Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У серпні 2015 року представник Комунального підприємства (КП) «Житлосервіс «Добробут» (далі позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі). На підставі статей 71, 72 Житлового Кодексу позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог представник КП «Житлосервіс «Добробут» посилався на доведеність обставин відсутності наймача житла -[PERSON] та інших членів її сім'ї у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а також на не здійснення оплати комунальних послуг, заборгованість з якої станом на 01 липня 2015 року склала 4.960,35 гривень. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2015 року позов задоволено. Ухвалою від 20 березня 2017 року заяву [PERSON] та [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі відповідачі - [PERSON] та [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм процесуального права, просили: рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову КП «Житлосервіс «Добробут» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначили, що суд не врахував наявність поважних причин їхньої тимчасової відсутності у спірній квартирі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: відповідачів [PERSON], [PERSON], їхнього представника - адвоката [PERSON], представника Сєвєродонецької міської ради - [PERSON], перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Обставини якими позивач обґрунтовував свої вимоги, суд першої інстанції встановив, взявши до уваги наступні докази. Так, довідка від 11 серпня 2015 року № 3378, видана КП «Єдиний розрахунковий центр міста Сєвєродонецька» (далі КП ЄРЦС), підтверджує інформацію про те, що [PERSON], 1963 року народження, яка мешкає у [ADDRESS], має наступний склад сім'ї: чоловік - [PERSON], 1955 року народження: донька - [PERSON], 1984 року народження, донька - [PERSON], 1985 року народження, син - [PERSON], 1989 року народження (а. с. 4). Згідно з даними довідки № 546, виданої КП ЄРЦС, станом на 01 серпня 2015 року за адресою: [ADDRESS] існує борг з квартирної плати у розмірі 4.960,35 гривень (а.с.6). Згідно з даними інформаційного листа КП ЄРЦС за липень 2015 року у квартирі за адресою [ADDRESS] прописано 5 осіб; лицевий рахунок має номер 0915401900350; до сплати пред'явлено 28.484,56 гривень ( а.с.7). З даних фотокопії відповіді № 714 від 10 липня 2015 року за підписом начальника Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради слідує, що квартиру за адресою: [ADDRESS] не приватизовано (а.с.8). 20 червня 2014 року та 20 лютого 2015 року комісією були складені Акти перевірки житлових умов заявника за адресою: [ADDRESS]. Фотокопії зазначених Актів знаходяться в матеріалах справи (а.с.9, 10). 26 червня 2014 року та 22 липня 2015 року директором КП ЄРЦС затверджені Акти, згідно з якими проводилися перевірки факту проживання осіб за адресою: [ADDRESS] (11, 12). Під час вирішення питання про скасування заочного рішення відповідачі посилалися на докази, яки місцевим судом відхилено. Так, з даних фотокопії трудової книжки слідує, що у період з 01.08.2005 по 30.11.2016 року [PERSON] працював у ТОВ «Козак» (а. с. 95). Фотокопія ордеру № 1004-1 підтверджує, що даний документ на вселення у двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], був виданий 03 березня 1967 року [PERSON] (а. с. 96). З даних фотокопії Довідки № 40, виданої КП «ЄРЦС» слідує, що станом на 01 січня 2017 року боргу з квартирної плати за адресою: вулиця [ADDRESS], немає (а.с.96 зворот). [PERSON] страждає неврологічним захворюванням з приводу якого з 2015 року проходив періодичне лікування у Головному військовому клінічному госпіталі Міністерства оборони України (а.с.98). [PERSON] та [PERSON] з 09 квітня 2015 року були взяті на облік Дарницьким РВ ГУДМС України в місті Києві як особи, що переміщені з району проведення антитерористичної операції (а.с.99). 30 січня 2017 року [PERSON] оплатила 2.060,00 гривень за послуги Сєвєродонецької ТЕЦ (а. с. 150). 25 січня 2017 року відповідачка [PERSON] переуклала договори з КП «Сєвєродонецьккомунсервіс», ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та ТОВ « Таун Сервіс» (а. с. 152-157). Допитані судом апеляційної інстанції свідки [PERSON], [PERSON] надали показання, якими підтвердили поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі. Рішення про задоволення позову суд першої інстанції ухвалив із застосуванням до правовідносин сторін приписів статей 71,72 ЖК УРСР. При цьому місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи доведені обставини не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад встановленого законом шестимісячного строку. Апеляційний суд з таким висновком не погоджується з огляду на таке. Так, відповідно до частин 1-3 статті 61 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Договір найму жилого приміщення, про який йде мова у статті 61 ЖК, є договором найму житла у будинках державної та комунальної форми власності. За договором найму житла, яке є об'єктом права державної або комунальної власності, наймачем може бути лише фізична особа, яка визнана такою, що потребує поліпшення житлових умов. Наймодавцем є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційну організацію (у разі її відсутності - відповідні підприємства, установи, організації). У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деяк питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що в силу статті 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Наймодавцем є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційну організацію (у разі її відсутності - відповідні підприємства, установи, організації). Стаття 71 ЖК встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У справі яка переглядалася, місцевий суд виходив з того, що заявлений спір виник з договору найму житлового приміщення, що позивач - КП «Житлосервіс «Добробут» є стороною даного договору, яка через порушення своїх прав та інтересів звернулася за судовим захистом. Під час апеляційного розгляду встановлено, що 01 серпня 2000 року було проведено державну реєстрацію Комунального підприємства «Житлосервіс «Добробут», засновником якого є Сєвєродонецька міська рада. Зазначене комунальне підприємство, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, станом на 25 травня 2017 року не ліквідоване. За місцем свого знаходження: місто Сєвєродонецьк, вулиця Сметаніна будинок 1 від одержання судової повістки співробітники позивача відмовилися. Задовольняючи позов, місцевий суд не врахував, що для визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, позивач обов'язково повинен довести той факт, що він є стороною договору найму, права якої порушені та підлягають судовому захисту. Факт укладання договору найму, позивач не довів. Про те, що спірна квартира розташована у будинку державної (комунальної) форми власності, доказів не надано, про існування таких доказів не зазначено. Про те, що КП «Житлосервіс «Добробут», як наймодавець (або його представник), з одного боку та [PERSON] та члени її сім'ї з іншого, є сторонами у врегульованих статтями 61,71, 72 ЖК правовідносинах, матеріалами справи не встановлено та не доведено. Крім того, позивач не обґрунтував належність взятих судом до уваги доказів, а саме: Актів перевірки житлових умов від 20.06.2014 року та 20.02.2015 року, Актів від 26.06.2014 року та 22.07.2015 року, що були затверджені директором КП ЄРЦС. Так, правові підстави створення та роботи комісій, які складали зазначені Акти, не з'ясовані. Акти затверджувалися керівником іншої ніж позивач юридичної особи. Копії Актів, що знаходяться у матеріалах справи (а.с.9-12), належним чином не завірені. Таким чином, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм процесуального права, заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог КП «Житлосервіс «Добробут» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, без задоволення. Відповідно до статті 88 ЦПК України з Комунального підприємства «Житлосервіс «Добробут» на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені відповідачкою судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 704, 00 гривні.

Outcome: approved