Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У серпні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 11800 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що 28.03.2015 між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3016806. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12. 2015 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», власник пошкодженого автомобіля [NUMBER] [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП. 28.01.2016 ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 11800 грн 00 коп., у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про відшкодування шкоди в порядку регресу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 33). Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28.03.2015 між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/3016806 (а.с. 17). Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2015, [PERSON] 07.08.2015 о 11 год. 15 хв., рухаючись по просп. Науки в сторону Столичного Шосе, 86, керуючи транспортним засобом «Москвич М-2137» д.н.з. [NUMBER], виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів, чим порушив вимоги п.п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 25). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 31.08.2015 потерпілий звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування за збитки завдані в результаті ДТП (а.с. 19). Відповідно до платіжного доручення №18664 від 28.01.2016 потерпілому було відшкодовано збитки завдані в результаті ДТП у розмірі 11800 грн 00 коп. (а.с. 29). Внаслідок відшкодування шкоди потерпілій стороні позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою №03/1512 від 28.04.2016, в якій просив останнього сплатити на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 11800 грн 00 коп. (а.с. 30), однак відповідачем вказаної вимоги виконано не було. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Отже,

Outcome: approved