Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У серпні 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») звернулося у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу нежить на праві власності нежитлові приміщення № 32-1, 32-2, 32-4, 32-5 в літ. «А-5» загально площею 107,8 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] з централізованими системами опалення та гарячого водопостачання. Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку де розташоване приміщення відповідача. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок і закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. За період без договірного користування з 03.10.2013року по 03.11.2014р. відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 2667,61грн. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні вимоги. Однак комунальні послуги щодо теплової енергії відповідач не сплачує. За період з 03 жовтня 2013 року по 03 листопада 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 2982 грн. 95 коп. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути суму заборгованості в розмірі 2667,61грн., а також 40 грн. 02 коп. - три відсотки річних, 275 грн. 32 коп. - інфляційних витрат та 243 грн. 60 коп. - судового збору на користь КП «Харківські теплові мережі». Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» - Курчакова А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючи на те, що у нежитлових приміщеннях, що розташовані за адресою: [ADDRESS] немає ніякого підключення до центрального опалення і в них відсутні батареї опалення. Суд, заслухавши сторін, дослідивши надані суду докази, приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є співвласником нежитлових приміщень цокольного поверху № 32-1, 32-2, 32-3, 32-4, 32-5 в літ. «А-5», загальною площею 107,8 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору купівлі-продажу, посвідченого 20 вересня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д'яченко В.Є. за реєстровим № 1032, [PERSON] передав (продав), а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність (купили) по 1/3 частині кожний вказаних нежитлових приміщень. Із заяви [PERSON] від 03.02.2014року, адресованої КП «Харківські теплові мережі» вбачається, що [PERSON] просив направити комісію в належне йому приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] магазин «Яна» для замірів температури повітря в приміщенні с ціллю оцінки якості в становлення факту надання-ненадання послуг теплопостачання. Відповідно до актів № 174/227 від 11.02.2014року, №174/638 від 12.02.2014року, № 174/222 від 14.02.2014року, робітниками КП «Харківські теплові мережі» було обстежено нежитлове приміщення магазину «Яна», розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до листа КП «Харківські теплові мережі» №176 від 24.02.2014року, адресованого на ім'я [PERSON], вбачається, що в результаті проведеного обстеження було встановлено, що система опалення житлового будинку знаходиться в робочому стані, лежаки подаючого і зворотного трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення, які проходять через вище вказане приміщення знаходяться в робочому стані. Параметри теплоносія на вводі в тепловий пункт житлового будинку відповідають температурному і гідравлічному графіком режиму відпуску теплової енергії. Таким чином, зазначене свідчить, що нежитлові приміщення цокольного поверху знаходяться в житловому будинку, тому опалення становить єдину систему. Співвласники є споживачами теплової енергії згідно окремих розрахункових рахунків № [NUMBER] - [PERSON], № [NUMBER] - [PERSON], № [NUMBER] - [PERSON] Відповідач, не уклавши договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача, яке здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону. За період з 03 жовтня 2013 року по 03 листопада 2014 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на опалювання належної йому 1\\3 частини вказаного нежитлового приміщення на суму 2667,61 грн., що підтверджується розрахунком. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актом про підключення опалення (акт-підключення № 174/1395 від 03.10.2013 р.), актом №174/1004 від 14.04.2014 року про відключення опалення, актом про підключення опалення (акт-підключення № 174/3367 від 27.10.2014 р.), що складені представниками КП «ХТМ» та житлово-експлуатаційної організації. Розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням того, що це приміщення не має пристроїв обліку теплової енергії і теплового навантаження. Статтями 20, 21 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875- ІV) визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язок виконавця - надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції 2006 р.). Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п. 18). Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875- ІV встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Як вбачається з преамбули Закону 1875- ІV, цей закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону 1875-ІV, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 1875- ІV законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України актом цивільного законодавства є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони, які приймаються відповідно до Конституції та цього кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою одночасно з відповідними проектом про внесення змін до ЦК України. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону 1875- ІV - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу), надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону 1875- ІV правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування суми боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така правова позиція міститься постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для сіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Доказів того, що вказана заборгованість сплачена відповідачем, матеріали справи не містять. Крім того, відповідач не надав жодних доказів щодо відсутності підключення до центрального опалення і що в приміщенні відсутні батареї опалення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем в ході розгляду справи не були доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 03.10.2013року по 03.11.2014 рік в загальному розмірі - 2 982грн.95коп.

Outcome: approved