Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він 02.08.2018р. звернувся до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради Солода В.М. з заявою, вхідний номер С-410, яка не була розглянута відповідно до управлінської функції в розумінні п. п. 18, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України і ст.ст. 3, 19, 59 Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян». За захистом своїх прав він звернувся до суду, який визнав дії відповідача протиправними. Вважає, що протиправними діями відповідача його здоров`ю спричинено значну шкоду, тому що весь період намагання поновити його порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, що проявилось в переживаннях пов`язаних з невиконанням рішення суду у передбачені законодавством строки, що підтверджується відсутністю на даний час рішення, постанови, тобто правових актів відповідача на заяву від 02.08.18р. вх. С-410. Внаслідок того, що він не отримав у передбачені законодавством строки належного розгляду заяви від 02.08.18р. вх. С-410 він був вимушений витрачати час для вирішення питань пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя, внаслідок протиправних дій відповідача він переносить психологічний стрес, відчуває негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, втратив душевний спокій, порушився сон. Внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації звичок та бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та позову, відвідувати інстанції відповідача всіх рівнів щоб добитися належного по закону розгляду заяви від 02.08.18р. вх. С-410. А тому, просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, завданої діяльністю підлеглого держави України виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради 840\~800 грн. Ухвалою суду від 26.08.2020р. позовну заяву [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог ухвали суду від 26.08.2020р., [PERSON] , 04.09.2020р. подав заяву після усунення недоліків. Ухвалою суду від 14.09.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 21.10.2020р. 09.10.2020р. на адресу суду\~від відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,однак доказів надсилання копії відзиву позивачу, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, відповідачем не надано. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що проти позову заперечує в повному обсязі та вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством, судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Посадові особи виконкому жодним чином не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому вважають, що звинувачення виконкому у моральних стражданнях позивача носить суто суб`єктивний характер. Разом з позовною заявою до виконкому не надійшло доказів від позивача про те, що його здоров`ю спричинено значної шкоди саме внаслідок бездіяльності виконкому, яка виявилась у незапрошені позивача на розгляд заяви від 02.08.2018р. №С-410. Не надійшло також доказів, які б свідчили про наявність того, що позивач зазнав моральних втрат, втратив душевний спокій, переживає психологічний стрес та порушення сну внаслідок визнаної судом бездіяльності виконкому. Ухвалою суду від 21.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті на 23.11.11.2020р. 27.11.2020р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на позов. В яких вказано, що відповідач вважає, що відповідачем у даній справі має бути не лише держава в особі виконкому, але й відповідний територіальний орган Державної казначейської служби України. Клопотання про залучення до участі у справі Державної казначейської служби, як належного співвідповідача позивачем не заявлялося. 09.12.2020р. представник відповідача подав на адресу суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 27.01.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів та залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Солода В.М., про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Позивач у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с 38). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у ній доказів (а.с. 68). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2019р. у справі № 215/5306/18, позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради щодо не запрошення [PERSON] на розгляд заяви від 02.08.2018 №С-410. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.3-11). Рішення мотивоване тим, що відповідачем за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 02.08.2019р. вх С-410, в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» було допущено бездіяльність, що полягає у незапрошені позивача на його прохання для розгляду його заяви. Таким чином, за результатами системного аналізу звернення позивача та наданої за результатами її розгляду відповіді, суд дійшов висновку про те, що виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради не було належним чином розглянуто звернення позивача. Суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не запрошення [PERSON] на розгляд заяви від 02.08.2018р. вх С-410. В іншій частині позовних вимог відмовив. Спірні правовідносини врегульовано ЦК України та Законом України «Про звернення громадян». Так, згідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно із частинами третьою та четвертою статті 15 Закону № 393/96 відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до статті 18 Закону № 393/96 громадянин,\~який звернувся\~із заявою\~чи скаргою\~до органів\~державної влади,\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій незалежно\~від форм\~власності,\~об`єднань\~громадян,\~засобів масової\~інформації,\~посадових осіб,\~має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги. Згідно статті 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; Відповідно до\~ст.\~20\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» звернення\~розглядаються і\~вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем зазначалось, що моральна шкода йому була спричинена внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що виявилася у порушенні правового режиму розгляду його заяви. Зокрема, позивачем зазначалось про перенесення психологічного стресу, відчування негативних емоцій, моральних переживань та дискомфорту, втраті душевного спокою, порушенню сну. При цьому, моральні страждання від протиправної поведінки відповідача [PERSON] оцінив у суму 840 800 грн, проте не вказав які саме суттєві негативні наслідки він зазнав внаслідок порушення правового режиму розгляду його заяви. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Водночас, відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає відповідальність за завдання моральної шкоди. Проте, у порушення зазначених вище процесуальних норм [PERSON] не доведено заподіяння йому моральних страждань від неправомірних дій відповідача на заявлену ним суму, причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та шкодою, як і не обґрунтовано розмір шкоди. Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Будь-яких медичних висновків чи інших письмових доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований. А тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у грошовому еквіваленті, бо сам факт визнання протиправними дій відповідача, яка виявилася у порушенні правового режиму розгляду його заяви, зобов`язання відповідача розглянути заяву (запит) позивача та надати відповідь у відповідності до норм встановлених законом, свідчить про відновлення порушеного права заявника і є достатньою сатисфакцією. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed