Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визначення розміру частки померлого сина [PERSON] (далі - [PERSON] , спадкодавець) у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] якою останній володів спільно з дружиною [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач). Позов обґрунтований наступними обставинами. В період шлюбу син позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, заповіт померлий не складав. Вона як мати, [PERSON] як дружина та [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), як дочки померлого є спадкоємцями першої черги. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міщенко Олени Петрівни (далі: приватний нотаріус Міщенко О.П., третя особа), була заведена спадкова справа, однак листом від 17.07.2019 нотаріус повідомила його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт реєстрації права власності на нерухоме майно на ім`я померлого [PERSON] . Посилаючись на положення сімейного законодавства, які визначають презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, та рівність часток майна дружини та чоловіка у спільному майні, позивач просить визначити, що частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру становить Ѕ її частину. Ухвалою від 26.09.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 27.02.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шевченко Г.О. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Третя особа приватний нотаріус Міщенко О.П. в засідання не прибула, причин своєї неявки суду не повідомила, хоча про день час та місце проведення засідання була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 26.02.1994 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у якому в них [INFO] народилась дочка [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] (а.с. 13, 59-60, 62-63). В період шлюбу подружжя набуло у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.05.2005 серії [NUMBER] , записаний у реєстрову книгу № 428-204 за реєстровим № 44494 від 23.05.2005 (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно з даними витягу зі Спадкового реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міщенко О.П. 17.07.2019 відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] № [NUMBER] (а.с. 9). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Міщенко О.П. на звернення [PERSON] від 17.07.2019 (а.с.50) надала письмову відповідь в якій повідомила, що зважаючи на те, що відсутні документи, які підтверджують факт реєстрації права власності на Ѕ частину квартири на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] неможливо видати свідоцтво (а.с.50). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює. Отже ураховуючи, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана у період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] дана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності. За приписом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 1 статті 1226 цього Кодексу визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Судом встановлено, що заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, а тому відповідно до положень статей 1258, 1261 ЦК України право на спадкування усього належного йому майна одержали спадкоємці за законом першої черги, а саме: мати [PERSON] , дружина [PERSON] та їх спільні діти: [PERSON] та [PERSON] . Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України), отримання якого є правом спадкоємця, водночас норма частини 1 статті 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Покладаючи на спадкоємців обов`язок отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законодавець тим самим забезпечує їх можливістю реалізовувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна. Стаття 71 Закону України «Про нотаріат» визначає, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. За положеннями підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 292/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За положеннями підпункту 4.18 пункту 4 Глави 10 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно підпункту 4.21. пункту 4 Глави 10 цього Порядку, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм та положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України суд дійшов висновку, що у разі оформлення правовстановлюючого документа на набуте у шлюбі нерухоме майно не на ім`я спадкодавця, нотаріус вправі визначити частку померлого у спільній сумісній власності лише за згодою другого з подружжя. Отже враховуючи, що позивач після смерті сина на підставі закону набула право на спадкування частини належного йому майна, але не може отримати правовстановлюючий документ на нього, і іншим шляхом захистити її право на отримання спадщини неможливо, наявні підстави для визначення частки померлого спадкодавця у праві спільної сумісної власності в судовому порядку. Розмір часток майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, визначається судом за правилами частини 1 статті 70 СК України, згідно з якою частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суду не надано доказів наявності між [PERSON] та [PERSON] домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. З урахуванням викладеного вимоги [PERSON] про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності суд визнає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved