Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зобов'язання надати інформацію, в якому просив суду зобов'язати відповідача надати йому інформацію та копії належним чином завірених документів, а саме: копії документів, які послужили підставою для відключення 04.05.2016 року облікового запису робочого комп'ютера [PERSON] та блокування вихідних дзвінків його корпоративного номеру телефону [NUMBER]; копії документів, на підставі яких у [PERSON] було вилучено 05.05.2016 року транспортну перепустку для в'їзду на територію ПАТ «АМКР»; копії листів керівників департаментів з безпеки та департаменту з персоналу (у тому числі переписки електронною поштою) у яких зазначено аргументацію необхідності внесення змін до організаційної структури департаменту з безпеки щодо виключення із штатного розпису посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, копії попередження від 05.03.2015 року №0007 за підписом директора з персоналу [PERSON] про припинення дії трудового договору між [PERSON] та ПАТ «АМКР», із викладеними Позивачем власноруч зауваженнями про незаконність попередження довідки про інформацію щодо: фонду оплати праці [PERSON] в розрізі фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати та інших компенсаційних і заохочувальних виплат, із зазначенням та розшифровкою нарахувань, виплат, розмірів і підстав утримань помісячно за період роботи з 05.03.2013 по 31.08.2017 відповідно до розділу ІІ п.п. 2.1 - 3.35 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713; копій всіх наказів, якими [PERSON] нараховувалась премія за виконання особливих завдань за період з 5 березня 2013 року по 31.08.2017 року; копії наказу ПАТ «АМКР» №851 від 07.07.2016 року про авансову виплату працівникам ПАТ «АМКР» в липні 2016 року частини винагороди за підсумками роботи в 2016 році в розмірі 50% середньомісячної заробітної плати, а також Інструкції до Наказу; копії наказу ПАТ «АМКР» №130 від 03.02.2017 року «Про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік» з Інструкцією до Наказу; копії розпорядчого документу ПАТ «АМКР», відповідно до якого працівникам ПАТ «АМКР» з 01.09.2016 року підвищено заробітну плату на 10%, із додатками до зазначеного розпорядчого документу; копії Інструкції ПАТ «АМКР» «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам підприємства, працюючим на умовах фіксованої оплати праці і трудових договорів»; копії Положення ПАТ «АМКР» «Про оплату праці та преміювання КСС за основні результати господарської діяльності», із додатками, чинне протягом 2014-2016 років; копію Положення ПАТ «АМКР» «Про преміювання працівників підприємства за виконання особливо важливих завдань, а також робіт, спрямованих на забезпечення стабільної діяльності підприємства», із додатками, чинне з 01.08.2013;копії положення ПАТ «АМКР» «Про додаткове преміювання за виконання поряд зі своєю основною роботою додаткового обсягу робіт», із додатками, чинне протягом 2013-2016 років»; переліку всіх вакантних посад чи роботи ПАТ «АМКР» за професією [PERSON] чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду за період з 04.08.2017 року по 02.08.2018 року; копії наказу №6 від 02.01.2018 року «Про встановлення окладу [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що протягом 05.03.2013 року - 08.02.2018 року він працював на підприємстві відповідача та за час своєї роботи займав посади менеджера з економічної безпеки департаменту безпеки, менеджера з економічного аудиту управління з економічного аудиту адміністрації по фінансам, заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, а з 10.08.2016 року по 08.02.2018 рік рахувався понадштатним працівником департаменту з безпеки. 08.02.2018 року Позивач був звільнений Відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 156/л «Про звільнення з підприємства за скороченням чисельності [PERSON]». За період з вересня 2016 року по січень 2018 року Позивач звертався до відповідача з запитами, зверненнями та листами про надання інформації, проте Відповідач або взагалі відмовляв або надавав неповну відповідь. Після звільнення з підприємства Відповідача, Позивач повторно звернувся до Відповідача з запитом від 24.05.2018 року про надання йому інформації та копії документів, проте листом від 19.07.2018 року № 05-1212 Відповідач відмовив, у зв'язку з чим, вважаючи відмову Відповідача незаконною та посилаючись на вимоги ст. 34 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про інформацію», ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» просив суд задовольнити його позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 22 жовтня 2018 року позивач просив суд залишити без розгляду вимоги стосовно надання інформації щодо копії документів, які послужили підставою для відключення 04.05.2016 року облікового запису робочого комп'ютера [PERSON] та блокування вихідних дзвінків його корпоративного номеру телефону [NUMBER]; копії документів, на підставі яких у [PERSON] було вилучено 05.05.2016 року транспортну перепустку для в'їзду на територію ПАТ «АМКР»; копії листів керівників департаментів з безпеки та департаменту з персоналу (у тому числі переписки електронною поштою) у яких зазначено аргументацію необхідності внесення змін до організаційної структури департаменту з безпеки щодо виключення із штатного розпису посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, копії попередження від 05.03.2015 року №0007 за підписом директора з персоналу [PERSON] про припинення дії трудового договору між [PERSON] та ПАТ «АМКР», із викладеними Позивачем власноруч зауваженнями про незаконність попередження та копії наказу №6 від 02.01.2018 року «Про встановлення окладу [PERSON] в іншій частині позов підтримав та просив суд задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Тер-Товмасян Ю.Г. у судовому засідання заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та зазначила, що відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Таким чином, обов'язок особи щодо надання тієї чи іншої інформації або документів на запит громадянина має бути передбачений правовими нормами, а в протилежному випадку інформаційний запит є неправомірним. При цьому, п. 1 Указу Президіуму ВР СРСР (мовою оригіналу) «О порядке выдачи и свидетельствования предприятиями, учреждениями и организациями копий документов, касающихся прав граждан» №9779-Х від 04.09.1983 року (далі - Указ Президіуму ВР СРСР №9779-Х) визначено наступне (мовою оригіналу):«государственные и общественные предприятия, учреждения и организации выдают по заявлениям граждан копии документов, исходящих от этих предприятий, учреждений и организаций, если такие копии необходимы для решения вопросов, касающихся прав и законных интересов обратившихся к ним граждан». Таким чином, копії документів надаються підприємствами, установами та організаціями на запит громадян у випадку, якщо такі документи є необхідними для реалізації суб'єктивних прав та інтересів їх запитувачів. Доведення наявності вказаних обставин є завданням запитувача документів, оскільки в протилежному випадку підстави для надання документів відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а тому Відповідач, враховуючи не доведення Позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягають задоволенню. Суд заслухавши пояснення учасників по справі та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про інформацію», звернення, оформлені належним чином i подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється вiдмова в прийняттi та розглядi звернення з посиланням на полiтичнi погляди, партiйну належнiсть, стать, вiк, вiросповiдання, нацiональнiсть громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушенi в одержаному органом державної влади, мiсцевого самоврядування, пiдприємствами, установами, органiзацiями незалежно вiд форм власностi, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненнi, не входять до їх повноважень, воно в термiн не бiльше п'яти днiв пересилається ними за належнiстю вiдповiдному органу чи посадовiй особi, про що повiдомляється громадянину, який подав звернення. У разi якщо звернення не мiстить даних, необхiдних для прийняття обгрунтованого рiшення органом чи посадовою особою, воно в той же термiн повертається громадянину з вiдповiдними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дiї чи рiшення яких оскаржуються. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював на підприємстві відповідача у період з 05.03.2013 року по 08.02.2018 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER]. (а.с.9-11) Позивач звертався до відповідача з заявою про надання інформації 29.12.2016 року, запитом про доступ до персональних даних від 09.09.2017 року, запитом щодо доступу до персональних даних від 04.01.2018 року, запитом про надання інформації та копії документів від 09.11.2017 року, заявою про надання документів від 20.09.2016 року, 29.12.2016 року до відповідача (а.с. 13, 16, 17, 18-19, 25, 28-19). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. З огляду на вищевикладене вбачається, що відповіді за відповідні звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк. Судом встановлено та підтверджується листом відповідача від 19.01.2017 року вих. № 05-123 (а.с.14), листом від 29.06.2016 року вих. № 05-2450 (а.с. 15), листом від 20.11.2017 року вих. № 52-559 (а.с.21), листом від 31.01.2018 року вих. № 05-153, (а.с.23), листом від 07.12.2017 року вих. № 05-3069, (а.с.24), листом від 13.11.2017 року вих. № 52-557, (а.с.26), листом від 10.10.2017 року вих. № 05-2778 (а.с. 27), листом від 18.04.2018 року вих. № 05-719 (а.с. 51-52), листом від 12.01.2018 року вих. № 05-57 (а.с.54), позивачу з боку відповідача було надано письмові відповіді на звернення. Так зокрема, відповідно до позовних вимог зазнечених пункті е. прохальної частини позову, а саме про надання довідки про інформацію щодо: фонду оплати праці [PERSON] в розрізі фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати та інших компенсаційних і заохочувальних виплат, із зазначенням та розшифровкою нарахувань, виплат, розмірів і підстав утримань помісячно за період роботи з 05.03.2013 по 31.08.2017 відповідно до розділу ІІ п.п. 2.1 - 3.35 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713. Інформація щодо розмірів нарахувань та утримань із заробітної плати із розшифровкою кожного пункту нарахувань і кількості відпрацьованих годин містяться у розрахункових листах (табуляграмах), видача яких здійснюється автоматизовано через банкомати під час отримання заробітної плати працівниками. Однак, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було повторно надано [PERSON] розрахункові листи (табуляграми) за запитуваний позивачем період в загальній кількості 43 аркуша разом з листом за вих. №05-719 від 18.04.2018 року, який був вручений Позивачеві 24.04.2018 року. (а.с.51-53) Щодо позовних вимог, вказаних у пункті f. прохальної частини позову, а саме про надання копій всіх наказів, якими [PERSON] нараховувалась премія за виконання особливих завдань за період з 5 березня 2013 року по 31.08.2017 року. Судом встановлено, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було надано [PERSON] інформацію щодо виплат премій у вигляді витягу з наказів, в якому в табличній формі зазначена інформація щодо проведених Позивачеві виплат за видом виплат 105«премія за виконання особливих завдань» з вказівкою дат наказів та сум виплаченої премії. Вказана довідка була додатком №2 до листа ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»від 12.01.2018 року за вих. №05-57, який отриманий Позивачем 16.01.2018 року особисто під підпис (а.с.54). У листі за вих. №05-719 від 18.04.2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернув увагу позивача на надання всього обсягу інформації з цього приводу. Таким чином роботодавцем були в повному обсязі виконані вимоги ст. 49 КЗпП України щодо надання працівникові інформації щодо його оплати праці в частині, що запитувалась Позивачем. Окрім цього, суд погоджується з доводами відповідача,що [PERSON] був прийнятий на роботу на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 05.03.2013 року за наказом №181/л від 05.03.2013 року. Наказом №872/л від 09.08.2016 року [PERSON] був звільнений з роботи. Позивача було поновлено на роботі Наказом №823/л від 01.08.2017 року. Таким чином, в період з 10.08.2016 року по 31.07.2017 року фактично трудові відносини між [PERSON] та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» були відсутні, а тому в цей період нарахування заробітної плати, в тому числі і премій як її складових, є не можливим, що виключає існування наказів про преміювання позивача в цей періо. Щодо позовних вимог, вказаних у пунктах g., h., i., j., k., l., m. прохальної частини позову, а саме про надання: копії наказу ПАТ «АМКР» №851 від 07.07.2016 року про авансову виплату працівникам ПАТ «АМКР» в липні 2016 року частини винагороди за підсумками роботи в 2016 році в розмірі 50% середньомісячної заробітної плати, а також Інструкції до Наказу; копії наказу ПАТ «АМКР» №130 від 03.02.2017 року «Про нарахування та виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік» з Інструкцією до Наказу; копії розпорядчого документу ПАТ «АМКР», відповідно до якого працівникам ПАТ «АМКР» з 01.09.2016 року підвищено заробітну плату на 10%, із додатками до зазначеного розпорядчого документу; копії Інструкції ПАТ «АМКР» «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам підприємства, працюючим на умовах фіксованої оплати праці і трудових договорів; копії Положення ПАТ «АМКР» «Про оплату праці та преміювання КСС за основні результати господарської діяльності», із додатками, чинне протягом 2014-2016 років; копію Положення ПАТ «АМКР» «Про преміювання працівників підприємства за виконання особливо важливих завдань, а також робіт, спрямованих на забезпечення стабільної діяльності підприємства», із додатками, чинне з 01.08.2013; копії положення ПАТ «АМКР» «Про додаткове преміювання за виконання поряд зі своєю основною роботою додаткового обсягу робіт», із додатками, чинне протягом 2013-2016 років». У відповідь на вказане звернення Відповідач надав лист №52-559 від 20.11.2017 року, в якому вказав, що оскільки запитувані інформація не віднесена до переліку відомостей, обов'язковість надання яких на запит працівника встановлено ст.49 КЗпП України, а тому у підприємства відсутні правові підстави для надання зазначених у зверненні розпорядчих документів. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку роботодавця надавати на запит працівника копій чинних на підприємстві локальних актів, які регулюють трудові відносини невизначеної кількості працівників. Щодо позовних вимог, про надання переліку всіх вакантних посад чи роботи ПАТ «АМКР» за професією [PERSON] чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду за період з 04.08.2017 року по 02.08.2018 року. У відповідь на вказаний запит Відповідач листом №05-3069 від 07.12.2017 року повідомив, що перелік вакантних посад, які б відповідали вказаними у запиті критеріями, на підприємстві відсутній і його створення в обов'язковому порядку не передбачено чинним законодавством України, а отже його надання на запит є не можливим. (а.с.24) Суд погоджується з доводами відповідача, що в запиті №8/arc від 09.11.2017 року [PERSON] запитував перелік вакантних посад за період з 04.08.2017 року по дату розгляду звернення, тобто по 07.12.2017 року. При цьому, в позовних вимогах період,за який витребовується інформація щодо вказаних посад обмежений іншими календарними датами - з 04.08.2017 року по 02.08.2018 року. Таким чином позовні вимоги в частині витребуваної інформації не відповідають обсягу запитуваної раніше інформації, в наданні якої [PERSON] було відмовлено. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed