Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що їйна праві власності належить комплекс виробничих та невиробничих будівель і споруд виноградно-тракторної бригади загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1,0369 га. Комплекс будівель і споруд отриманий позивачкою у власність на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2011 р., за умовами якого позивачці необхідно оформити договір оренди земельної ділянки або право власності на земельну ділянку. Позивачка звернулася до відповідачки [PERSON] з проханням учинити юридично значущі дії, а саме: укладання на ім`я позивачки договору оренди земельної ділянки та продажу належного їй нерухомого майна. 13.07.2017 р. позивачкою була видана відповідна довіреність відповідачці та передані оригінали документів на комплекс будівель і споруд. Відповідачка отримала довіреність і зникла, жодного разу не вийшла на зв`язок і не відзвітувала за довіреністю. Зважаючи на це, позивачка просить зобов`язати відповідачку повернути довіреність, надати письмовий звіт про дії на виконання доручення та виправдні документи, передати позивачці все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Справа розглядалась Овідіопольським районним судом Одеської області з огляду на те, що позивачка на підставі частини 8 ст. 28 ЦПК України скористалась альтернативною підсудністю: позов виник з договору доручення, виконувати який через його особливість можна тільки в Овідіопольському р-ні. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але звернулася через представника до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явивилась, відзив на позов не надала, з заявою про розгляд справи в її відсутність до суду не зверталась, у зв`язку з чим суд ухвалює заочне рішення по справі в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею комплексу виробничих та невиробничих будівель і споруд виноградно-тракторної бригади загальною площею 584,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1,0369 га. Комплекс будівель і споруд отриманий позивачкою у власність на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2011 р. За умовами цього договору (п. 9.6) позивачці необхідно оформити договір оренди земельної ділянки або право власності на земельну ділянку. 13 липня 2017 року на підставі договору доручення позивачка видала відповідачці довіреність на вчинення юридично значущих дій з питання укладання на ім`я позивачки договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться зазначений Комплекс будівель і споруд, та продажу належного їй зазначеного нерухомого майна, також уповноважила відповідачку на оформлення та отримання технічної документації на земельну ділянку під комплексом будівель і споруд, отримання кадастрового номера, витягу з ДЗК, реєстрацію права оренди позивачки на земельну ділянку, замовлення та отримання всіх необхідних документів для продажу Комплексу будівель і споруд. За змістом частини другої ст. 377 ЦК України та частини шостої ст. 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Отже, кадастровий номер земельної ділянки під Комплексом будівель і споруд для мети продажу останнього є необхідною та обов`язковою умовою договору купівлі-продажу. Відповідачка отримала зазначену довіреність, проте на зв`язок із позивачкою не виходить, на її листи не відповідає. Позивачка 25.09.2017 р. відкликала зазначену довіреність, про скасування довіреності повідомила відповідачку рекомендованим цінним листом з описом вкладення від 27.09.2017 р. Відповіді на листа не отримала. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно зі ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. За ст. 1005 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Відповідно до ст. 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. З огляду на наведене, відповідачка зобов`язана вчинити перераховані вище дії при виконанні доручення, отже, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved