Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У серпні 2015р. Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк) звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 29.08.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі -ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений договір №16, згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 55000,00 доларів США, строком з 29.08.2006р. по 29.08.2016р., зі сплатою 12,9% відсотків річних. В забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №16 від 29.08.2006р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення офісу під номером шість, загальною площею 103,1кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Оскільки відповідач ухиляються від виконання своїх зобов'язань, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10248,47 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - 3657,75грн. та заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 602,68грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 20.08.2015р., в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за відсутності представника позивача в порядку заочного провадження (а.с.33,34). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.36,37). Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Встановлено, що 29.08.2006р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений договір №16, згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 55000,00 доларів США, строком з 29.08.2006р. по 29.08.2016р., зі сплатою 12,9% відсотків річних (а.с.5-10). В забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №16 від 29.08.2006р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення офісу під номером шість, загальною площею 103,1кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що через невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №16 від 29.08.2006р., станом на 23.02.2015р. склалася заборгованість відповідача перед ПАТ АК «Укргазбанк», в розмірі 10248,47 долари США, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 8708,67 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 1346,27 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 82,58 доларів США; прострочена заборгованість по процентам - 110,95 доларів США. Крім того, за неналежне виконання зобов'язань було нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 3657,75грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів - 602,68грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 23.02.2015р. відповідно до умов кредитного договору №16 від 29.08.2006р. (а.с.11-19). Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов'язань ухиляється. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин, що підтверджується письмовою претензію банку (а.с.20-21). Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку судовий збір в сумі 2947,85грн.

Outcome: approved