Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 26.12.2003 року вона уклала з відповідачем шлюб та зареєструвала його на жилій площі домоволодіння, що належить позивачу на праві особистої приватної власності за адресою м. Дніпропетровськ ( Дніпро) по вул.. Саранській, 62 у м.Дніпропетровську (Дніпро). 04 квітня 2014 року сторони по справі розлучилися, відповідач добровільно виселився з житлового будинку. Позивач зазначає, що більше двох років відповідач за вказаною адресою не проживає, не є членом її сімї, жилою площею будинку не користується, за комунальні послуги не сплачує, знімається з реєстрації не бажає. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №62 по вул.. Саранській у м. Дніпро. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, звернувся до суду із зустрічним позовом. В зустрічному позові [PERSON] просить вселити його в житловий будинок № 62 по вул.. Саранській у м. Дніпро, оскільки іншого місця проживання не має. Зустрічний відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2003 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується штампом у паспорті громадянина України на імя позивача. 23.11.2005 року позивач зареєструвала відповідача на жилій площі житлового будинку № 62 по вул.. Саранській у м. Дніпро та за її згодою відповідач вселився у вказаний вище будинок, належний на праві власності позивачу. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, 04 квітня 2014 року сторони розлучилися, відповідач добровільно виселився з житлового будинку. Та обставина, що відповідач добровільно виселився з житлового будинку підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. свідки підтвердили, що після розірвання шлюбу відповідач забрав свої речі та виїхав на інше місце проживання. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому праву власника відповідає зобов'язання інших осіб утримуватися від порушення його правочинності. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Так, як відповідач не є членом сімї позивача, добровільно виселився з житлового будинку № 62 по вул.. Саранській у м. Дніпро, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею житлового будинку не користується, суд вважає, що його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням житлового будинку № 62 по вул.. Саранській у м. Дніпро, а тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що власник житлового будинку- Васюк О.В заперечує проти вселення зустрічного позивача в житловий будинку № 62 по вул.. Саранській у м. Дніпро, суд вважає, що зустрічному позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо вселення, оскільки вселення в жиле приміщення дозволяється лише за згодою власника або наймача житлового приміщення.

Outcome: approved