Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначив, що 04.06.1983 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 4, видане в Андріївській сільській раді народних дупетатів Макарівського району Київської області. Від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, втрата довіри та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2007 року, в них немає спільних інтересів, під час спільного проживання у них через різницю в поглядах на життя почали виникати непорозуміння та конфлікти, що привели до напружених стосунків, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, щлюб носить формальний характер, позивач просив розірвати шлюб. Спору про поділ майна не має. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Додатково вказав, що з відповідачем він проживає окремо більше ніж 10 років, сімейного життя з нею не веде, шлюбних стосунків вони не підтримують. Категорично заперечив проти надання строку на примирення. Додав, що діти в них дорослі та ведуть самостійний спосіб життя. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі та просила суд надати строк на примирення. Статтею 111 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на обставини, які встановлені в судовому засіданні Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 р. судом було надано строк на примирення на 2 місяці, провадження по вищевказаній справі було зупинено з відкладенням до наступного судового засідання, яке призначено 14.02.2019 р. на 11 год. 30 хв. До початку судового засідання, яке було призначено на 14.02.2019 р. після надання строку на примирення позивачем було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що примирення не відбулося, а відтак, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи на 14.02.2019 р. об 11:30 год. в судове засідання не з'явилася, про що свідчить власноручна розписка (а.с. 21). У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою. А відтак, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, належним чином повідомлену. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.1983 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 4, видане в Андріївській сільській раді народних дупетатів Макарівського району Київської області (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей, які ведуть самостійний спосіб життя. В судовому засіданні відповідач просила суд у відповідності ст. 111 СК України вжити заходів щодо примирення подружжя. Судом вживалися заходи щодо примирення сторін по справі про надання строку на примирення у відповідності до ст. 111 СК України про що, позивач категорично заперечував та просив відмовити в задоволенні надання строку на примирення, оскільки на час перебуванні справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві не змінилися та відповідачем не здійснювалися жодних заходів щодо збереження сім'ї, про що свідчить її неявку в судове засідання після надання строку на примирення. Так, судом було задоволено усну заяву відповідача про надання строку на примирення. На час розгляду позову в суді такої обопільної згоди не досягнуто, про що свідчить заява позивача. Надаючи строк на примирення, суд виходив з наступного. Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Тобто, надання можливості примирення є правом, а не обов'язком. При цьому, в законодавстві існує колізія правових норм, які за своєю силою є юридично рівносильними, оскільки, згідно п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. Судом вживалися такі заходи, задля збереження сім'ї. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом не було встановлено обставин щодо вжиття відповідачем з серпня 2018 року дій щодо примирення сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved