Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі також зареєстроване місце проживання батька позивача [PERSON] . Як стверджувала [PERSON] , відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2008 року, а тому втратив право користування цим житлом. З цих підстав позивач просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 12 год 20 хв 17 червня 2020 року та 14 год 15 хв 20 жовтня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 25 червня 2008 року [PERSON] за договором дарування, укладеним між нею та її батьком [PERSON] , набула у власність квартиру [ADDRESS] (а. с. 16). У цій квартирі з 16 вересня 1980 року зареєстроване місце проживання батьків позивача [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8, 20). Ч. 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Позаяк відповідач є батьком позивача, а тому відповідно до норм сімейного права [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] на підставі кровного споріднення. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Як зазначила у своєму позові [PERSON] , у 2008 році відповідач [PERSON] добровільно залишив квартиру [ADDRESS] . На сьогодні позивачеві не відоме теперішнє місця проживання відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] понад рік поспіль засвідчується актами від 27 травня 2017 року, від 14 березня 2018 року, від 11 січня 2019 року, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] та опосередковано підтверджується відповіддю Оболонського УП ГУ НП в м. Києві на запит адвоката, відповідно до якої відповідач у справі не звертався до органів Національної поліції з приводу неможливості проживання у квартирі [ADDRESS] (а. с. 5-7, 34). Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] більше року поспіль, а отже, він втратив право на користування цим житлом. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Водночас суд відмовляє [PERSON] у задоволенні її позову у частині вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, позаяк такі здійснює відповідний орган реєстрації, який не вказаний відповідачем у справі та до нього не заявлено жодних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial