Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У серпні 2015 року позивач серпні 2015 року звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 22 вересня 2013 року, помер [PERSON]. 16 рудня 2014 року померла його сестра [PERSON]. Після їх смерті відкрилась падщина, що складаться з жилого будинку № 26 по вулиці Кучерова в селі Хмільна Києво-Святошинського району Київської області, що належав їм по 1/2 частині на праві власності та земельна ділянка під будинком загальною площею 0,25 га (кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5005) з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка загальна площею 0,0986 га (кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5004) з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] є чоловіком позивача, а [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] На момент смерті [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 011583 належали на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,3486 га в селі Хмільна по вулиці Кучерова 26, на якій знаходиться успадкований позивачкою будинок, з яких 0,25 га це земля для будівництва та обслуговування жилого будинку, а 0,0986 га для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1468/40648. Кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5005 (0,25 га), кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5004 (0,0986 га). При зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 12 серпня 2015 року позивачем отримано постанову від вказаного числа про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину, де зазначено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки зазначені земельні ділянки належать померлому на підставі спільної сумісної власності, тобто відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України є власністю двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Тому позивач просила постановити рішення, яким визнати за [PERSON], що мешкає: [ADDRESS] право власності на майно в порядку спадкування, а саме на 1/2 частину земельної ділянки загальною 0,2500 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хмільна, вулиця Кучерова під № 26, кадастровий номер 3222480805:05:013:5005, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0986 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хмільна, вулиця Кучерова під № 26, кадастровий номер 3222480805:05:013:5004, для ведення особистого селянського господарства, що залишилися після [PERSON], який помер 22 вересня 2013 року. 13.10.2015 року до суду, із зустрічною позовною заявою звернулась [PERSON], яка посилалась на те, що 22 вересня 2013 року, помер [PERSON]. 16 рудня 2014 року померла його сестра [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, що складаться з жилого будинку № 26 по вулиці Кучерова в селі Хмільна Києво-Святошинського району Київської області, що належав їм по 1/2 частині на праві власності та земельна ділянка під будинком загальною площею 0,25 га (кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5005) з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка загальна площею 0,0986 га (кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5004) з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. На момент смерті [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 011583 належали на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,3486 га в селі Хмільна по вулиці Кучерова 26, на якій знаходиться успадкований позивачкою будинок, з яких 0,25 га це земля для будівництва та обслуговування жилого будинку, а 0,0986 га для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 1468/40648. Кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5005 (0,25 га), кадастровий номер земельної ділянки 3222480805:05:013:5004 (0,0986 га). При зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 12 серпня 2015 року позивачем отримано постанову від вказаного числа про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину, де зазначено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки зазначені земельні ділянки належать померлому на підставі спільної сумісної власності, тобто відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України є власністю двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Тому позивач за зустрічним позовом просила постановити рішення, яким визнати за [PERSON], що мешкає: [ADDRESS] право власності на майно в порядку спадкування, а саме на 1/2 частину земельної ділянки загальною 0,2500 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хмільна, вулиця Кучерова під № 26, кадастровий номер 3222480805:05:013:5005, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0986 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хмільна, вулиця Кучерова під № 26, кадастровий номер 3222480805:05:013:5004, для ведення особистого селянського господарства, що залишилися після [PERSON], як померла 16 грудня 2014 року. Представники [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви в яких, просили розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом підтримали та просили їх задоволити. Третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-БК № 278696. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] була заведена спадкова справа № 16/2015. Спадщину після померлого прийняла його дружина [PERSON] 16 грудня 2014 року помирає [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-БК № 320638. До майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] була заведена спадкова справа № 17/2015. Спадщину після померлої прийняла її сестра [PERSON]. До складу спадкового майна [PERSON] та [PERSON] увійшли земельні ділянки що розташовані в с. Хмільна, вул. Кучерова, 26, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,2500 га, ведення ОСГ 0,0986 га. При зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 12 серпня 2015 року позивачем та відповідачем отримано постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину, де зазначено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки зазначені земельні ділянки належать померлим на підставі спільної сумісної власності, тобто відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України є власністю двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно Державного акту на право власності на землю виданого на імя [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Бузівської сільської ради, останні є власниками земельної ділянки що розташована в с. Хмільна, вул. Кучерова, 26. Землю передано будівництва та обслуговування жилого будинку 0,2500 га, ведення ОСГ 0,0986 га. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовом, як спадкоємці першої черги після померлих, що належним чином прийняли спадщину, та мають право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси. На підставі викладеного та

Outcome: approved