Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У січні 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український бізнес банк» звернуся з вказаним позовом, в якому посилався на те, що 24.12.2012 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КИПНФ/1007870.1, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування довгостроковий кредит в сумі 165000 грн. на придбання житлової нерухомості на строк до 23.12.2022 року зі сплатою 18,200 % річних. Проценти нараховувались за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році. Відповідно до п.4.1. договору позичальник зобов'язався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, платності, забезпеченості цільового використання; дотримуватись графіка погашення, приведеного у додатку до кредитного договору. У пункті 4.3. договору сторони домовились, що позичальник зобов'язався сплатити банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,3 процента від суми кредиту. Відповідно до пункту 6.3. договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору, зокрема у випадку невиконання позичальником цього договору. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором 24.12.2012 року між банком та [PERSON], а також між банком та [PERSON] укладено договори поруки №ОБП/1007871-1. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте [PERSON] свої зобов'язання щодо сплати суми кредиту не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 21.12.2015р. становила 84233,66 грн., що складається із: суми заборгованості за основним боргом - 66518,31грн., суми заборгованості за процентами -11775,35грн., в тому числі прострочена сума - 11078,78грн., суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії 5940грн., в тому числі прострочена сума - 5445грн. На підставі постанови правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №87 від 24.04.2015 року, яким з 24.04.2015року розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Білу І.В.. Оскільки [PERSON] не виконувала вимоги в частині дотримання графіку погашення заборгованості, банк на підставі ч.1 ст. 526, ст.543, ч.1 ст.530, ст.ст.553-554,ст.610, ч.1 ст.626, ч.1 ст.627, ст.628, ч.1 ст.1054, ст.1050 ЦК України, п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 84233,66 грн.. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 26 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за Кредитним договором №КИПНФ/1007870.1 від 24 грудня 2012 року в сумі 84 233,66 грн., яка складається із: - суми заборгованості за основним боргом - 66518,31грн.; - суми заборгованості за процентами - 11775, 35грн.; - суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 5940грн. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість за Кредитним договором № КИПНФ/1007870.1 від 24 грудня 2012 року в сумі 84 233, 66 грн., яка складається із: -суми заборгованості за основним боргом - 66518,31грн.; -суми заборгованості за процентами - 11775,35грн. -суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 5940грн. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» в рівних частках судовий збір у розмірі 1378,00грн., тобто по 459,33грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено в порушення норм матеріального права. В позовній заяві позивач вказує суму заборгованості посилаючись на власноручно зроблений розрахунок. Сума заборгованості розрахована станом на 21.12.2015 року.26.12.2014 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Як визначено у статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі,якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснювати нарахування відсотків за договором кредиту,зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій. Така позиція висловлювалася в постановах Вищого господарського суду України. Проте, відповідно до листів, отриманих нею від позивача, сума заборгованості розраховувалася та змінювалася і після відкликання ліцензії. Отже сума заборгованості визначена всупереч положенням чинного законодавства. Крім того, у зв'язку із проведенням АТО в її сім'ї змінилося фінансове становище і вона з січня 2015 року не змогла виконувати свої зобов'язання за договором кредиту. З приводу реструктуризації заборгованості вона неодноразово зверталася до позивача, однак він не відреагував на її звернення. Висновок суду про те, що у разі застосування ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обчислюватись з дня 02 вересня 2015 року - вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 30 днів з моменту отримання письмової вимоги, набув право вимоги не відповідає змісту норм,які регулюють відповідальність поручителів. Із графіка погашення кредиту вбачається, що чергові платежі боржник мав здійснювати не пізніше останнього числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів починається перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою особисто [PERSON] та для передачі [PERSON] та [PERSON], спеціалістом банку Погодіним В.О.(а.с.16 т.2). Від [PERSON], [PERSON] та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» надійшли заяви з проханням слухати справу у їх відсутність (18-23). Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2012 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КИПНФ/1007870.1, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання нерухомості в сумі 165000,00 грн.,з процентною ставкою за користування кредитом в 18,200% річних без ПДВ.,строком до 23 грудня 2022 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених даним кредитним договором. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, [PERSON] зобов'язалась в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, забезпеченості та цільового використання. При погашенні заборгованості за даним Договором дотримуватися графіка погашення (надалі - Графік), приведеного у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 4.3 Кредитного договору, [PERSON] зобов'язалась сплатити банку у день видачі грошових коштів через касу банку - комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,0% від суми кредиту , що надавався без ПДВ, щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору в розмірі 0,3 % від суми кредиту , вказаної у п.1.2. договору без ПДВ. Відповідно до п.4.5. договору при остаточному розрахунку погасити всю суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, а також несплачені комісії готівкою або шляхом безготівкового перерахування не пізніше 23 грудня 2022 року. Відповідно до п.4.7. договору [PERSON] зобов'язалась повністю виконати усі зобов'язання за договором не пізніше 23 грудня 2022 року. Пунктом 6.3. договору позичальник зобов'язалась протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24.12.2012 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № КИПНФ/1007870.1 від 24 грудня 2012 року, укладеним між банком та [PERSON] на суму 165000грн. зі сплатою 18,20% річних строком погашення до 23 грудня 2022 року. Також між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] укладено договір поруки від 24.12.2012 року, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №КИПНФ/1007870.1 від 24 грудня 2012 року, укладеним між Банком та [PERSON] на суму 165000,00 грн. зі сплатою 18,20% річних строком погашення до 23 грудня 2022 року. Пунктами 3.2 зазначених договорів передбачено, що дія договору поруки припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем боргових зобов'язань перед банком. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, передавши кошти [PERSON], що не оспорюється сторонами. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконувала, банк 02 вересня 2015 року направив [PERSON] вимогу №5120 від 02.09.2015 року про дострокове повернення наданих кредитних коштів, сплати процентів та комісії. [PERSON] отримана вказана вимога 07.09.2015 року, про що свідчить підпис її поручителя [PERSON] в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте вимога залишена відповідачкою без задоволення. Станом на 21.12.2015 року заборгованість за кредитним договором за розрахунками банку склала 84233,66 грн. із яких:сума заборгованості за основним боргом- 66518,31 грн.; сума заборгованості за процентами- 11775,35 грн.; та сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії- 5940 грн.. Постановою Правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року у ПАТ «Укрбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. (рішення №87 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року). Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білу І.В.. Сама відповідачка підтвердила в своїх запереченнях на позов, що вона виконувала зобов'язання по погашенню кредиту до січня 2015 року, поки не змінилося її матеріальне становище у зв'язку із АТО. Відповідачем порушені договірні зобов'язання у частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість за кредитом, яка підлягала стягненню з останньої у примусовому порядку. За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON]. Будь яких доказів, які б спростували надані банком розрахунки, відповідач суду не надав. Тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови банку у задоволені його позовних вимог. Доводи про те, що із відкликанням банківської ліцензії зупиняється банківська діяльність по нарахуванню відсотків, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки суперечать вимогам закону і зокрема ст.46 Закону України »Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де значено, що нарахування відсотків,комісійних,штрафів,інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припиняться у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Нарахування відсотків за договорами,строк виконання яких не закінчився, не є банківською діяльністю. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом і з поручителів, суд першої інстанції виходив із того, що поручителі несуть однакову відповідальність із боржником за весь період невиконання зобов'язань. Оскільки 02.09.2015 року банком направлена вимога про погашення заборгованості, то строк поруки не сплив. Разом з тим, такий висновок зроблено передчасно, в порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. З урахуванням зазначених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для дії поруки за договорами поруки, укладеними між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON],та [PERSON] , оскільки банк пред'явив вимогу до поручителя 02.09.2015 року, а з позовом звернувся 28.01.2016 року,тобто в межах установленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Пунктами 3.2 договорів поруки передбачено, що дія договору поруки припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем боргових зобов'язань перед банком. Так як в договорах поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом першої інстанції встановлено, що сторони визначили строк дії договору до 23.12.2022 року. Порядок сплати платежів є щомісячним згідно графіку. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Останній платіж в рахунок погашення боргу було зроблено в грудні 2014 року. 02.09.2015 року банком було направлено на адресу [PERSON] попередження про наявність заборгованості та необхідність її сплати, що підтверджується реєстром рекомендованих відправлень. В січні 2016 року Банк звернувся з позовом про погашення заборгованості за договором кредиту, яка утворилася станом на 21.12.2015 року. Таким чином строк поруки з моменту останнього платежу з січня 2015 року припинився. Між тим, строк виконання основного зобов'язання встановлено до 23.12.2022 року, тобто на момент звернення з вказаним позовом зазначений строк не сплив. За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 1 липня 2015 року протягом наступних шести місяців до моменту звернення до суду з позовною заявою. З вищезазначеного слідує, що обов'язок повернення заборгованості за кредитним договором до липня 2015 року лежить на боржникові [PERSON]. А з липня 2015 року по січень 2016 року заборгованість повинна погашати боржник солідарно з поручителями [PERSON] та [PERSON]. Заборгованість за кредитним договором станом на 21.12.2015 року за розрахунками банку склала 84233,66 грн. із яких:сума заборгованості за основним боргом- 66518,31 грн.; сума заборгованості за процентами- 11775,35 грн.; та сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії- 5940 грн.. Таким чином, заборгованість за період з 1.07.2015 року по 28.01.2016 року становить 42116,60 грн., яка складається з: 33259,15грн. - заборгованості за основним боргом; 5887,45 грн. - заборгованість за процентами; 2970грн.- заборгованість по сплаті щомісячної комісії . Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з кожного поручителя солідарно з боржником. За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителів за шість місяців, які передували зверненню до суду з позовом, в сумі 42116,60 грн. . Оскільки вся сума заборгованості рішенням суду стягнута з боржника [PERSON]В . солідарно з поручителями [PERSON] та [PERSON], то рішення підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового про стягнення заборгованості з боржника за період с січня 2015 року по липень 2015 року в сумі 42117,06 грн., а з липня 2015 року по січень 2016 року- з боржника солідарно з поручителями в сумі 42116,60 грн.. У зв'язку із зміною розміру стягнутих сум, підлягає зміні розмір стягнутих сум в рахунок відшкодування понесених витрат на судовий збір пропорційно стягнутим сумам. Посилання на те, що проведення АТО і зміна фінансового становища боржника повинні бути підставою для звільнення від обов'язку повернення сум за договором кредиту не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: partial