Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS]. Разом з нею в квартирі зареєстровані син - [PERSON], 1976 року народження, онук - [PERSON], 1991 року, онука - [PERSON], 1994 року народження, донька - [PERSON], 1972 року народження. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, її особистих речей немає, спальне місце та інші ознаки, які вказують на її фактичне проживання в квартирі, відсутні. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні права користування і розпорядженні своїм майном. Просить визнати [PERSON], 1972 року народження, такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, але від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON], будучи повідомлена про час та місце слухання справи за місцем реєстрації та, відповідно, останньою відомою адресою місця проживання, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання повторно не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Шестун\~Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3-157, є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, виданої селищним комітетом селища Дублянщина виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради за вих. № 210 від 27.06.2018 року, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON], [INFO], її син - [PERSON], [INFO], онук - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], підтверджується також довідкою Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Полтавської міської ради № 16-19/16674 від 29.08.2018 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що її донька [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] без поважних причин з 2010 року. На підтвердження того факту, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку понад один рік, позивачем надано суду Акт обстеження будинку [ADDRESS] та встановлення факту відсутності проживання осіб та відсутності особистих речей від 03.08.2018 року, складеного комісією в складі: депутата Улізька С.В., сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до якого при огляді будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], встановлено, що зареєстровано п'ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Обстеженням встановлено, що [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 2010 року, але в будинку на даний час не проживає. Особистих речей вказаної громадянки немає, спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання по вищевказаній адресі також немає. На основі вище викладеного, комісія встановила, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS], за цією адресою не проживає понад один рік без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні будинком його власнику [PERSON], та обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved