Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 22 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №326. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Позивачка зазначала, що з січня 2019 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, втрата почуттів любові та поваги один до одного. На примирення вона не згодна, вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Посилаючись на дані обставини, позивачка просила суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 25). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про визнання позову, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності (а.с. 26). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №326, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 11, 12). Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причину позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони з січня 2019 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, втрата почуттів любові та поваги один до одного. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 840,80 грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги позивачки, суд вважає за необхідне повернути останній 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову та стягнути з відповідача інші 50% - в рахунок відшкодування понесених судових витрат. На підставі ч. 3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved