Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до Публічного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ПАТ «Львівгаз» посилаючись на те, що має у власності житловий будинок в [ADDRESS] . Житловий будинок підключений до системи газопостачання з 21 вересня 1991 року. Оплата послуг з газопостачання здійснюється нею регулярно та в обсягах використаного природного газу за показаннями лічильника. 04 травня 2018 року представниками ПАТ «Львівгаз» було складено акт №18 нас-286/02 про порушення Кодексу газорозподільних систем, згідно якого в неї виявлено несанкціонований відбір газу шляхом несанкціонованого газопроводу, який знаходиться на видному та в доступному місці. Раніше здійснювались перевірки і вона та члени її сім`ї ніколи не перешкоджали контролерам та працівникам газового господарства в доступі до домоволодіння та огляді газових приладів, газових трубопроводів та інше. Зауважень з боку відповідача відносно експлуатації нею, газового обладнання і використання газу не було. В лютому 2019 року нею отримано акт-розрахунок складений згідно рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу, не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу за період з 21.12.2017 по 04.05.2018 в сумі 81592 грн.48 коп. Відповідачем незаконно складено акти про порушення, а також ухвалене незаконне рішення щодо нарахування штрафних санкцій за несанкціоноване підключення. Тому позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природнього газу Кодексу газорозподільчих систем Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ПАТ «Львівгаз» від 13 лютого 2019 року (витяг з протоколу 11/02-Н). Визнати незаконним та скасувати нараховану вартість не облікованого об`єму та обсягу природного газу та його вартості в сумі 81592 грн.48 коп. Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального провадження і призначено проведення судового засідання. 22.10.2019 з відзиву стало відомо суду, що назва відповідача Акціонерне товариство «Львівгаз», а в подальшому позивачкою змінено назву відповідача на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Львівгаз». Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 36-39), згідно якого позов не визнає повністю, зазначивши, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушених прав, оскільки фактичні обставини пов`язані з наявністю або відсутністю заборгованості за не облікований газ є різновидом претензії та такий спосіб захисту не передбачено чинним законодавством, за результатами розгляду акту проведено донарахунок споживачу з огляду на виявлений несанкціонований газопровід (видимий), врізаний у ввідний газопровід перед газовим лічильником. Донарахування проведено згідно пункту 1 глави 3 розділу х1 Кодексу, яким визначено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму не облікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня останнього контрольного зняття показів лічильника. Працівниками відповідача було достовірно встановлено несанкціонований відбір газу, тому встановлювати яким саме чином це відбувалося вони не зобов`язані. На підставі чого в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків, суд встановив наступне. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] . Вказаний вище житловий будинок підключений до системи газопостачання про що свідчить робочий проект, який виконаний на підставі технічних умов № 210/г від 31.01.1991 (а.с.23,24). Також встановлено, що 04 травня 2018 року представниками ПАТ «Львівгаз» було здійснено перевірку стану обліку та споживання природного газу у домоволодінні позивача, в результаті якої виявлено несанкціоноване втручання в систему газопостачання та було складено акт про порушення № 18-НАС-286/02 від 04.05.2018, яким встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме несанкціонований газопровід врізаний у вхідний газопровід перед газовим лічильником. На момент перевірки до несанкціонованого газопроводу підєднано ВПГ - 1 шт.(а.с. 12). 13 лютого 2019 року за результатом засідання комісії по розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем було зроблено перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу на суму 81592 грн.48 коп. (а.с. 11- 14). Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується постачати споживачеві природний газ належної якості у кількості та порядку передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленим стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та регулюється в установленому порядку. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з висновками, що наведені в постанові Верховний Суд України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а будь-які обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушені цивільні права чи цивільні інтереси підлягають судовому захисту і у спосіб, прямо не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Отже обраний позивачем спосіб захисту не може вважатись таким, що не відповідає закону, та суд не може погодитись із відповідною у запереченні позицією відповідача. Означена позиція суду відповідає правовому висновку, що наведений в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі №466/5646/16-ц. Як зазначалось, висновок ПАТ «Львівгаз» про задоволення акту про порушення та нарахування об`ємів і вартості природного газу ґрунтується на факті виявлення порушення. У якості порушення закон визначає, зокрема, несанкціонований відбір природного газу (пункт 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу»). Актом про\~порушення не\~встановлено несанкціонованого\~відбору споживачем\~ [PERSON] \~природного газу. Опис суті порушення взагалі не вказує навіть на припущення про можливість споживання газу без обліку чи з некоректним обліком. З наведеного вище акту вбачається, що виявлено видимий несанкціонований газопровід врізаний у ввідний газопровід перед газовим лічильником, отже, чи впливав вказаний газопровід на споживання без обліку не підтверджено, пломби на газовому лічильнику не порушено. За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). Підтримуючи позов позивачка ствердила, що перевірки проводились систематично, жодного разу претензій не було, газопроводи всі установлювалися працівниками ВО «Львівгаз», порушень пломб на лічильнику не виявлено, що підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що вони складали акт, в день виявлення порушення будинок не був відключений ними від газопостачання, газопровід на видному і доступному місці, пошкоджень пломби на газовому лічильнику не виявлено, перевірка проводиться кожних півроку. Припускають, що таке врізання газопроводу може здійснювати ліцензована організація. З робочого проекту та кошторису видно, що такі складалися ВО «Львівгаз» у січні 1991 року (а.с.23,24) Відповідач заперечуючи проти позову, доказів належних та допустимих не надав, фото відео, які здійснювались при складанні акту також не долучив. Отже, з урахуванням наведеного, суд не може приймати рішення на припущеннях, перевірки проводились кожних шість місяців, з огляду на пояснення свідків, не можливо було очевидно не виявити газопровід про який йде мова в акті, тому зробити однозначний висновок, що врізаний газопровід здійснений сторонніми особами чи власником будинку і споживався газ без обліку, не надається можливим . Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, яке міститься у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) - дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Стаття 5 ЦК України також дублює положення ст. 58 Конституції України зазначаючи, що акти цивільного законодавства (до яких також відноситься Кодекс ГРМ) регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, ПАТ «Львівгаз» неправомірно здійснив нарахування боргу за особовим рахунком на ім`я [PERSON] за період з 21.12.2017 по 04.05.2018. З наданого відповідачем акту-розрахунку від 13 лютого 2019 року також неможливо встановити, на підставі яких цін на природний газ та норм споживання здійснено розрахунок вартості необлікованого об`єму природного газу. (а.с.11) Таким чином, ПАТ «Львівгаз» (Яворівське відділення) протиправно донараховано об`єм природного газу. Відтак, суд доходить висновку, що права позивача підлягають захисту та дієвим механізмом захисту цих прав є визнання незаконним та скасування рішення комісії від 13.02.2019 також незаконними донарахування [PERSON] об`єму природного газу за період з 21.12.2017 по 04.05.2018 і його вартості згідно акту розрахунку від 13.02. 2019. Перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із висновком суду про задоволення позову та звільненням позивача від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд покладає судові витрати відповідача та стягує на користь держави: суму неоплаченого судового збору в розмірі на момент подачі позову до суду , що складає 840,80 гривень.

Outcome: approved