Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка була матір'ю її покійного чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач зазначає, що 24 листопада 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким їй заповіла все належне майно. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування цього будинку, на 34/375 частина житлового будинку № [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,2700 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Оленівської сільської ради. Окрім того, позивач зазначає, що вона прийняла спадщину через своєчасне подання нотаріусу відповідної заяви, а 19 січня 2018 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Проте, у видачі свідоцтва про право власності на решту спадкового майна, а саме на земельну ділянку площею 0,2700 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, нотаріусом їй відмовлено у зв'язку із відсутністю державної реєстрації земельної ділянки. Тому, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Представник відповідача - Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа в якому просив суд розглянути справу без присутності представника сільської ради та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO] року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від [INFO] року. (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом - [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 3-1283 (а.с.13). З наявної в матеріалах справи, спадкової справи № 150/15 заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року вбачається, що позивач 24.04.2015 року звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.54). Так, 19 січня 2018 року Фастівським районним державним нотаріусом Бігіч С.Ю. позивачу було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на: житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований: [ADDRESS]; 34/375 часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої на території [ADDRESS], призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстровані в реєстрі за номерами 205, 208, 211. (а.с. 74-82). Між тим, 10 квітня 2017 року у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку 0,2 га, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області, після смерті [INFO] року - [PERSON], Фастівським районним державним нотаріусом Бігіч С.Ю. позивачу було відмовлено, оскільки на вищевказану земельну ділянку не підтверджене право та обов'язки померлої на день її смерті та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.26). Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Між тим, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER] від 03 листопада 2017 року, земельна ділянка 0,2700, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області, належить на праві приватної власності [PERSON] Окрім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 26 жовтня 2017 року, вищевказана земельна ділянка була зареєстрована державним реєстратором Фастівської РДА Загоруйко Я.О. за [PERSON]. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved