Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що вона уклала з відповідачами договір купівлі продажу чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно умов угоди вона передала відповідачу гроші у розмірі 120 000 грн.. Оформити договір купівлі продажу у нотаріуса вона не має можливості, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від переоформлення. Він зобовязався у строк до 01 січня 2017 року оформити на неї право власності на вказану квартиру, але до теперішнього часу право власності не оформив, у звязку із чим вона не має можливості оформити з відповідачем договір купівлі продажу, хоча гроші відповідач отримав у повному обсязі. Вона неодноразово просила [PERSON] прийняти спадщину та укласти з нею договір купівлі продажу у нотаріуса, на що відповіді не отримувала. Тому просила визнати дійсним договір купівлі продажу вказаної квартири між нею та відповідачами та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 06 січня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 71,2 кв. м., у тому числі житловою площею 49,6 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У апеляційній скарзі керівник Волноваської місцевої прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі Курахівської міської ради Донецької області, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суперечить нормам матеріального права, а саме статтям 328, 334, 392 та 658 ЦК України, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Згідно із ст. 658 УК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Проте, [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі продажу квартири, не будучи її власниками. За інформацією Курахівської міської ради від 13.02.2017 року спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади міста Курахове. В засіданні апеляційного суду прокурор Сєрова Н.С. підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні. Сторони в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням кожним із сторін 23.02.2017 року телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора Сєрової Н.С., дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходив із того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 215 ЦПК України визначено, що судове рішення складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин, зокрема, у мотивувальній частині мають бути зазначені встановлені судом обставин і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає. У мотивувальній частині рішення суд обмежився лише цитуванням норм законів, а саме статей 15,16, 220 ч.2 ЦК України та не зазначив які він встановив обставини та визначені відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, чи були порушені права, свободи та інтереси позивачки, а якщо були, то ким. Із позовної заяви вбачається, що [PERSON] просила визнати дійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачами та визнати за нею право власності на вказану квартиру. На підтвердження позову надала незавірені копії свого паспорта та паспорта [PERSON], а також два письмових договори купівлі продажу квартири від 16 грудня 2016 року. У одному договорі вказано, що продавець [PERSON] зобовязується передати належну йому чотирикімнатну квартиру у власність покупцеві [PERSON], а покупець зобовязується прийняти та сплатити на умовах договору, отже [PERSON] продав, а [PERSON] купила чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON]. Продавець зобовязується укласти договір купівлі продажу квартири у строк до 01.01.2017 року. Продаж квартири вчинено за 120 000 грн., які одержані продавцем від покупця ще до підписання цього договору. Другий договір укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], за цим договором продавець зобовязується передати належну йому чотирикімнатну квартиру за тією ж адресою, а покупець зобовязується прийняти та сплатити на умовах договору, отже [PERSON] продав, а [PERSON] купила чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON]. Продавець зобовязується укласти договір купівлі продажу квартири у строк до 01.01.2017 року. Продаж квартири вчинено за 120 000 грн., які одержані продавцем від покупця ще до підписання цього договору. У матеріалах справи є також незавірена копія паспорта на квартиру [ADDRESS], на якому проставлено штамп Житлово будівельного господарства ВАТ «Курахівський механічний завод», та у якому зазначено, що [PERSON] є наймачем вказаної квартири. У розділі 3 цього паспорта міститься договір найму квартири, укладений 20.10.1998 року між ЖКГ ВАТ «Курахівський механічний завод», та [PERSON], строк дії договору з 1998 року по 2003 рік. Будь яких доказів належності квартири відповідачам у справі немає. Згідно з ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів ( ч.1 ст. 328 ЦК України). Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. У наданих позивачкою письмових договорах купівлі продажу спірної квартири не вказано, на підставі чого квартира належить [PERSON], як зазначено у обох договорах, та на підставі чого її продає [PERSON], щодо якого у пункті 1 договору вказано, що він продає належну йому квартиру, а у п.2 договору зазначено, що квартира належить [PERSON]. Із інформації Курахівської міської ради, наданої на запит Волноваської місцевої прокуратури, квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Курахове. Оскільки у справі відсутні будь які належні та допустимі докази належності спірної квартири відповідачам, рішення суду про задоволення позову не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: dismissed