Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Керама» (надалі - ТОВ «Мир Керама») про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3150 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що з червня 2012 р. вона працювала в ТОВ «Мир Керама» на посаді юрисконсульта. Починаючи з грудня 2013 р. відповідач перестав виплачувати їй в повному обсязі заробітну плату. 31 березня 2014 р. вона звільнилась з роботи відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі наказу про переведення від 31.03.2013 № 12. На порушення вимог ст. 116 цього Кодексу відповідач у день звільнення відмовився виплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 3150 грн., не неодноразові звернення з цього приводу не реагує. На підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України вона має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач мотивувала тим, що внаслідок порушення трудових прав вона не мала змоги гідно утримувати двох неповнолітніх дітей, придбати продукти харчування, ліки, сплатити комунальні послуги. Така ситуація постійно пригнічувала її, принижувала її гідність і повагу, завдала моральних страждань, призвела до втрати життєвих зв'язків і потребувала додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач ТОВ «Мир Керама» про розгляд справи повідомлялося у встановленому законом порядку за його місцезнаходженням в смт. Очеретяне Ясинуватського району Донецької області, проте свого представника до суду не направило, письмових заперечень на позов не подало. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З червня 2012 р. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Мир Керама», займаючи посаду юрисконсульта. З 1 листопада 2012 р. її посадовий оклад був встановлений в розмірі 1050 грн. Згідно з наказом від 31 березня 2014 р. № 12 [PERSON] звільнено з роботи по переводу в ТОВ «Строй Транс» на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Згідно з приписами ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З позовної заяви вбачається, що заборгованість ТОВ «Мир Керама» перед [PERSON] по заробітній на день її звільнення становила 3150 грн. Всупереч вимог ст. 116 КЗпП України ні у день звільнення, ні пізніше, вказану суму відповідач позивачу не виплатив. Зазначена обставина також підтверджується випискою по відкритому [PERSON] в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» банківському рахунку № [NUMBER], на який відповідач перераховував заробітну плату позивача (а.с. 43-45). Вказана виписка доводить, що в листопаді 2013 р. на рахунок позивача надійшла заробітна плата в сумі 1012,20 грн., в грудні 2013 р. - 1472,29 грн., в лютому 2014 р. - 552,11 грн., а в січні 2014 р. та починаючи з березня 2014 р. жодні суми заробітної плати від ТОВ «Мир Керама» не надходили. Доказів, які б підтверджували невиплату відповідачем грошової компенсації за невикористану відпустку, позивачем не надано, а відповідно до положень ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що всі належні при звільнені суми [PERSON] повинна була отримати 31 березня 2014 р., станом на 24 жовтня 2016 р. затримка розрахунку складає 642 робочих дні. Згідно з наданим [PERSON] розрахунком її середньоденний заробіток, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 шляхом ділення заробітної плати за останні два повні місяці роботи перед звільненням - 2100 грн. (за лютий та березень 2014 р.) на кількість робочих днів у вказаному періоді (40 робочих днів), становить 52,50 грн. Отже розмір заробітної плати за вказаний період затримки розрахунку становить 33705 грн. При вирішенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд керується загальними положеннями про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних справ, встановленими ст. 23, 1167 ЦК України, та положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до яких відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що несвоєчасне отримання розрахунку при звільненні з роботи завдало [PERSON] певних моральних страждань та переживань, оскільки з вини відповідача вона своєчасно не одержала заробітну плату, на яку вправі була розраховувати при плануванні свого бюджету, що змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене та

Outcome: partial