Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 168 197,21 грн та 2 522,97 грн судового збору. Позовна заява мотивована тим, що 07 лютого 2012 року між сторонами укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VIZA № 14-002293-01 (далі - кредитний договір, договір), з розміром кредитного ліміту 23 тис. грн, за умовами якого банк відкрив держателю картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях та випустив кредитну картку типу Visa Classic. Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, а держатель зобов`язався повернути суму отриманого кредиту на умовах, у строки та в порядку, що передбачені вказаним договором. У зв`язку з несплатою позичальником кредитних коштів, винагороди банку у встановлені договором строки, у позичальника виник овердрафт, який залишається несплаченим. Станом на 16 грудня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 168 197,21 грн. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2012 року № 14-002293-01 станом на 16 грудня 2015 року в розмірі 77 886,63 грн, з якої: 54 001,66 грн простроченої заборгованості за кредитом, 23 734,97 грн заборгованості за нарахованими процентами, 150 грн заборгованості за комісією станом на 07 лютого 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звернувся до суду 13 січня 2016 року перебіг позовної давності починається з дати закінчення строку дії договору 06 лютого 2013 року, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії підлягають стягненню з 13 січня 2013 року, а штрафи не підлягають стягненню на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року залишено без змін. Згідно з постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справа № 229/225/16-ц провадження № 61-4665св18 касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Тобто, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором скасовано, а справу в скасованій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Суд встановив, що 07 лютого 2012 року між банком та відповідачем укладений договір № 14-002293-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA. Правила користування кредитною карткою VISA та Тарифи Банку, як і сам договір містять підписи відповідача. Згідно з умовами договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Classic. Банк надав держателю картки кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії. Держатель картки зобов`язувався повернути суму отриманого кредиту на умовах, що передбачені вказаним договором. Згідно з пунктом 2.1.3 договору розмір кредитного ліміту складає 23 тис. грн. Відповідно до пункту 2.6 договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Згідно з пунктом 5.1 договору за користування кредитом, у тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами. Відповідно до пункту 5.4 договору держатель картки зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також у інших випадках, передбачених правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суми мінімального платежу, розмір якої визначається у звіті-рахунку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 16 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 168 197,21 грн, яка складається з: 85 951,30 грн простроченої заборгованості за кредитом, 31 654,11 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 23 344,46 грн заборгованості за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт), 883,33 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), 26214,01 грн заборгованості за нарахованими процентами, 150 грн заборгованості за комісією за відкриття рахунку. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. В таких правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, після закінчення строку дії договору банк позбавлений можливості нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, передбачені договором. Суд вважає, що стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, не підлягає задоволенню. [PERSON] просив застосувати позовну давність до заявлених банком вимог. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 06 лютого 2013 року включно. Відтак, обов`язок відповідача повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами існував у межах строку кредитування. У подальшому відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Позивач звернувся до суду 13 січня 2016 року, а тому його позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками заборгованості не підлягають. Суд вважає необґрунтованими вимоги банку про стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотків та комісії в загальній сумі 77886,63 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed