Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У серпні 2021 року ПП фірма «Профінвест» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 03.01.2006 року по 30.09.2020 року [PERSON] перебувала з позивачем у трудових відносинах, працюючи спочатку бухгалтером, а з 21.05.2008 року - головним бухгалтером. 12.05.2017 року [PERSON] звернулась до керівництва з заявою про надання їй позики (поворотної), строком на 3 роки з добровільним внесенням готівки до каси підприємства в сумі 10000 грн. для придбання побутової техніки. Відповідно до наказу №3 від 12.05.2017 року відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 10000 грн. на підставі договору позики №1 від 12.05.2017 року, строк повернення позики - 12.05.2021 року. П 6.1. вказаного договору передбачено, що при простроченні повернення позики чи її частини, позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики. Звільняючись 30.09.2020 року, [PERSON] обіцяла виконати свої зобов`язання за договором позики, але жодних дій, спрямованих на виконання договору, не вчинила. 19.04.2021 року директором підприємства на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повернення грошових коштів підприємству, а 11.06.2021 року - претензію з вимогою протягом 30 календарних днів сплатити кошти за договором та штраф, а всього 11000 грн., проте грошові кошти відповідачем повернуто не було. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 11000 грн., а також судові витрати по справі. Відзив на позов від відповідача не надходив. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити рішення в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 03.01.2006 року по 30.09.2020 року [PERSON] перебувала з позивачем у трудових відносинах, працюючи спочатку бухгалтером, а з 21.05.2008 року - головним бухгалтером (а.с. 6-11, 20-21). 12.05.2017 року [PERSON] звернулась до керівництва з заявою про надання їй позики (поворотної), строком на 3 роки з добровільним внесенням готівки до каси підприємства в сумі 10000 грн. для придбання побутової техніки (а.с. 14). 12 травня 2017 року між ПП фірма «Профінвест» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1, за умовами якого позикодавець надає позичальнику безпроцентну поворотну позику на придбання побутової техніки в сумі 10000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику не пізніше 12 травня 2021 року. П 6.1. договору передбачено, що при простроченні повернення позики чи її частини у визначений договором строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики (а.с. 15). Відповідно до наказу №3 від 12.05.2017 року відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 10000 грн. на підставі договору позики №1 від 12.05.2017 року, строк повернення позики - 12.05.2021 року, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 12.05.2017 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру, видатковим касовим ордером (а.с.16-19). Як вказує позивач, відповідач у встановлений договором строк своє зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим 19.04.2021 року директором підприємства на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повернення грошових коштів підприємству, а 11.06.2021 року - претензію з вимогою протягом 30 календарних днів сплатити кошти за договором та штраф, а всього 11000 грн., проте грошові кошти відповідачем повернуто не було (а.с. 22-24). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). законом. Ч. 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання на підставі договору від 12.05.2017 року, умови якого відповідачем порушено через неповернення грошових коштів у визначений договором строк, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача суми позики у розмірі 10000 грн. та штрафу, передбаченого п. 6.1 договору, у розмірі 1000 грн., а всього 11000 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги ПП фірма «Профінвест» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2270 грн. Положеннями статті 137 ЦПК України, передбачений порядок відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом положень частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Надання адвокатом Дворником О.В. позивачу адвокатських послуг під час розгляду справи підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема договором про надання правової допомоги № 914 від 06 серпня 2021 року (а.с. 26). На підтвердження оплати послуг на правову допомогу позивач надав квитанцію 1 від 06.08.2021 року на суму 4540 грн. (а.с. 29). Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат за договором про надання правової допомоги №914 від 06.08.2021 року, складеного адвокатом Дворником О.В., послуги з надання консультації складають 454 грн., збір доказів та їх аналіз - 1362 грн., складання позовної заяви - 1816 грн., складення розрахунку заборгованості - 2000 грн., участь у судових засіданнях -908 грн., а всього на суму 4540 грн. (а.с. 25). З огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає розумними та співмірними витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 4270 грн. (2270+2000).

Outcome: approved