Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У серпні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва з заявою про продовження обмежувального припису звернулася [PERSON] від себе та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , в якій просила продовжити заборону колишньому чоловікові [PERSON] перебувати разом з нею та сином у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року вчинено обмежувальнй припис, оскільки колишній чоловік заявника веде себе дуже агресивно та вже близько півтора року тероризує її та сина, робить їх життя морально нестерпним: ображає, принижує та погрожує нам розплатою і помстою, усвідомлюючи настання таких шкідливих наслідків як заподіяння шкоди психічному здоров`ю та здоров`ю заявників, діє на їхню психіку шляхом словесних образ, погроз та залякувань. Заявник та її син відчувають страх, тривожність, постійне почуття небезпеки, дії колишнього чоловіка викликають у них побоювання за свою безпеку. Після задоволення заяви про видачу обмежувального припису відбувся ряд подій, що свідчив про агресивне незадоволення [PERSON] результатом розгляду даної заяви та, які супроводжувалися новими викликами поліції. Тому, для стабілізації та встановлення душевної рівноваги вимушена просити суд продовжити максимальний строк дії обмежувального припису, а саме на шість місяців. Представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав, просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не викликався судом на підставі частини першої статті 350-5 ЦПК України, згідно з якою справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, проте у разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З урахуванням положень ст. 350-5 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 2 березня 2020 року Печерським районним судом м. Києва заяву про видачу обмежувального припису задоволено, видано обмежувальний припис строком на шість місяців, яким було заборонено [PERSON] перебувати разом з заявником і неповнолітнім сином у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, після задоволення заяви про видачу обмежувального припису відбувся ряд подій, що свідчив про агресивне незадоволення [PERSON] результатом розгляду даної заяви та, які супроводжувалися новими викликами поліції. Зокрема, починаючи з 11 березня 2020 року (а саме: 11.03, 12.03, 13.03, 14.03, 15.03, 16.03, 19.03, 20.03.2020 року) заявник вимушена була викликати поліцію, оскільки [PERSON] не зважаючи на обмежувальний припис намагався потрапити до квартири агресивно штовхаючи двері, використовуючи ненормативну лексику, погрози. Все це відбувалося у присутності дитини, яка була дуже налякана. 13 березня 2020 у стані агресії маючи доступ до системи підключення мережі інтернет [PERSON] відірвав технічне спорядження та, таким чином, відключив Квартиру від доступу до мережі, тим самим позбавивши свого Сина можливості спокійно продовжувати онлайн навчання . Також заявник вказує, що за весь період дії обмежувального припису [PERSON] жодного разу не намагався налагодити свої відносини із сином: ні шляхом телефонного зв`язку, ні спілкуванням на тему організації зустрічі з сином через колишню дружину - [PERSON] . Враховуючи слабкий та мінливий стан здоров`я дитини, щорічне загострення алергічних проявів у літній період, батько жодного разу не поцікавився його самопочуттям, а на прохання колишньої дружини надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] закордон у більш сприятливе середовище відреагував повним ігноруванням. В результаті відсутності дозволу на виїзд, дитина на сьогоднішній день перебуває у незадовільному стані та приймає серйозні та дорогі лікарські препарати для боротьби з проявами алергії. Як вказано у змісті заявник, що висновком дослідження психоемоційного стану [PERSON] від 14.03,17.03, 23.03.2020 р. здійснений спеціалістом психологом Громадської організації «Вірю в тебе» [PERSON] звертають на себе увагу наступні твердження психолога про наявність у [PERSON] : високого рівня почуття провини; високого рівня індексу ворожості; завищених показників вербальної агресії;спонтанності у поведінці; надання переваги особистій думці, незалежно від інших; середнього рівня внутрішньої агресії, яка направлена на себе;пригнічення внутрішнього гніву. У своїх висновках, психолог стверджує, що: [PERSON] є цілеспрямованою людиною, яка «знає що хоче та робить, що забажає». «Чоловік знаходиться у стані постійної напруги та з відчуттям несправедливості». [PERSON] надані рекомендації, зокрема, пройти курс індивідуальної психотерапії для покращення психоемоційного стану та подолання стресу, соматичних проявів. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтерсів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису, має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника фізичне та психологічне насильство. Статтею 1 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частинами 2, 4 ст.26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить [PERSON] щодо [PERSON] та дитини [PERSON] , суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] та в якості законного представника [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про продовження обмежувального припису, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved