Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 1987 року по 2006 рік. Встановити факт належності подружжю [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/2 частині житлового будинку з усіма господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] в частині спадкування 1/2 частини житлового будинку з усіма господарськими будівлями, що розташованими за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] в м.Комсомольську Полтавської області. Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 1987 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом та вели спільне господарство. У 1989 році вони спільно придбали спірний житловий будинок, де проживали до своєї смерті. 22 січня 2011 року [PERSON] оформила заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON], тому останній вважає, що він має право на отримання у спадщину за заповітом 1/2 частину спірного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволення вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи позивач [PERSON] до залу суду не з'явився, причин неявки не повідомив. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 1996 року Комсомольською державної нотаріальною конторою від імені [PERSON] посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно та майнові права відповідачу [PERSON] та зобов'язав останнього надати право довічного проживання в житловому будинку, що належить йому на праві особистої власності і знаходиться в [ADDRESS], [PERSON] (а.с.67). Згідно довідки від 05.07.2005 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 26 серпня 2003 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис №252 (а.с.10). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується відповідною довідкою відділу РАЦС (а.с.11). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 серпня 2013 року власником будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 2006 року (а.с.13,36). Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом спірне домоволодіння було придбано спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 1987 року (а.с.36) 29 січня 2011 року приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу від імені [PERSON] посвідчено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно та майнові права вона заповіла позивачу [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у місті Комсомольську (а.с.8). Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Під час судового розгляду встановлено і сторонами не заперечувалося, що після смерті [PERSON] за заповітом право власності на спадкове майно у вигляді спірного домоволодіння набув відповідач [PERSON] і на виконання волі спадкодавця надав [PERSON] право довічного проживання в спірному житловому будинку. При житті [PERSON] право власності [PERSON], а потім і [PERSON], на спірне домоволодіння не оспорювала. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на тому, що спірний будинок з господарськими будівлями було придбано [PERSON] та [PERSON] у період спільного проживання та спільним коштом, позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, тому суд не може прийняти її до уваги. Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що на момент відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] не мала права на спірне домоволодіння, позивач [PERSON] не має права на спадкування цього майна. Тим більше, що суду взагалі не надано доказів на підтвердження факту прийняття позивачем спадщини після померлої [INFO] [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірне майно, а відповідно і про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, задоволенню не підлягають. Виходячи із змісту ст.258 ЦПК України встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки, юридичний інтерес особи, яка звертається із відповідною заявою, має бути безумовний. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Під час судового розгляду справи представник позивача наполягав на встановленні факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з метою визнання придбаного у 1987 році спірного домоволодіння їх спільною сумісною власністю, у відповідності до частини першої статті 74 Сімейного кодексу України. Однак, враховуючи, що Сімейний кодекс України набув чинності 01 січня 2004 року, правова норма, закріплена у статті 74 цього Кодексу, не може бути застосована до спірних правовідносин. Діючий на час виникнення спірних правовідносин Кодекс законів про шлюб аналогічної правової норми не містив. За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для встановлення зазначених у позові фактів, що мають юридичне значення, тому і в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Статтею 4 вказаного Закону визначено, що за подання до суду позову майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.). За подання до суду позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору, що дорівнює 0,2 розміру заробітної плати і складає 243,60 грн. У відповідності до вимог статті 80 ЦПК України ціна позову визначається судом вартістю майна, на яке позивач прохав визнати за ним право власності, а саме на 1/2 частку спадщини вартістю 33894 грн. (а.с.36). Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду із згаданим позовом [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження факту сплати судового збору, у відповідності до статті 88 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 584 грн. 54 коп. (33894 : 100 + 243,60 = 584,54). На підставі викладеного,

Outcome: approved