Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Головне слідче управління Національної поліції України про зобов?язання вчинити певні дії та скасування арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд скасувати арешт грошових коштів ТОВ «ЖОРДОН», а саме арешту р/р 26006013047624 в ПАТ «СберБанк» МФО 320627 та зобов?язати відповідача [PERSON]І, повернути позивачу оригінали право установчих документів. Позивач в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 р. слідчим суддею Фаркош Ю. А. по кримінальному провадженню № 42016000000000866, накладено арешт на грошові кошти ТОВ «ЖОРДОН», які знаходяться на р/р 26006013047624 в ПАТ «СберБанк» (МФО 320627). Підставою для накладання арешту на вказані рахунки ТОВ «Жордан» було звернення з відповідним клопотанням слідчого слідчої групи ГСУ НП України [PERSON] Відповідач [PERSON] взяв на себе зобов?язання вчинення дій щодо скасування вказаного арешту, відповідно до усної домовленості між ним та позивачем. Однак, відповідач ухиляється від виконання зобов?язаннь та не повертає позивачу оригінали документів. Оскільки, ТОВ «Жордон» є власником грошових коштів, на які було накладено арешт, відповідно до вище зазначеної ухвали суд, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю вошзлею, незалежно від волі інших осіб. Згідност. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається зст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] зобов?язався виконати дії щодо скасування вище вказаного арешту, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Решта позовних вимог підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial