Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У серпні 2017 року до суду звернулася [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року у с. Голинчинці Вінницького району помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею 1,48 умовних кадастрових гектара на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за заповітом. Іншими спадкоємцями за законом є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав, виявлено відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), у зв'язку з чим нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), про що виніс постанову. З огляду на викладене, позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 1,48 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Треті особи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [INFO] року у с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданого повторно 09 вересня 2016 року (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема із права на земельну частку (пай) площею 1,48 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що вбачається із листа Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області від 15 червня 2017 року № В-87/0-0.40-142/152-17, згідно із яким [PERSON] виданий сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований 10 жовтня 2000 року за № 23 на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року № 121 (а.с. 16). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 22 червня 1994 року (а.с. 13). Із довідки виконавчого комітету Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 292 від 14 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS]. Спадщину після його смерті прийняла його донька - [PERSON], яка вступила у фактичне розпорядження спадковим майном (а.с. 12). Іншими спадкоємцями за законом є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Від [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. З метою оформлення своїх спадкових прав на земельну частку (пай), яка розташована у с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1823/02-31 від 27 червня 2015 року (а.с. 17). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є неможливість встановлення складу спадкового майна, зокрема ненадання позивачем правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР). Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Водночас, оформити у спадщину право на земельну частку (пай) площею 1,48 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначена вище земельна частка (пай) належала на праві власності [PERSON] Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною четвертою статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] Проте оформити у спадщину право на земельну частку (пай), площею 1,48 в умовних кадастрових гектарах ділянку, розташовану на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області позивач не може, через втрату правовстановлюючого документа. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами її право отримати у спадщину право на земельну частку (пай) площею 1,48 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON], що належало останньому на підставі сертифіката, який було втрачено. Окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому, позов слід задовольнити.

Outcome: approved