Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 190 КК України, та встановлено, що він шляхом обману заволодів її коштами. Позивач в судове засідання не з’явилася, проте надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала і просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача і відповідача з постановленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 23 березня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір № 17 про надання послуг. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] надає послуги з виготовлення та встановлення стовпиків 25*12*12 вартістю 1200 грн., крученого прута 3 м вартістю 450 грн., вази 250 грн., а позивач сплачує за надання послуги при складанні договору в розмірі 50% від загальної вартості, решта вартості вноситься після виконання робіт згідно цього договору. [PERSON] на виконання своїх зобов’язань по вказаному договору сплатила [PERSON] аванс в розмірі 850 грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком від 23 березня 2013 року. Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2014 року, який набрав законної сили, [PERSON] засуджений за ч.1, 2 ст. 190 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON], будучи фізичною особою-підприємцем, здійснював підприємницьку діяльність з надання послуг по виготовленню надгробних пам’ятників. [PERSON] уклав письмовий договір №17 з позивачем [PERSON] з приводу встановлення стовпиків, крученого прута, вази на цвинтарі. Позивач сплатила йому 850 грн., при цьому термін виконання робіт по договору становив 2 місяці. [PERSON], діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, не маючи наміру виконувати умови договору, шляхом обману, заволодів коштами [PERSON], у розмірі 850 грн., спричинивши своїми діями їй матеріальну шкоду на вказану суму. В позовній заяві позивач вказувала, що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зважаючи на те, що на час розгляду судом даної справи не здобуто достовірних доказів та не надано їх відповідачем, які б свідчили про те, що він приступив до виконання вказаного замовлення, а його виконанню у строк, визначений договором, перешкодили погодні умови, непередбачені форс-мажорні обставини, поставка бракованого матеріалу, суд прийшов до висновку, що відповідач, укладаючи договір про надання послуг з позивачем [PERSON], та отримуючи кошти від неї, мав на меті їх привласнити та в подальшому не виконувати заказ. Крім того, на час розгляду справи відповідач не надав суду жодного доказу, який свідчив би про виконання ним свого зобов’язання по договору надання послуг № 17 від 23 березня 2013 року в частині виготовлення та установки стовпиків, крученого прута, вази на цвинтарі, які замовляла позивач, як і не надав докази повернення позивачу сплачених нею коштів в сумі 850 грн. 00 коп. Отже, згідно норм ст. 1166 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 850 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved