Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю, тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача. В обґрунтування позову зазначає, що 15.09.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду 30.03.2015 року розірвано. [INFO] у них з відповідачем народилась дочка - [PERSON] . Після розлучення дочка постійно проживала і на даний час проживає з нею. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Проживання дочки разом матір`ю відповідає інтересам дитини, а батько дитини взагалі не приймає участі у вихованні дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. В судовому засіданні представник служби у справах дітей управління у справах сім`ї, молоді, фізичної культури та спорту Новоград-Волинської міської ради підтримала позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30.03.2015 року розірвано (а.с. 9). Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] (а.с.5, 6). Відповідно до довідки [PERSON] навчається в 1-В класі Новоград-Волинської ЗОШ № 10 (а.с.8). Відповідно до висновку про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , для тимчасового виїзду за межі України, який затверджений рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської рада від 11.12.2019 року № 1108, встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом з мамою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , батько проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 20,21). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Частина 1 статті 160 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом не встановлено зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами сторонами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини, та наявності в них будь-яких захворювань. В письмовій заяві, адресованій начальнику служби у справах дітей УСС МФКС міської ради, відповідач [PERSON] не заперечував проти проживання дитини разом з матір`ю (а.с.66). Дитина, мешкаючи з матір`ю [PERSON] , залишилась проживати у звичному для неї середовищі, вона продовжує відвідувати свою школу, спілкуватися зі своїми однокласниками. Мати піклується про його фізичне та духовне виховання, займається її оздоровленням. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, суд враховує інтереси самої дитини та з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved