Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 28.08.2006 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством (ЗАТ) «ТАС-ІНВЕСТБАНК» було укладено кредитний договір №660-Ф на споживчі потреби на суму 75000,00 доларів США строком по 27.08.2009 року під 15% річних. З метою забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором, його сторонами був укладений договір іпотеки №660-ф/ІП-1 від 28.08.2006 року. Предметом даного договору стала належна позивачу на праві власності квартира [ADDRESS]. Позивач зазначає, що до нього почали надходити вимоги не від кредитора, а від відповідача, який не довів , що йому передано право вимоги. Вважає, що відповідно до вимог ст. 517 ЦК України позивач як боржник має право не виконувати свого обов»язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні. За таких обставин вважає, що його бездіяльність стосовно повернення кредиту на користь відповідача була формою реалізації свого права, передбаченого ст. 517 ЦК України та наявність у нього права на невиконання зобов»язань позбавляє відповідача права вимоги до боржника та , як наслідок, відповідач не мав права реалізувати механізм звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки останній є засобом захисту порушеного права. Крім того, з цих же підстав позивач вважає, що звернення стягнення на квартиру здійснено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідач не має право вимоги та в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки норми даного акту розповсюджуються на правовідносини, що виникли. Позивач заявив позовну вимогу про визнання за ним права не виконувати зобов»язання по кредитному договору №660-Ф від 28.08.2006 року на користь відповідача, визнати незаконними вимоги відповідача по поверненню кредиту, визнати незаконним повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 12.11.2014 року та визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20668994 від 14.04.2015 року щодо реєстрації права власності на квартиру за відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що боржник неодноразово повідомлявся про перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Вектор плюс» і сам це не заперечує. Вимоги кредитора законні та грунтуються на умовах договорів та законодавства. Крім того, зазначив, що не погоджуючись з новим кредитором, боржник не сплачує борг і старому, ігнорує свої зобов»язання. За будь-якою інформацією до відповідача боржник не звертався. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи у відсутність. Суд вважає можливим розгляду справи у відсутності державного реєстратора. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2016 року провадження у даній справі в частині вимог [PERSON] до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування рішення про державну реєстрацію закрито. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. 28.08.2006 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] укладено договір кредиту на суму 75000,00 доларів США. Строк дії по 27.08.2009 року. 15% річних (а.с.9-14). Відповідно до іпотечного договору №660-Ф/ІП-1 від 28.08.2006 року між цими ж сторонами іпотекодавець як боржник передав у іпотеку іпотекодержателю квартиру №158 загальною площею 68,10 кв.м за адресою м. Київ просп. Оболонський,13, в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним догвоором(а.с.15-21). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів моржуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврідування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач не надав суду доказів наявності вимоги до нього відповідача, доказів його звернення до відповідача з будь-яких питань, доказів незаконності таких вимог. Натомість позивач зазначає, що інфомацію щодо переходу права кредитора йому повідомили по телефону, як і про те, що на квартиру звернуто стягнення, і жодної належної інформації він не має, що вважає підставою для невиконання ним вимог нового кредитора. Разом з тим, позивач просить суд поряд з іншими вимогами визнати незаконним повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 12.11.2014 року, направлене ТОВ «ФК «Вектор плюс» на його ім»я, чим сам суперечить своїм поясненням про те, що його не повідомляли належним чином про заміну кредитора та виконання договору. Заявляючи вимогу про визнання незаконною вимогу відповідача до нього про повернення кредиту, позивач наполягає на відсутності такої вимоги. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного та оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Право не виконувати свій обов»язок боржником новому кредиторові до надання божникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні передбачено ч.2 ст. 517 ЦК України, тому таке право не потребує визнання в судовому порядку, оскільки воно прямо передбачено законодавством. Вимоги позивача про визнання вимоги та повідомлення стосовно виконання кредитного договору незаконними прямо суперечить його ж поясненням про неотримання ним такої вимоги та доказів набуття статусу нового кредитора відповідачем, або відмову надати такі докази. Крім того, доказів на підтвердження незаконності вимог відповідача позивачем суду не надано, тому суд прийшов до висновку про необгрунтованість таких позовних вимог. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог вцілому.

Outcome: dismissed