Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У січні 2012 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частину квартири, визнання припиненим права на прописку (реєстрацію), визнання права власності. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить 63/100 частини квартири [ADDRESS], а відповідачам на праві спільної часткової власності належить 37/100 частин цієї квартири. Відповідачі в спірній квартирі не проживають, вона знаходиться в неналежному санітарному та технічному стані, а він, в свою чергу, не має можливості користуватися та проживати в квартирі без проведення капітального ремонту. Встановити порядок користування та провести капітальний ремонт квартири можливо тільки за згодою та участю всіх співвласників, проте місцезнаходження відповідачів йому не відомо, тому вирішення такого питання в добровільному порядку є неможливим. Зазначав, що спірна квартира є технічно неподільною й відповідно до ст. 183 та ст. 364 ЦК України виділити з квартири належні сторонам частки в натурі без втрати цільового призначення неможливо. Частка відповідачів на двох становить 37/100 від загальної площі квартири, що складає всього 19 кв. метрів, та є незначною з урахуванням її поділу на двох співвласників відповідачів - по 9,5 кв. метрів на кожного від загальною площі квартири та по 5,8 кв. метрів від житлової площі квартири. Крім того, відповідачі постійно проживають у іншому місті, що свідчить про наявність у них у власності або в користуванні іншої жилої нерухомості, тому припинення права на частку в майні не завдасть істотної шкоди їх інтересам. Враховуючи наведене, на підставі ст. 365 ЦК України просив суд ухвалити рішення, яким припинити право відповідачів на 37/100 часток у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS]; в зв'язку з припиненням їх права власності визнати припиненим їх право на прописку (реєстрацію) в квартирі та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,4 кв. метри, жилою площею 31,8 кв. метри. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року позов [PERSON] задоволено (а.с. 53-56). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року зазначене заочне рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с. 82). 15 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, виселення, визнання права власності (а.с. 107-110). 20 лютого 2013 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва об'єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, виселення, визнання права власності (а.с. 117). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON] в частині вимог про усунення [PERSON] перешкод позивачам у користуванні спірною квартирою та про виселення [PERSON] зі спірної квартири (а.с. 232-233). Позивачі за зустрічним позовом свої вимоги мотивують тим, що первісний позов не відповідає вимогам закону, припинення їх права власності на квартиру завдасть істотної шкоди їхнім інтересам. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року їх право власності було припинене. Зазначене рішення суду скасоване, проте право власності на їх частки в квартирі за ними вже не зареєстроване, тому вони і звернулись до суду з такою вимогою та з вимогою про вселення до квартири. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року до участі в справі в якості третьої особи за первісним та за зустрічним позовами залучено [PERSON] У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав його вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник позивачів за зустрічним позовом просить відмовити в задоволенні первісного позову в зв'язку з його необґрунтованістю та задовольнити вимоги зустрічного позову з наведених у ньому підстав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 63/100 частин квартири [ADDRESS] належали на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру, укладеного 23 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 23 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4854 (а.с. 7, 8-9, 10, 11, 12). Інші 37/100 частин квартири [ADDRESS] належали [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2003 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 25 червня 2003 року за № 29629 (а.с. 12, 87). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року було задоволено позов [PERSON] та припинено право [PERSON], [PERSON] на їх частки в цій квартирі, визнано припиненим їх право на прописку (реєстрацію) в квартирі та визнано за позивачем [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Після виникнення на підставі заочного рішення суду права власності на всю квартиру, [PERSON] подарував спірну квартиру [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 06 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3390. За умовами договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,40 кв. метри, жилою площею 31,80 кв. метри. У п. 1.3. цього договору зазначено, що квартира належить дарувальнику на праві приватної власності та була отримана ним на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва по справі № 2-1905/12 від 27 квітня 2012 року, яке вступило в законну силу 04 травня 2012 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 вересня 2012 року реєстраційний номер 34524237, номер запису 5032 в книзі д. 1602-37 (а.с. 129). З наведеного вбачається, що заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року було виконане, і [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру 04 вересня 2012 року та розпорядився предметом спору шляхом укладення договору дарування квартири, який на час розгляду справи недійсним не визнаний. Крім того, в подальшому, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири від 09 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5496 (а.с. 130). Вбачається, що на день розгляду справи та ухвалення рішення судом єдиним власником спірної квартири є третя особа в справі [PERSON] на підставі чинного договору купівлі-продажу спірної квартири від 09 листопада 2012 року. Частиною 1 ст. ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги первісного позову про припинення права власності відповідачів, визнання припиненим їх права на прописку (реєстрацію) в квартирі та визнання за позивачем права власності на квартиру заявлені до відповідачів [PERSON] та [PERSON], які на день розгляду справи судом не є її власниками чи співвласниками. У зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] заявляють вимоги до [PERSON], просять визнати за ними право власності на 37/100 частин квартири [ADDRESS] та вселити їх у зазначену квартиру. У судовому засіданні не порушувалось питання та сторонами не заявлялись вимоги стосовно оспорення договору дарування квартири від 06 жовтня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Також сторонами не заявлялись вимоги до власника квартири [PERSON], зокрема, і про витребування майна, в порядку, визначеному ст. 388 ЦК України. [PERSON] як власник спірної квартири за ініціативою суду був залучений до участі в справі в якості третьої особи. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 33 ЦПК України визначено, що замінити неналежного відповідача суд вправі лише за клопотанням позивача. Зазначене клопотання під час розгляду справи ні стороною позивача [PERSON], ні стороною позивачів [PERSON] та [PERSON] не заявлялось. З огляду на наведене, в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити.

Outcome: dismissed