Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатою № 409 будинку № 97 по пр. Слобожанський у м. Дніпро, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не проживала у спірній кімнаті гуртожитку. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користуванні житловим приміщенням кімнатою у гуртожитку розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Слобожанський (пр. Газети «Правда») буд. 97, кім. 409 шляхом зняття з реєстрації місця проживання та факт правомірного вселення проживання і реєстрації [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) в житловому приміщенні кімнаті гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Слобожанський (пр. Газети «Правда») буд. 97, кім. 409 (38). Позивач у судове засідання зявився позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена згідно правил ч. 8 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб у судове засідання зявився, просив постановити рішення суду відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. В матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу 12.03.1997 року було видано ордер на зайняття кімнату у гуртожитку № 97 по пр. Правди в м. Дніпропетровську розміром 18 кв. м. без зазначення номеру кімнати. Позивач зареєстрований у гуртожитку з 20 жовтня 1997 року, що підтверджується копією його паспорту. Також відповідно до довідки № [NUMBER] «Жилсервіс-5»від 29.08.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (пр. Газети «Правда») буд. № 97 гуртожиток (без зазначення номеру кімнати) та має склад родини - 1 особу: відповідальний квартиронаймач [PERSON]В кімната №409 (інвентарна справа № 7324 від 15.06.2011 року), кімната № 38 (інвентарна справа від 01.07.1993 року) та згідно карток реєстрації Ф-А за кімн. № 38 зареєстрована інша особа, яка не входить до складу родини. Підтвердження реєстрації саме відповідачки у спірній кімнаті гуртожитку позивачем не надано. Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР від 01.11.2016 року на імя [PERSON], який мешкає у кімнаті 409 будинку 97 по пр. Слобожанський, відкрито особисті рахунки на оплату комунальних послуг. Станом на 01.12.2016 року заборгованість за квартплату та інші комунальні послуги відсутня. Згідно актів, складених 18.08.2016 року та 23.01.2017 року майстром КП «Жилсервіс-5» [PERSON], [PERSON] у кімнаті 409 гуртожитку по пр. Слобожанський, 97 не проживає. Факт не проживання відповідачки у спірній кімнаті гуртожитку підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суд розглядає справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем не надано доказів того, що його право на проживання у гуртожитку будь-ким оспорюється або порушується тому позовні вимоги в частині встановлення факт правомірного вселення, проживання і реєстрації [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) в житловому приміщенні кімнаті гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Слобожанський (пр. Газети «Правда») буд. 97, кім. 409 (38) є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не власником будівлі гуртожитку № 97 по пр. Слобожанський в м. Дніпро або власником кімнати 409 у цьому гуртожитку. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Позивачем ні свідоцтва на право власності ні договору найму (оренди) відносно кімнати 409 будинку 97 по пр. Слобожанський у м. Дніпро суду не надано. Згідно технічного паспорту на будівлю гуртожитку по пр. Слобожанський 97 в м. Дніпро, власником будівлі є територіальна громада міста в особі міської ради. Будівля гуртожитку перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5» та має статус гуртожитку. Цивільним кодексом України та іншими законами України може встановлюватися для захисту певних прав чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішення цивільної справи визначає спосіб захисту, виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. У випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений статтею 16 ЦК України спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК України. Особа законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норм чи не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Так відповідно до ч 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 6 ч 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках здійснюють володіння використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (майнових комплексів) (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя), організовують їх належне обслуговування та ремонт упорядкування. Встановлено, що власник гуртожитку № 97 по пр. Слобожанський у м. Дніпро не ставив питання про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання та про позбавлення відповідачки права користування житловою площею у кімнаті 409 по пр. Слобожанський, 97 у м Дніпро. Разом із тим, саме власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зокрема у висновках Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, визначено, що право вимагати усунення відповідних перешкод має власник, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання предявивши разом із тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право на користуванні житловим приміщенням кімнатою у гуртожитку розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Слобожанський (пр. Газети «Правда») буд. 97, кім. 409 шляхом зняття з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача з відповідачки понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed