Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 05.09.2012 року було укладено Договір кредиту № 030АI10120905002 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 702297,00 грн., з погашенням кредиту відповідно до графіку, зі сплатою процентів в розмірі 17,5%, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31.08.2013 року, на умовах визначених договором, але в результаті порушення умов Кредитного договору станом на 23.06.2016 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, у відповідача наявна заборгованість у сумі 602106,87 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача за Договором кредиту № 030АI10120905002 від 05.09.2012 року заборгованість в розмірі 602106,87 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 05.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту № 030АI10120905002 на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 702297,00 грн., з погашенням кредиту відповідно до графіку, зі сплатою процентів в розмірі 17,5%, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31.08.2013 року, на умовах визначених договором (а.с. 6-8). Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 702297,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №52 від 05.09.2012 року (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком, станом на 23.06.2016 року, заборгованість відповідача за договором становить 602106,87 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом -316210,03 грн., заборгованості за відсотками -58941,87 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок -145120,04 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок -15596,20 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом - 69094,90 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками - 4143,83 грн. (а.с.14-16). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за Договором кредиту № 030АI10120905002 від 05 вересня 2012 року належним чином не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг по кредитному договору в розмірі 602106,87 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 9031,60 грн.

Outcome: approved