Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У серпні 2015 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив: - визнати незаконним та скасувати рішення Краснянської сільської ради Чернігівського району від 31 серпня 2010 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарського будівель та споруд у власність [PERSON]; - визнати незаконним та скасувати рішення Краснянської сільської ради Чернігівського району від 16 травня 2014 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку серії та номер [NUMBER] від 02 червня 2014 року, видане державним реєстратором Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]); - скасувати рішення державного реєстратора Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області серія і номер 13473780 від 02 червня 2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] Позов обґрунтований тим, що у порушення ст.ст.20, 22, 53, 84, 123, 186-1 ЗК України, ст.9 Закону України « Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст.6, 17, 30, 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини», [PERSON] була передана спірна земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться у межах території пам'ятки археології місцевого значення ІІ тис. до н.е., І тис, ХІ-ХІІ ст. поселення «Золотинка-1» (Бугри) та належить до земель історико-культурного призначення, має перебувати у державній власності і не могла бути передана у приватну власність позивачу. Документація із землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки з органом охорони культурної спадщини не погоджувалась, проект землеустрою не пройшов обов'язкової державної експертизи. Крім того, спірна земельна ділянка була передана [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля), що вбачається із даних форми 6-зем. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2015 року позов заступника прокурора Чернігівської області задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 31 серпня 2010 року про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в [ADDRESS] Визнано недійсним та скасовано рішення Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 16 травня 2014 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку індексний номер [NUMBER] від 02 червня 2014 року, видане державним реєстратором Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]). Скасовано рішення державного реєстратора Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області № 13473780 від 02 червня 2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та [PERSON] на користь держави по 365 грн 40 коп. судового збору з кожного. В апеляційній скарзі представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить скасувати вказанне рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно застосував норми цивільного права та зробив висновки, що не відповідають обставинам справи. Заявник вказує на те, що висновок ДП «Старожитності полісся» від 21.05.2012 року не має відношення до земельної ділянки 0,25 га (кадастровий номер [NUMBER]) із цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», а вказаний висновок стосується розвідки з метою дослідження земельної ділянки площею 2 га на підставі рішення Краснянської сільської ради від 11.04.2011 року щодо надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». За твердженням заявника, витяги із індексно-кадастрової карти відділу реєстрації Чернігівського управління Держгеокадастру, публічної кадастрової карти (загально доступна в мережі Інтернет), а також матеріали геодезичної прив'язки ділянки на місцевості, дають можливість визначити, що спірна земельна ділянка не розміщена на об'єкті археологічної спадщини. Заявник зазначає, що за даними Держгеокадастру на території с. Золотинка Краснянської сільської ради взагалі відсутні землі історико-культурного призначення, а тому погодження органу охорони культурної спадщини під час відведення у власність земель житлової забудови не передбачено чинним законодавством України. Заявник вказує на те, що зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулося, оскільки остання розміщена в межах території населеного пункту і до вирішення питання щодо її відведення належала до категорії «землі житлової та громадської забудови». В запереченнях на апеляційну скаргу заступник прокурора Чернігівської області просить апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурорів Сидоренка О.В., Олєйнікова І.В., представників відповідачів [PERSON], [PERSON], представника третьої особи [PERSON], перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на належність земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] до земель історико-культурного призначення. Згідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи частково позов заступника прокурора Чернігівської області, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.ст. 53, 150 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» спірна земельна ділянка є об'єктом культурної та археологічної спадщини, відноситься до особливо цінних земель; крім того, до передачі її у власність [PERSON] належала до категорії земель сільськогосподарського призначення. Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може апеляційний суд, виходячи з наступного. Судом по справі встановлено, що рішенням Краснянської сільської ради Чернігівського району від 31 серпня 2010 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га в [ADDRESS] (а.с.11 т.1). На підставі вказаного рішення, за замовленням [PERSON], ФОП [PERSON], до якого він звернувся з заявою 22 липня 2013 року, розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель запасу площею 0,25 га в [ADDRESS] на території Краснянської сільської ради Чернігівського району та області (а.с.26-51 т.1). Рішенням 22 сесії 6 скликання Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 16 травня 2014 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в [ADDRESS] в адміністративних межах Краснянської сільської ради Чернігівського району (а.с.25 т.1). 02 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області прийнято рішення №13473780 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в [ADDRESS] Чернігівського району, та видано [PERSON] свідоцтво про право власності [NUMBER] на вказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.53,54 т.1). Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим. Згідно зі ч.1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення тощо. Однією з основних вимог ЗК України щодо використання земель є вимога цільового використання земельних ділянок. Згідно ч.ч.1-3 ст. 20 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч.1 ст.22 ЗК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У свою чергу, відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовується їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановленими статтями 31, 33-37 цього Кодексу (абзац 2 частини 5 статті 20 ЗК України). Відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Натомість, правовий режим земель житлової та громадської забудови визначається стаття 38-42 ЗК України. За правилами ст.ст. 38, 39 ЗК України України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України). Як вбачається з матеріалів справи, за довідкою форми 6-зем управління Держкомзему у Чернігівському районі земельна ділянка, що передана у власність [PERSON] перебувала в межах населеного пункту на території Краснянської сільської ради та мала статус земель сільськогосподарського призначення (рілля) (а.с.34 т.1). Згідно свідоцтва на право власності на земельну ділянку від 02 червня 2014 року [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.53 т.1). За таких обставин, встановивши, що спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель сільськогосподарського призначення без попередньої зміни її цільового призначення, районний суд дійшов вірного по суті й обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними та скасування рішень Краснянської сільської ради від 31.08.2010 року, 16.05.2014 року про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою та відповідно про передачу останньому у власність земельної ділянки площею 0,2500 га по [ADDRESS] а також для визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку зі скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права власності. Доводи заявника про те, що зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулося, оскільки остання розміщена в межах території населеного пункту і до вирішення питання щодо її відведення остання належала до категорії «землі житлової та громадської забудови» є хибними та не взяті до уваги апеляційним судом зважаючи на вищевикладені обставини. Проте, заслуговують на увагу доводи заявника про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель історико-культурного призначення, зважаючи на таке. Згідно з п. п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч. 3 цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частина 6 ст. 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України). Згідно з ст. 50 Закону України «Про землеустрій», у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Згідно п.12 ч.2 ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить визначення меж території пам'яток національного значення та затвердження їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць. З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 року № 551, паспорту Міністерства культури СРСР пам'ятника Селище «Золотинка-1» (Бугри), облікової картки об'єкта культурної спадщини - поселення «Золотинка-1» (Бугри), генерального плану розташування пам'ятки археології поселення «Золотинка-1» (Бугри), пам'ятка археології місцевого значення поселення «Золотинка-1» (Бугри) ІІ тис до н.е., І тис., ХІ-ХІІ ст., розташована на західній околиці північно-східної частини с. Золотинка, в урочищі Бугри, була паспортизована, взята на облік під охорону держави як пам'ятка місцевого значення.(а.с.59-77,80 т.1). Висновком археологічної експертизи земельних ділянок загальною площею 5,25 га для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] складеного ДП «Старожитності Полісся» від 20 червня 2012 року встановлено, що на частині території земельних ділянок виявлено культурний шар, що містить фрагменти кераміки, ІІІ-ІV ст.н.е., що дає підставу для розширення меж пам'ятки археології поселення «Золотинка» (Бугри) ІІІ-ІV ст.н.е. Будь які земельні роботи, пов'язані з будівництвом на зазначених ділянках неприпустимі без проведення охоронних археологічних досліджень (а.с.89 т.1). Наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 16.01.2014 року затверджено перелік об'єктів археології Чернігівської області (зі змінами та доповненнями), що рекомендуються для занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, у тому числі поселення «Золотинка-1» (Бугри) ІІ тис до н.е., І тис., ХІ-ХІІ ст. (а.с.78-85 т.1) 14 березня 2014 року між відділом культури і туризму Чернігівської районної державної адміністрації та Краснянською сільською радою Чернігівського району було укладено охоронний договір на пам'ятку археологічної спадщини № 1838-Чр/1, у відповідності до якого сільська рада взяла на себе зобов'язання щодо охорони пам'ятки археології місцевого значення поселення «Золотинка-1» (Бугри), 2 тис. до н.е.,І тис., ХІ-ХІІ ст.н.е. безстроково та передачи у користування чи управління пам'ятки тільки після письмової згоди органу охорони (а.с.86 т.1). За матеріалами справи, згідно акту №1838-ЧР/1 технічного огляду археологічної пам'ятки від 14 березня 2014 року межі території пам'ятки археології місцевого значення поселення «Золотинка - 1» (Бугри), 2 тис. до н.е., I тис., XI-XII ст.н.е. не визначені, простежені на площі не менше 12 га, радіус установленої охоронної зони навкруги пам'ятки становить 100 метрів (а.с.87 т.1). Прокурором не надано доказів про те, що була визначена межа вищевказаної пам'ятки археології, а також про те, що часткове знаходження пам'ятки археології місцевого значення поселення «Золотинка - 1» (Бугри) стосується саме спірної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, посилання районним судом у мотивувальній частині рішення на належність земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] до земель історико-культурного призначення не відповідає встановленим матеріалам та обставинам справи, а тому підлягає виключенню із мотивувальної частини тексту рішення суду. В іншій частині рішення суду відповідає вимогам Закону і встановленим по справі обставинам.

Outcome: partial