Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у травні 2011 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позику 15000 грн. строком до 18 червня 2013 року. Позичальник не дотримався договірних умов, грошові кошти не повернув. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг за договором позики у сумі 15000 грн., штрафні санкції у розмірі 29679,15 грн. та здійснити розподіл судових витрат. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог, проти ухвалення у справі заочного рішення представник позивача заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 04 травня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у безпроцентну поворотну позику грошові кошти у сумі 15000 грн., які зобов'язався повернути рівними частинами щомісячно до 18 червня 2013 року. Відповідно до п. 9 договору за кожний день прострочення строку повернення позичальником позикодавцю позики, позичальнику щоденно нараховується індекс інфляції, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, неустойки в розмірі 15% від загальної суми заборгованості та 30% річних. Договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. У відповідність положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Згідно з ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ст. 360-7 ЦК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору позики від 04 травня 2011 року. Факт отримання відповідачем позикових коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 18 червня 2012 року. (а.с. 7) Станом на 11 серпня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 15000 грн. за основною сумою боргу, інфляційні втрати - 11433,00 грн., проценти за користування чужими коштами 9665,75 грн., пеня - 6330,40 грн., неустойка - 2250,00 грн. Інфляційні втрати, проценти та штрафні санкції нараховані позивачем за період з 19 червня 2013 року по 11 серпня 2015 року. Згідно з розрахунком суми боргу позивачем нараховані штрафні санкції у виді пені та неустойки, яка за своїм змістом у даному випадку є штрафом, оскільки обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. При цьому, як штраф, так і пеня нараховані у зв'язку з порушенням строків повернення позикових коштів. З огляду на правову позицію ВС України, викладену у справі № 6-2003цс15, Основним законом України заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення, а тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені у сумі 6330,40 грн. Такі висновки суду ґрунтуються на принципах справедливості та розумності, а саме: додаткові стягнення, нараховані позивачем, які останній просить стягнути разом з основною сумою боргу, більш ніж у два рази перевищують суму отриманої відповідачем позики, що на переконання суду не відповідає реальним збиткам позивача, завданим внаслідок невиконання позичальником договірних зобов'язань. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у загальній сумі 38348,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 383,48 грн.

Outcome: partial