Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю посилаючись на те, що вони з відповідачем є співвласниками двокімнатної квартири по [ADDRESS]. Відповідач перешкоджає їм у користування спільною кватирою, не допускає їх до квартири, вони позбавлені можливості користуватися житловим приміщенням, яке є їх власністю. Позивачі просили суд встановити порядок користування спірною квартирою, зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод у здійсненні права користування виділеною кімнатою та допоміжними приміщеннями у квартирі (а.с.6-8). Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено: кімнату площею 16,8 кв. м. надано в користування відповідачу, а кімнату площею 11,9 кв.м. надано в користування позивачам, інші приміщення - кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, передпокій, вбудовану шафу, балкон - надано у загальне користування співвласників; відповідача зобов'язано не порушувати правила користування житловим приміщенням квартирою по [ADDRESS] (а.с.55-57). В апеляційній скарзі (а.с.62-64) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: - запропонований позивачами порядок користування спірною квартирою фактично змінить її статус і вона набуде статусу комунальної квартири, що буде порушувати право інших співвласників з урахуванням принципу ідеальних часток у праві спільної часткової власності, оскільки частка відповідача становить 17,94 кв.м.; - позивачі не обґрунтували чому саме кімната житловою площею 11,9 кв.м. повинна виділятись їм і не врахували принципу ідеальних часток співвласників, що унеможливлює запропонованого порядку користування спірною квартирою; - судом не було досліджено технічного паспорту квартири, її технічних характеристик та не прийнято до уваги положення ч.2,3 ст.51 ЖК України, ст.358 ЦК України; - суд не прийняв до уваги рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2008 року, довідку МСЕК відносно позивача [PERSON], яка є недієздатною особою, є інвалідом з дитинства, не встановив чи можливо співіснування в одній квартирі хворої особи з іншими співмешканцями, чи не ставить під загрозу життя та здоров'я відповідача з урахуванням таких обставин; - суд не врахував того, що тягар утримання спірної квартири несе відповідач, сплачує комунальні платежі, проводить ремонти для підтримання квартири у належному для проживання стані; - за весь час проживання у спірній квартирі позивачі не звертались з пропозицією вирішення питання щодо користування житловим приміщенням, а висновок суду про порушення прав позивачів та їх не проживання у спірній квартирі з поважних причинне підтверджується доказами наявними у матеріалах справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивачі не проживають у спірній квартирі з причини здійснення відповідачем перешкоди, що порушує їх право власності на нерухоме майно, співвласниками якого є сторони у справі. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року позивачам належить по 1/8 частині, а відповідачу 5/8 частини спірної квартири (а.с.16,17-19). Згідно ч.1 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до технічного паспорту квартира по [ADDRESS] складається з двох кімнат площею 16,8 к.м. та 11,9 кв.м., загальною площею 28,7 кв.м., а також кухні 6,2 кв.м., вани 2,6 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., коридору 4,6 кв.м., передпокою 2,1 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м. та балкону 1,7 кв.м. (а.с.14-15). Отже на кожного з позивачів, як співвласника квартири, згідно його частці у праві спільної часткової власності приходиться житлова площа у розмірі по 3,58 кв.м. на кожного з позивачів, а на всіх позивачів - 10,7625 кВ.м., а на частку відповідача - 17,9375 кв.м. Таким чином, задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції надав в користування позивачів частку, що є більшою за частку квартири, що є у їх власності, а відповідачу навпаки - меншу частку квартири, ніж та, яка їй належить. За таких обставин суд першої інстанції порушив приписи ст.358 ЦК України, якими передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Отже зазначена норма цивільного права, що регулює права співвласників щодо належного їм майном, що є їхньою спільною частковою власністю, ні за яких умов не передбачає надання одному з них у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка не відповідає його частці у праві спільної часткової власності, незалежно від того чи це менша, чи більша частка, ніж та якою він володіє. У такому разі передбачено право відповідачів вимагати від відповідача відповідної матеріальної компенсації. З огляду на це рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права з укладення нового рішення по суті спору між сторонами. Враховуючи встановлені у справі обставини колегія суддів вважає, що у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, слід відмовити. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed