Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до відповідача із вимогою про припинення трудового договору від 27.08.2001 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 27.08.2001 року між нею та Луганським медичним училищем був укладений трудовий договір, за умовами якого вона працювала на посаді методиста відділення післядипломної освіти. Зазначила в подальшому Луганське медичне училище змінило назву на Луганське обласне медичне училище. Вказала, що 18 липня 2014 року вона була вимушена переселитися з м. Луганськ до м. Харкова у зв'язку із бойовими діями, проте не встигла звільнитися. Посилаючись на те, що на теперішній час не має можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на звільнення, оскільки роботодавець знаходиться на території проведення антитерористичної операції, що в свою чергу робить їй перешкоди у працевлаштуванні на іншу роботу, просила суд задовольнити її позовні вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином шляхом, причини неявки суду не повідомив клопотань про відкладення не надавав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 28 серпня 2015 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться у трудових відносинах із відповідачем - Луганським обласним медичним училищем, що підтверджується копією її трудової книжки серії [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було взято на облік як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та на теперішній час мешкає у м. Харкові (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши підстави звернення позивача із позовом та відсутністю з об'єктивних підстав можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], а тому приходить до висновку про їх задоволення. Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із чим, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved