Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позову послався на те, що 19.07.1976 року прийнятий на шахту «Ім. 50 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції» поверхневим учнем слюсаря. 25.10.1976 року звільнений з роботи у зв'язку з призовом на військову службу. 08.01.1979 року прийнятий на роботу підземним учнем гірника I розряду на шахту «Ім. 60 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції». 26.01.1979 року направлений на курси електрослюсарів. 21.06.1979 року переведений на посаду підземного електрослюсаря IV розряду. 10.09.1985 року переведений на посаду підземного електрослюсаря V розряду. 05.01.1994 року звільнений з роботи за власним бажанням. 21.03.1994 року прийнятий на шахту № 1 «Великомостівська» підземним електрослюсарем IV розряду. 25.05.1994 року переведений на посаду електрослюсаря V розряду. 20.08.1996 року переведений згідно довідки ЛКК за станом здоров'я поверхневим учнем електрослюсаря по ремонту обладнання I розряду. 28.02.1997 року звільнений з роботи за власним бажанням. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до повідомлення МСЕК № 158 від 26.07.2013 року [PERSON] вперше був оглянутий Обласною МСЕК № 3: акт № 1195/1 від 01.10.1996 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 18.09.1987 року. Акт № 2168 від 23.10.1997 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 24.09.1999 року. Акт № 2059 від 28.10.1999 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 27.09.2001 року. Акт № 1438 від 28.08.2001 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 21.08.2002 року. Акт № 1665 від 12.09.2002 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 11.09.2003 року. Акт № 210 від 16.10.2003 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 16.10.2004 року. Акт № 823 від 28.10.2004 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 25.10.2005 року. Акт № 944 від 20.10.2005 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 17.10.2006 року. Акт № 1483 від 02.11.2006 року. Встановлено: III група профзахворювання 50% на безтерміново. Довідкою МСЕК від 02.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено 50% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якому, посилаючись на пропущення позивачем трирічного строку для звернення до суду, просить відмовити останньому у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що внаслідок важкої та шкідливої роботи на шахті у нього значно погіршився стан здоров'я. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Установлено, що позивач 19.07.1976 року прийнятий на шахту «Ім. 50 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції» поверхневим учнем слюсаря. 25.10.1976 року звільнений з роботи у зв'язку з призовом на військову службу. 08.01.1979 року прийнятий на роботу підземним учнем гірника I розряду на шахту «Ім. 60 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції». 26.01.1979 року направлений на курси електрослюсарів. 21.06.1979 року переведений на посаду підземного електрослюсаря IV розряду. 10.09.1985 року переведений на посаду підземного електрослюсаря V розряду. 05.01.1994 року звільнений з роботи за власним бажанням. 21.03.1994 року прийнятий на шахту № 1 «Великомостівська» підземним електрослюсарем IV розряду. 25.05.1994 року переведений на посаду електрослюсаря V розряду. 20.08.1996 року переведений згідно довідки ЛКК за станом здоров'я поверхневим учнем електрослюсаря по ремонту обладнання I розряду. 28.02.1997 року звільнений з роботи за власним бажанням. (згідно копії трудової книжки [PERSON].). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до повідомлення МСЕК № 158 від 26.07.2013 року [PERSON] вперше був оглянутий Обласною МСЕК № 3: акт № 1195/1 від 01.10.1996 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 18.09.1987 року. Акт № 2168 від 23.10.1997 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 24.09.1999 року. Акт № 2059 від 28.10.1999 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 27.09.2001 року. Акт № 1438 від 28.08.2001 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 21.08.2002 року. Акт № 1665 від 12.09.2002 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 11.09.2003 року. Акт № 210 від 16.10.2003 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 16.10.2004 року. Акт № 823 від 28.10.2004 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 25.10.2005 року. Акт № 944 від 20.10.2005 року. Встановлено: III група профзахворювання 50%. Дата переогляду 17.10.2006 року. Акт № 1483 від 02.11.2006 року. Встановлено: III група профзахворювання 50% на безтерміново. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АИ № 020505 від 23.10.1997 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності. Як видно з довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 000843 від 28.10.1999 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 016569 від 28.08.2001 року [PERSON] встановлено 45% втрати професійної працездатності. Згідно з довдкою МСЕК серії ЛВА-2 № 017500 від 12.09.2002 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 005572 від 16.10.2003 року останньому встановлено 50% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 009896 від 02.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці», який введено в дію 24.11.1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 22.06.1993 року № 492, введеними в дію з 01.07.1993 року (далі - Правила). Згідно з абзацом 5 пункту 4 цих Правил за наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується така. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди, а отже, право на її відшкодування, підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, що підтверджують втрату ним професійної працездатності унаслідок професійного захворювання. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано таке. Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Ураховуючи, що стійку втрату професійної працездатності унаслідок професійного захворювання позивачеві вперше було встановлено 01.10.1996 року, а розмір відшкодування моральної шкоди на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11 зазначених Правил, не міг перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати, розмір якої на цей час становив 15 грн. (Указ Президента України № 762/96 «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року), беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування у сумі 3000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Безпідставним є посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення моральної шкоди у відповідності до статті 233 КЗпП України, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 233 КЗпП України до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України). Отже, на спірні правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до статті 83 якого позовна давність не розповсюджується на вимоги позивача, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial