Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва № 28864 від 10.12.1998 року про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Житомирської міської ради, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала їй, її батьку [PERSON] , матері [PERSON] та брату [PERSON] . Після смерті матері вона успадкувала 1/4 частку квартири, а батько подарував їй 1/4 частку вказаної квартири. У квартирі зареєстрований відповідач, який є її братом та з 2011 року не проживає за місцем реєстрації, є громадянином Російської Федерації, де й проживає, особистих речей його у квартирі немає, участі у витратах на утримання житла та сплаті житлово-комунальних послуг не приймає, угоди щодо користування квартирою з ним не укладено. У квартирі проживає вона разом зі своєю сім`єю. У зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача в квартирі вона позбавлена можлимвості оформити субсидію, сплачуючи надмірну вартість за житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як співласника квартири. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання відповідача за даною адресою. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 01.06.2020 року прийнято відмову позивача від позову в частині вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та провадження у справі в цій частині закрито. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтримала, обгрунтовуючи свої позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, конструкція ст. 405 ЦК України передбачає, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї та відмінними від власників житла усунення порушення його прав шляхом визнання втратившим право користування. Можливість визнання втратившим право користування житлом його власника/співвласника положеннями діючого законодавства не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. Судом встановлено, що згідно свідоцтва № 28864 від 10.12.1998 року про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Житомирської міської ради, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала їй, її батьку [PERSON] , матері [PERSON] та брату [PERSON] . Відповідно свідоцтва про праву на спадщину за законом від 18.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Брох А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 666, позивач після смерті матері успадкувала 1/4 частку вказаної квартири, та, як слідує з договору дарування частки квартири від 29.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., зареєстрованого в реєстрі за № 959, батько [PERSON] передав безоплатно у власність - подарував [PERSON] 1/4 частку цієї ж квартири. [PERSON] внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що вбачається копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Житомирським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 13.09.2016 року. Згідно акту комісії ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 23.07.2019 року відповідач не проживає за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] з 2014 року. Як вбачається зі свідоцтва № 28864 від 10.12.1998 року про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Житомирської міської ради, відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] та оскільки право власності відповідача на спірну квартиру не припинено, останній не може бути обмежений у будь-який спосіб у користуванні власним житлом. Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливі лише при вирішенні спору про житлові права. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/1773/17. Відповідач є колишнім членом сім`ї позивача та співвласником квартири [ADDRESS] , до якого у даному позові не заявлено зазначених вище позовних вимог, а саме: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою, проте поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed