Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У серпні 2019 року представник заявника - адвокат Карнаухов А.О., який діє в інтересах [PERSON] , на підставі ордеру на надання правової допомоги, звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] в м. Горлівка Донецької області. При цьому заявник отримав довідку про причину смерті №1654 від 10.07.2019, видану лікувальною установою, що недійсна на території України та не може бути прийнята Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для здійснення реєстрації смерті [PERSON] . Заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] помер в м. Горлівка Донецької області [INFO]. В судове засідання заявник та його представник не з`явились, зазначив в заяві про, розгляд справи за їх відсутності, заяву про встановлення факту смерті просили задовольнити. Представники заінтересованих осіб - Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, відповідно до яких просили розглянути справу без їх участі, тому суд розглядав справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Як встановлено судом, [PERSON] є батьком заявника. Враховуючи, що згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд на підставі поданих доказів доходить висновку про доведеність заявником факту смерті [PERSON] [INFO] в м. Горлівка Донецької області. Факт поховання [PERSON] підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором-замовленням №012634 на проведення захоронення та фотокартками могили померлого. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 № 1085 із змінами та доповненнями м. Горлівка Донецької області віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані органами з цієї території є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У зв`язку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції. За загальними правилами, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на цих територіях після 01.12.2014 року не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Таким чином, отримання у цих органів документів про смерть [PERSON] не створює для заявника юридичних наслідків, а саме [PERSON] не може отримати свідоцтво про смерть свого батька встановленого зразку. В той же час, положеннями ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 №2268-VIII встановлено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно до ч.6 ст.13 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 №2268-VIII до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України будь-яких рішень щодо застосування норм цього Закону діють акти Кабінету Міністрів України, а також обмеження, введені в дію рішеннями Президента України. Порядок застосування вказаних положень ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 №2268-VIII не встановлено. Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1ст. 9 Конституції України). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VІ державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Забезпечення органів державної реєстрації актів цивільного стану бланками свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок ведення обліку і зберігання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та звітності про їх використання встановлюється Міністерством юстиції України. Оскільки відділом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті батька на підставі документів, що підтверджують факт його смерті на тимчасово окупованій території з підстав відсутності документа встановленої форми про смерть, то підставою для державної реєстрації смерті є виключно рішення суду про встановлення смерті особи в певний час. При цьому, згідно п.7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 року № 1064 у разі державної реєстрації смерті, запис в реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього таких відомостей, як зокрема місце смерті померлої особи. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків. Оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для отримання свідоцтва про його смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно з законодавством України. Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті [PERSON] для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно з законодавством України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4. ст.317, п. 8 ч. 1 ст.430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved