Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У своєму позові позивач з урахуванням уточнень від 17.10.2018 року (а.с.72-73) просить суд зобовязати юридичну особи «Харківводоканал» з її підвідомчою філією в Індустріальному районі м.Харкова діяти в межах вимог Постанови №409 Кабінету Міністрів України до осіб, яким надана субсидія та які не мають приладів обліку холодної води та водовідведення. Також просить суд зобовязати відповідача припинити погрози у вигляді повідомлень досудового розгляду до позивача про сплату заборгованості у розмірі 525 грн. 47 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є отримувачем субсидії, з листопада 2017 року по березень 2018 року йому призначена субсидія у розмірі 1394 грн. та встановлена обовязкова плата, яку позивач щомісячно сплачує на підставі п.3-1 Постанови №409 Кабінету Міністрів України, не маючи приладів обліку. Посадові особи районної філії «Харківводоканал» надіслали на адресу позивача «Досудове повідомлення №5695» з вимогою оплатити заборгованість в сумі 525 грн. 47 коп. Позивач вважає, що вказаної заборгованості не існує, що відповідач діє всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, а вказане повідомлення позивач вважає погрозою судового вирішення питання. Предметом розгляду позивач вважає «Досудове повідомлення №5695», а способом захисту порушеного права припинення дій відповідача щодо надіслання «Досудового повідомлення №5695». Крім того, позивач зазначає, що він є законослухняним громадянином, діє в межах вимог ч.1 ст.19 Конституції України та не є учасником правовідносин між відповідачем та виконавчою владою міста в питанні вирішення погашень різниці заборгованості за рахунок міського бюджету. Представник відповідача 06.06.2018 року надав суду відзив на позов (а.с.30-51), у якому проти позову заперечує виходячи з наступного. Вимога про зобовязання юридичної особи діяти в межах визначеного нормативно-правового акту не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту. Нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою позивача здійснюються у відповідності до діючого законодавства. Соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Водночас, в регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Однак позивач частково сплачує нарахування за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, внаслідок чого станом на 01.05.2018 року утворилася заборгованість за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року у розмірі 644 грн. 46 коп. ( за послуги з централізованого водопостачання 224 грн. 44 коп., за послуги з централізованого водовідведення 420 грн. 02 коп.). Надання позивачу інформації про необхідність сплатити заборгованість за надані послуги не порушує права позивача, як споживача послуг. Позивач 11.06.2018 року надав суду відповідь на відзив (а.с.29), у якому зазначає, що ним правильно обраний спосіб захисту, а саме припинення дій щодо порушення права. Крім того, позивач зазначає, що норми споживання води, затверджені органами місцевого самоврядування, якщо вони перевищують встановлені законом соціальні норми, повинні оплачуватися з міського бюджету. В суді представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що позивач повністю сплачує обовязковий платіж, при цьому відповідач чинить на позивача моральний тиск шляхом направлення досудових повідомлень. Позивач не звертався до Харківської міської ради за компенсацією у звязку з різницею у встановлених нормах, а сплачує обовязкову частину платежу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №409. В суді представник відповідача проти позову заперечувала та пояснила, що субсидія призначається на підставі норм Постанови Кабінету Міністрів України №409. Під час нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Різниця у нормативах компенсується за рахунок місцевого бюджету, компенсація надається саме громадянам, а не підприємству, а тому позивач має звернутися до Харківської міської ради з заявою про компенсацію таких витрат. Надсилання інформації про сплату заборгованості не є погрозою з боку відповідача, є обовязком відповідача, не може бути розцінена як погроза, та є засобом досудового врегулювання спору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], право власності на вказану квартиру зареєстровано за матірю позивача [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку № 847 від 06.04.2018 року (а.с.5). Позивачу [PERSON], як уповноваженій особі, було призначено субсидію на житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], в тому числі і на послуги, що надаються Комунальним підприємством «Харківводоканал», що підтверджується повідомленням про призначення субсидії №608320 (а.с.4). Позивач [PERSON] здійснює оплату комунальних послуг за вказаною адресою, що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій (а.с.6-9, 58-60). Із наданої представником відповідача картки абонента вбачається, що споживач [PERSON] (адреса: вул.Миру буд.40/5 кв.16) станом на 01.05.2018 року має заборгованість за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року за послуги з централізованого водопостачання 224 грн. 44 коп., за послуги з централізованого водовідведення 420 грн. 02 коп., загалом - 644 грн. 46 коп. (а.с.34-43). Судом також досліджено оригінал «Досудового повідомлення №5695», який було долучено позивачем до позову (а.с.2) та встановлено, що Комунальним підприємством «Харківводоканал» було виготовлено «Досудове повідомлення №5695» на імя [PERSON] на адресу: вул.Миру буд.40/5 кв.16. Факт направлення вказаного повідомлення позивачу представником відповідача не оспорюється. Із тексту «Досудового повідомлення №5695» вбачається, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» повідомляє про існування заборгованості станом на 20.03.2018 року у розмірі 525 грн. 47 коп., про необхідність сплати заборгованості, про можливість підприємства звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та про наслідки примусового стягнення заборгованості. Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача діяти в межах вимог Постанови Кабінету Міністрів України №409 до осіб, яким надана субсидія та які не мають приладів обліку холодної води та водовідведення, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача діяти в межах вимог Постанови Кабінету Міністрів України №409 до осіб, яким надана субсидія та які не мають приладів обліку холодної води та водовідведення, слід відмовити у звязку з невідповідністю обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством. Так нормативно-правові акти, прийняті Кабінетом Міністрів України, є обовязковими для виконання для всіх осіб, інтересів яких вони стосуються, зобовязання виконання таких актів не потребує визнання рішенням суду. Крім того, суд зауважує, що представнику позивача під час судового розгляду було неодноразово розяснено його право уточнювати позовні вимоги. Позивачем було двічі уточнено позовні вимоги, а саме 26.04.2018 року та 17.10.2018 року, однак формулювання вказаної позовної вимоги та її підстави змінені позивачем не були. Щодо позовної вимоги позивача про припинення погроз у вигляді повідомлень досудового розгляду до позивача про сплату заборгованості у розмірі 525 грн. 47 коп. суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком: - для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води; - для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб. метри на одну особу на місяць. Рішенням Виконавчого Комітету Харківської міської ради № 901 від 28.12.2016 року «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення у разі відсутності засобів обліку води» затверджено норми водоспоживання і водовідведення, а саме - на послуги холодного водопостачання 6,93 куб. метра на одну особу на місяць; - на послуги централізованого водовідведення 9,93 куб. метри на одну особу на місяць. Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2 - 4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. Враховуючи викладене, відповідачем у відповідності до вимог рішення Виконавчого Комітету Харківської міської ради № 901 від 28.12.2016 року «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення у разі відсутності засобів обліку води» було нараховано вартість наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: м.Харків вул.Милу буд.40/5 кв.16. Викладене не позбавляє позивача права звернутися до Харківської міської ради із заявою про компенсацію додаткових витрат у відповідності до п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року. Крім того, суд приймає до уваги, що «Досудове повідомлення «5695» має інформативний характер, за своїм змістом не містить в собі погроз та ознак тиску на позивача. Суд враховує, що до обовязків відповідача входить інформування споживачів про розмір існуючої заборгованості. Також суд приймає до уваги, що позивач просить суд припинити погрози від відповідача до нього, як до споживача, при цьому «Досудове повідомлення «5695», яке надано позивачем суду, виготовлене на імя [PERSON], а не на імя позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача про припинення погроз до нього у вигляді повідомлень досудового розгляду про сплату заборгованості у розмірі 525 грн. 47 коп.

Outcome: dismissed