Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, починаючи з 07 липня 2014 року. На підставі виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на 01 травня 2016 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини у сумі 7012,11 грн. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працює, має дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з 07 липня 2014року по 30 квітня 2016 року по сплаті аліментів на утримання дитини становить 22\~719,03 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 22\~719,03 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи 369/7109/14ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-БК № 117901, актовий запис № 3025, видане 06.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві), та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії ІІ-БК №331249, актовий запис №248, видане 09 березня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2014 року було стягнено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доход), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №369/66799/14ц, який був поданий позивачкою для примусового виконання до Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві та відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 08 липня 2016 року державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві встановлено, що [PERSON] налженич чином не виконував рішення суду по сплаті аліментів на утримання дитини з 07 липня 2014 року, станом на 30 квітня 2016 року заборгованість по сплаті аліментів становить 7012,11 грн. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У матеріалах справи відсутні докази поважних причин неналежного виконання судового рішення та сплати аліментів. Тому заборгованість із аліментів виникла з вини [PERSON] як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням наведеного та поданого позивачкою розрахунку, відповідно до вимог ст.196 СК України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає по сплаті аліментів на утримання дитини 22\~719,03 грн. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідно до ч.3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непредявлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Розрахований позивачкою розмір неустойки (пені), який вона вважає за доцільне стягнути, становить 22\~719,03 грн. Виходячи з положень ст. 196 СК України неустойка обраховується із суми несплачених аліментів за той місяць, в якому мали виплачуватися аліменти, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Аналізуючи обставини справи, при ухваленні рішення щодо стягнення неустойки, необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст.196 СК України в сукупності із загальними положеннями про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст.181,182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб стягувача і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. З поданих розрахунків та довідок-розрахунків щодо наявної заборгованості по аліментах вбачається, що борг в розмірі 7012,11 грн. утворився за період з липня 2014 року по травень 2016 року. Враховуючи вказані обставини в сукупності, межі позовних вимог, зобов'язання відповідача щодо сплати аліментів слід вважати простроченим, та до стягнення підлягає пеня в розмірі 5 000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved