Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в послідуючому уточнив /ас. 56-57/, та просить: - встановити факт, що Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER], виданий на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 29 січня 1997 року №45 та зареєстрований 20 березня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за [NUMBER] на ім'я [PERSON] належить померлій [INFO] року в селі Рясне Краснопільського району Сумської області [PERSON]; - визнати за ним право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерного-пайового товариства закритого типу імені Леніна (далі САПТЗТ імені Леніна) розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, розташовану на території Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області нормативною грошовою оцінкою 32119 грн. по праву спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], що належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER]. Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавця[PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, зокрема, на право на земельну частку /пай/, позивач являється спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, фактичним розпорядженням спадковим майном, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку /пай/ у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, і як встановлено органом нотаріату, за життя власник права на земельну частку /пай/ не отримав Сертифікату на це майно, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, при отриманні документів на спадкове майно від відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області стало відомо про невідповідність у написанні імені спадкодавця в свідоцтві про смерть та в Сертифікаті на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER]як «[PERSON]» та «[PERSON]». Встановити цей факт в інший спосіб, ніж за рішенням суду, є не можливим, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, що відкрилась після смерті [PERSON], немає. На переконання позивача його право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Сторони та третя особа в судове засідання не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у відсутність їх представника, Представник позивача за довіреністю [PERSON] /довіреність від 18.07.2016, реєстр № 598, ас. 6/ позов підтримує з наведених у ньому підстав, відповідач та третя особа не заперечують проти задоволення позову /ас. 63,64,65/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статті 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває уколективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу імені Леніна розміром 4.97 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевостінормативною грошовою оцінкою 32119 грн. належить громадянці [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 29 січня 1997 року № 45 та зареєстрованого 20 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № [NUMBER], який власником за життя не отриманий /копії ас. 11-18, ас.19-20/. [INFO] року в селі Рясне Краснопільськогорайону Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації виконавчий комітет Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис № 14 від 08 вересня 1995 року /копія повторного Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29 серпня 2016 р., ас. 7/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. На час відкриття спадщини [INFO] року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в [ADDRESS]; позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 19 вересня 1994 року секретарем виконавчого комітету Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області, реєстрі за № 30, спадщину прийняв відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини /ас. 8, копія ас. 9/. За інформації в.о. завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та даних Інформаційних довідок зі спадкового реєстру №№ 45113065 та 45113081 від 16.09.2016,станом на 16.09.2016 спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON] не заводилася та не видавалася /ас.40-42/. 29 серпня 2016 року позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області Вангородським В.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває уколективній власності САПТЗТ імені Леніна розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості після смерті [INFO] року [PERSON]у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа /ас. 10/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON]відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами статей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 07.09.1995 [PERSON]на все майно за заповітом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку /пай/, не може через відсутність у нього правовстановлюючого документа, та невідповідності у написанні імені спадкодавця в свідоцтві про смерть та в Сертифікаті на право на земельну частку /пай/. Згідно статті 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Відповідно до Словника власних імен людей ім'я «[PERSON]», «[PERSON]» є відповідником імені «[PERSON]», «[PERSON]» у перекладі російською мовою / копія ас.32/. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним факт належності померлій [INFO] року в селі Рясне Краснопільського району Сумської області [PERSON] Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно статті. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу Сертифікату на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] на ім'я [PERSON], який знаходиться на зберіганні у даній установі, але йому в цьому було відмовлено по причині смерті власника /ас. 19/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є Ряснянська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, та передбачені статтею 1219 ЦК України. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача [PERSON], котрий є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved