Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У січні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позивачка зазначає, що з у період з 20 жовтня 2006 року по 01 листопада 2013 року сторони перебували у шлюбі та мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає, участі у вихованні сина не приймає. Дитина проживає разом із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки, коштів на утримання дитини не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. 27 лютого 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач частково визнає позовні вимоги та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 100 грн. щомісячно, починаючи з 15 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач зазначив, що дійсно він є батьком [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з позивачкою він час від часу бачиться з сином та постійно надає грошові кошти на його утримання, розмір яких в середньому становить від 900 грн. до 1 500 грн. на місяць, які він перераховує позивачу. Також він купує одяг для сина, сплачує за навчання, оплачує літній відпочинок сина в дитячих таборах. Відповідач просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, у розмірі 1100 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, оскільки позивачкою не доведено факту матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. Саме така сума аліментів на думку відповідача є справедливим та об'єктивним розміром стягнення аліментів на утримання його сина. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 942. Відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 02 липня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 156. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року по справі № 204/5176/13-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 12 листопада 2013 року. Неповнолітній [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим і індивідуальним. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на утримання сина він надає грошові кошти, розмір яких в середньому на місяць становить від 900 грн. до 1500 грн., а також купує для сина одяг, сплачує за навчання та літній відпочинок. Однак, при цьому, при вирішенні даної справи суд виходить з того, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів свідчить про наявність спору між батьками дитини щодо розміру аліментів та є беззаперечним доказом того, що домовленості між ними щодо розміру аліментів досягнуто не було, та спір між позивачкою та відповідачем має бути вирішений в судовому порядку. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, спосіб стягнення аліментів обирається тим з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто в даному випадку позивачем по справі - [PERSON], у зв'язку з чим доводи відповідача у відзиві на позовну заяву щодо необхідності стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу (заробітку) відповідача як просить позивач, судом до уваги не приймаються та відхиляються. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Підсумовуючи наведене, враховуючи, що батьки зобов'язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, а також з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved