Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 31 грудня 1998 року між нею та відповідачами було укладено договір № 3336 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3336 від 31.12.1998 року та зареєстрований 15.01.1999 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 11287. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вона змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, направила для участі у справі свого представника, яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачки [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи- Товарна Біржа Нерухомість-Південь- в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, ніяких заяв до суду не надав. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], було укладено договір № 3336 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Договір був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3336 від 31.12.1998р. 15.01.1999 р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на імя [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано за реєстровим № 11287. Прізвище відповідачки [PERSON] змінено на Хурція у зв'язку з укладенням шлюбу 14.02.2012 року. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатила продавцям вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved