Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У січні 2016 року Банк, який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, звернувся до суду з позовом до [PERSON] /прізвище відповідає Паспорту громадянина України серія МА номер 865815 виданий 17 січня 2001 р./ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 12\~889,08 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 серпня 2007 року сторони уклали Договір про надання банківських послуг б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22.80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач особистим підписом підтвердила, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком кредитний договір. Відповідно до умов договору (п.6.5) позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні строків платежів більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором виконав та надав кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконав, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 30.11.2015 становить загальною сумою 12889,08 грн., з якої: 2589,27 грн. - заборгованість за кредитом; 7236,84 грн. по процентам за користування кредитом; 1973,01 грн. за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 589,96 грн. - штраф (процентна складова), і у добровільному порядку не погашена. Сторони в судове засідання не прибули, у розумінні статей 74, 77 ЦПК України належним чином повідомлені, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому позивач підтримав позовну заяву, відповідач проти задоволення позову про стягнення заборгованості не заперечувала /ас. 27/. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). За умовами цього договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 2900 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, що підтверджується згодою та підписом відповідача у заяві /копії ас. 8-14/. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані нормами Цивільного кодексу України /далі ЦК України/. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк /ас. 13/ Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором /ас. 12/. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У порушення зазначених норм закону та умов Договору відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним Договором щодо забезпеченості, строковості та платності отриманого кредиту належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову /ас. 12 на звороті/. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та зобов'язань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» / п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»/ /копія ас. 18/. Згідно розрахунку заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 30.11.2015 року складає 12889,08 грн, із яких: 2589,27 грн. - заборгованість за кредитом; 7236,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1973,01 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 589,96 грн. - штраф (процентна складова) /ас. 5-7/. Пунктом 5.7 Правил користування платіжною карткою передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором /ас. 14/. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови Пленуму №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини 3 статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі, погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до ст. 617 ЦК України не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно платіжного доручення від 22.12.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. /ас. 19/, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному об'ємі.

Outcome: approved