Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

у серпні 2017 р. Перший секретар Комуністичної партії України Симоненко П.М. звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недостовірною інформацію, поширену відповідачами у щоденній всеукраїнській газеті «День» №[NUMBER] від [INFO] у статті під назвою «[INFO], зобов`язання спростувати зазначену недостовірну інформацію та опублікувати таке спростування тим самим шляхом, яким була поширена. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у щоденній всеукраїнській газеті «День» №[NUMBER], що належить ТОВ «Українська прес-група» на 4 сторінці в рубриці «Подробиці» було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», в якій містилося інтерв`ю [PERSON] , де була зазначена наступна інформація: «… Чи реально зробити в умовах, які існують зараз? Існує думка, що російські олігархи та чиновники знають, де межа власного збагачення і де починаються національні інтереси, тоді як наші не знають міри… - Гадати, що наші олігархи зміняться не варто. Це марнування часу. Внутрішній агресор нічим не кращий від зовнішнього. « В Україні заходили російські капітали, які фінансували місцеві антиукраїнські партії, зокрема, КПУ…». Стверджує, що поширена інформація не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію партії, а також явно демонструє той факт, що [PERSON] без належної доказової бази, в тому числі, без рішення суду, матеріалів розслідування, кримінальних проваджень або коментарі офіційних представників влади, звинуватив Комуністичну партію в антиукраїнській позиції, отримання грошових коштів від російського або іншого іноземного капіталу. Поширена відповідачами інформація є недостовірною, не відповідає дійсності. Вищевказані висловлювання завдають шкоди діловій репутації партії, підривають її авторитет серед населення країни, створюють у громадськості помилкове та оманливе уявлення стосовно політичної позиції партії, що є порушенням репутації Комуністичної партії України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.08.2017 відкрито провадження по справі (а.с. 38). 15.02.2018 від представника ТОВ «Українська прес-служба» надійшов відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечують, зазначають, що спірна інформація є авторським матеріалом, що була надана автором під час інтерв`ю. У діях газети відсутній будь-який умисел, навмисність, намір на отримання саме такої відповіді, лише поширено авторські матеріали критичного характеру, що мають своє підтвердження в офіційних джерелах, численних публікаціях засобів масової інформації, відповідають всім вимогам щодо поширюваної публічної інформації. Відомості, наведені у статті є суспільно значимими, тобто є предметом громадського інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає необхідність здійснення самоцензури редакцією газети. Крім того, право позивача на недоторканість ділової репутації не є таким, що порушено відповідачем через відсутність доказів наявності у позивача позитивної репутації, завдання шкоди такій репутації (а.с. 45-52). 09.04.2019 представник [PERSON] подала відзив на позовну заяву, позовні вимоги вважає безпідставними, зазначила, що дискусія з приводу можливого фінансування Комуністичної партії України існує давно. Політична прихильність партії до Російської Федерації та бажання об`єднатися, відкрита антиукраїнська позиція прослідковується у програмі партії, на їх сайті. Відповідач, займаючи посаду Голови СБУ з 2006 по 2-10 рр. та з 2014 по 2015 рр. за родом своєї діяльності володів інформацією, яка стала підґрунтям для надання такого висловлювання в інтерв`ю. Поширена цитата, що стала предметом спору також раніше відображалась в повідомленнях різних громадських та політичних діячів, експертів, які вказували на факти джерел фінансування партії. Тому відсутній факт розповсюдження негативної, недостовірної інформації, яка порочить ділову репутації КПУ. Позивачем не доведено факту того, що дана інформація вплинула на репутацію КПУ та дискредитувала її в очах суспільства та партнерів (а.с. 122-127). 23.04.2019 до суду надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] , в якому зазначено, що відносно Комуністичної партії України не існує рішення суду, протоколів про адміністративне правопорушення стосовно членів комуністичної партії, обвинувальних вироків суду, якими було б доведено факт отримання, фінансування коштів від іноземних суб`єктів, держав. А тому, розміщена інформація не може свідчити про її достовірність. Відповідачем не наведено будь-яких доказів правомірності розповсюдженої інформації. Поширена інформація завдає шкоди діловій репутації партії, підриває її авторитет серед населення країни, створює негативне оманливе явище у суспільстві (а.с. 140-145). 22.08.2019 представником відповідача [PERSON] подано доповнення до відзиву на позовну заяву, зміст даної статті та вислів відповідача під час інтерв`ю є досить філософським, це роздуми на тему суспільно-політичної ситуації в країні. Фраза, що є предметом спору, вирвана з контексту та зовсім не свідчить про те, що кожне слово чи словосполучення стосуються позивача. Комуністична партія України неодноразово була приводом для обговорення журналістів, політичних діячів, експертів. Дискусія щодо можливого фінансування партії ведеться у суспільстві давно з наявністю про це обґрунтованих підстав. Поширений вислів не містить негативного характеру, не направлений на порушення прав позивача на недоторканість його ділової репутації, а загальновідомий факт. Судження відповідача відповідають дійсності, ґрунтуючись на загальновідомих фактах, а тому позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають (а.с. 176-182). Ухвалою суду від 27.09.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 184). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, відповіді на відзив. Представники відповідачів в судовому засіданні проти вимог позову заперечували з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву, доповненні до відзиву підтримали. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у щоденній всеукраїнській газеті «День» №[NUMBER], що належить ТОВ «Українська прес-група» на 4 сторінці в рубриці «Подробиці» було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», в якій містилося інтерв`ю [PERSON] , де була зазначена наступна інформація: «… Чи реально зробити в умовах, які існують зараз? Існує думка, що російські олігархи та чиновники знають, де межа власного збагачення і де починаються національні інтереси, тоді як наші не знають міри… - Гадати, що наші олігархи зміняться не варто. Це марнування часу. Внутрішній агресор нічим не кращий від зовнішнього. « В Україні заходили російські капітали, які фінансували місцеві антиукраїнські партії, зокрема, КПУ…». 09.06.2017 Комуністична партія письмово звернулась до ТОВ «Українська прес-група» з вимогою про спростування вищевказаної інформації, а саме, «В Україну заходили російські капітали, які фінансували місцеві антиукраїнські партії, зокрема, КПУ…..», як такої, що не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію партії (а.с. 24-28). 12.07.2017 директор ТОВ «Українська прес-група» повідомила, що поширена інформація є авторським матеріалом, що була отримана під час інтерв`ю. Спростування даної публікації без згоди автора, яку останній не надавав редакції газеті, є втручанням в цілісність авторського твору, порушенням немайнового права, а тому не може бути спростована (а.с. 29-31). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Чинне законодавство не містить визначення поняття ділової репутації, оскільки є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Встановлено, що [INFO] у газеті «День» №[NUMBER], на 4 сторінці в рубриці «Подробиці» було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», в якій містилося інтерв`ю [PERSON] , де зазначена наступна інформація: «…. В Україні заходили російські капітали, які фінансували місцеві антиукраїнські партії, зокрема, КПУ…». Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачами письмовими доказами. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06.10.2015). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Свобода політичної дискусії є стрижнем концепції демократичного суспільства. Питання, що стосується аналізу діяльності певної політичної партії чи політичного діяча, до якого привернута увага всього суспільства, безперечно є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Крім того, у статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схвалено 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що поширена інформація [PERSON] , що була опублікована [INFO] у газеті «День» №[NUMBER], на 4 сторінці в рубриці «Подробиці», стаття під назвою «[INFO]», є власними оціночними судженнями автора, вираженням його суб`єктивної думки й поглядів, які не можуть бути перевірені на предмет достовірності, а тому не підлягають спростуванню. Твердження позивача про те, що поширені висловлювання створюють у громадськості негативну поведінку щодо політичної партії, підривають її авторитет, є безпідставними, оскільки спірна інформація не може тлумачитися як така, що містить фактичні дані, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Підстави вважати, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість позивачем не доведена. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав, які б доводили, що висловлювання [PERSON] мотивовані цілеспрямованими діями на приниження ділової репутації позивача, як політичної партії. Юридичний склад правопорушення, що може бути підставою для для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судом не встановлено. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed