла\~на себе\~зобов'язання\~щодо своєчасного\~повернення кредиту,\~сплати відсотків\~за користування\~у встановлені\~строки.\~Взяті на\~себе зобов'язання\~відповідач не\~виконує,\~що підтверджується\~обчисленим позивачем\~розрахунком заборгованості,\~ загальний\~розмір якої\~станом на\~14\~червня 2018\~року становить\~35557,87\~грн.,\~з них:\~-\~заборгованість за\~кредитом \~5077,18\~грн.;\~-\~заборгованість \~по процентам\~за користування\~ кредитом\~ 15125,57\~грн.;\~ -\~заборгованість за\~пенею та\~комісією \~13185,70\~грн.;-\~штрафи:\~-\~фіксована частина\~ \~500\~грн.,\~ процентна\~складова \~ 1669,42\~грн. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами відсутній. Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі\~встановлених обставин,\~суд дійшов\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню з\~необхідністю стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованості\~на загальну\~суму 21\~212,89\~грн.,\~з них:\~-\~заборгованість за\~кредитом \~5077,18\~грн.;\~ \~-\~заборгованість \~по процентам\~за користування\~ кредитом\~ 15125,57\~грн.;\~ -\~штраф -\~ процентна\~складова \~1010,14\~грн. (5% від (5077,18 грн. + 15125,57 грн.)) Необхідно відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання зобовязання у вигляді пені 13185,70 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., а також штраф (процентна складова) 659,28 грн. (1669,42 грн. - 1010,14 грн. ) та 13\~185,70 грн. нарахованої пені. При цьому, суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у Постанові за № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Зокрема, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також, суд враховує, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а звідси штраф не може бути постійною величиною. Щодо доводів відповідача про необхідність врахувати її матеріальне становище та розстрочення сплати боргу, суд виходить з того, що відповідач не надала належні та допустимі документи на підтвердження необхідності розстрочки чи відстрочки виконання рішення суду. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн. при поданні позову, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідач не визнав позов, а також, що відповідач не надав документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обовязку повернення сплаченого позивачем судового збору. Тому, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, при обчисленні розміру коштів, які підлягають стягненню у повернення сплаченого судового збору, застосовуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі 1057,20 грн. (1762 х (21212,89 грн.: 35557,87 грн.)), а у стягненні частини сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (1762 грн. 1057,20 грн.) позивачеві слід відмовити. Даний позов розглянуто в межах заявлених Банком вимог.

Outcome: partial