Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі, які тривалий час проживають в Російській Федерації. При цьому позивачка не може розпоряджатись власним майном на свій розсуд, вимушена сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі. Просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Гайтан К.О., у судове засідання не з`явились, від позивачки надійшла заява про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, направили до суду письмові заяві, згідно якої заявлені позовні вимоги визнали у повному обсязі, підтвердили, що дійсно проживають в іншій державі. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2006 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 04.12.2006 року в Маріупольському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16995017. У відповідності до договору про визначення часток від 28.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Саховою М.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 4193, належні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частки у квартирі [ADDRESS] , визнані рівними та становлять по 1/6 частки у кожного. На підставі договору дарування частини квартири від 28.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Саховою М.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 4195, [PERSON] є власником 3/6 частин квартири [ADDRESS] . У своїх заявах відповідачі вказали, що перебувають в іншій країні, місцем свого проживання зазначили адресу: [ADDRESS] . Крім того, до матеріалів справи додане посвідчення на проживання іноземця, видане 20.10.2020 року МВС Російської Федерації на ім`я [PERSON] , 1967 року народження, з якого вбачається, що остання з 11.12.2020 року зареєстрована в [ADDRESS] . Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] більше року не проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи та не заперечується ними самими. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved