Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У серпні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики №437423689 від 25.05.2014р. в сумі 6795,00грн. та судового збору у розмірі 243,60грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач/позичальник) було укладено договір позики № 437423689 на суму 2580,00грн., зі сплатою відсотків та комісії, строком на 10 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка [NUMBER]). Позивач вказує на те, що 04.06.2014, термін платежу за договором закінчився, однак, відповідач не виконала свої зобов'язання за договором, позику не повернула та не сплатила проценти та комісію, у зв'язку з чим, станом на 11.08.2014 має заборгованість за договором позики у загальному розмірі 6795,00грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не надавала та не просила розглядати справу за її відсутності. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики №437423689 (далі-договір) разом з правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які невід'ємною частиною договору позики, на підставі якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2580,00грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка [NUMBER]), строком на 10 календарних днів, на споживчі цілі, а позичальник зобов'язалася повернути позику та сплатити проценти за її користування у розмірі 2,00% від суми позики за кожний день користування позикою, сплатити комісію за обслуговування договору позики у розмірі 40,00грн., згідно з графіком розрахунків (а.с.6-8). Виконання позивачем умов договору позики щодо надання грошових коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням №86 від 25.05.2014 (а.с.9). Відповідно до п.1.5 договору строк дії договору 10 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем процентів за користування позикою. Відповідно до п.п.3 п.2.2.2 договору у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення. За несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за її користування, позичальник сплачує позивачу штраф у розмірі 100,00грн. та 3 % від суми несвоєчасно повернутої в строк позики та несвоєчасно сплачених процентів за користування позикою за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня після терміну платежу до дати повернення позики та сплати процентів за її користування в повному обсязі (включно), але не більше 60 днів прострочки (п.7.5 Правил). Однак, відповідач, станом на 04.06.2014, не виконала свої зобов'язання за договором, позику не повернула, проценти та комісію не сплатила, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за договором, яка згідно із розрахунком заборгованості позивача, станом на 11.08.2014, складає 6795,00грн., з яких: сума позики - 2580,00грн., проценти за користування позикою - 4175,00грн., комісія за обслуговування договору позики - 40,00грн. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України ). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору позики та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №437423689 від 25.05.2014р. в загальному розмірі в сумі 6795,00грн., а також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60грн.

Outcome: approved