Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовною заявою до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що їм та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, квартира [ADDRESS] . Квартира має дві кімнати, дві з яких ізольовані: житлова кімната на плані «2», площею 16,7 кв.м та житлова кімната на плані «3», площею 11,6 кв.м. Позивачі просили суд встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату на плані «2», площею 16,7 кв.м, виділити у користування [PERSON] житлову кімнату на плані «3», площею 11,6 кв.м. Залишити у загальному користуванні співвласників: коридор на плані «1», площею 12,5 кв.м, кухню на плані «4», площею 7,1 кв.м, ванну кімнату на плані «6», площею 2,1 кв.м, вбиральню на плані «5», площею 0,9 кв.м. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 25.08.2020 року. 24.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Уточнили, що в разі задоволення позову позивача у користування залишається лоджія площею 2,5 кв.м, вихід на яку існує з кімнати площею 16,7 кв.м, а відповідачу - балкон площею 1 кв.м, вихід на який з кімнати площею 11,6 кв.м. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що неприязних відносин з позивачами у нього немає, ніхто до нього із пропозицією про встановлення порядку користування квартирою не звертався, та позивачі просять встановили порядок користування житлом за тим варіантом, що вже самі ж і встановили. Відповідач пояснив, що проти такого порядку користування квартирою не заперечував і вважав, що спору між сторонами не існувало. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі розпорядження від 29.03.2004 року № 19678/1 (а.с. 5-6). Згідно технічного паспорту (а.с. 9-11) квартира розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з: -2-х житлових кімнат площею 28,3 кв.м (1 кімната 16,7 кв.м, 2 кімната 11,6 кв.м), -кухні площею 7,1 кв.м, -вбиральні (сполученої) площею 0,9 кв.м, -ванної кімнати площею 2,6 кв.м, -коридору площею 12,5 кв.м, -балкону 1,0 кв.м., -лоджії 2,5 кв.м. Загальна площа квартири складає 54,9 кв.м. В даний час у квартирі проживають троє осіб - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Між учасниками судового розгляду існують напружені стосунки, які постійно супроводжуються конфліктами, в тому числі з приводу сплати за комунальні послуги. Вирішуючи спір, суд виходить із наступного: Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Між сторонами з липня 2020 року склався фактичний порядок користування квартирою. [PERSON] з таким порядком користування погоджується. За таких обставин є виправданим та доцільним вирішення спору у відповідності до існуючого фактичного порядку користування квартирою, оскільки варіанту, який би абсолютно відповідав ідеальним часткам співвласників, не існує. Кожній стороні за фактичним варіантом виділяється у користування окрема житлова кімната, і ніхто не позбавлений права користуватися іншими приміщеннями, що залишаються у спільному користуванні. Аргументи відповідача про те, що спору щодо порядку користування квартирою не існувало, спростовуються відомостями, які містяться у повідомленні батальйону патрульної поліції (а.с. 47, 48). Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме слід встановити наступний порядок користування [ADDRESS] виділивши: - у користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату на плані «2», площею 16,7 кв.м та лоджію площею 2,5 кв.м; - у користування [PERSON] житлову кімнату на плані «3», площею 11,6 кв.м та балкон площею 1,0 кв.м. Коридор на плані «1», площею 12,5 кв.м, кухню на плані «4», площею 7,1 кв.м, ванну кімнату на плані «6», площею 2,1 кв.м, вбиральню на плані «5», площею 0,9 кв.м. слід залишити у загальному користуванні співвласників Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір, сплачений [PERSON] при подачі позову в розмірі 840 грн. 80 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved