Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним шлюбний договір від 25.10.2017 року, укладений між ним та відповідачем; здійснити поділ майна подружжя та виділити йому та відповідачу в особисту приватну власність по Ѕ ідеальної частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 102,9 кв.м.; стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію його частки у спільному майні подружжя за майно, що було відчужене відповідачем без його згоди, зокрема: Ѕ вартості машиномісць (гаража) № [NUMBER] , [NUMBER] , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею по 16,8 кв.м. кожне, в розмірі 338 650 грн за кожен об`єкт; Ѕ вартості автомобілів Volkswagen Tiguan д.н.з. [NUMBER] та Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER] , в розмірах 192 700 грн та 343 350 грн відповідно. В обґрунтування позову зазначив, що з 06.02.2010 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 25.10.2017 року між ними був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньок Т.Є. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2018 року шлюб був розірваний. За період шлюбу ними було придбано: -у 2013 році квартиру [ADDRESS] ; -у 2014 році машиномісця №№ [NUMBER] , [NUMBER] за тією ж адресою; -у 2011 році автомобіль Volkswagen Tiguan; -автомобіль Volkswagen Touareg (дата придбання в позові не вказана). Зауважує, що все перелічене майно було придбано за їх спільні кошти та зареєстроване на ім`я відповідача. Посилаючись на ч.ч. 4,5 ст. 93 СК України вважає шлюбний договір таким, що ставить його у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно з відповідачем. Також зазначив, що відповідачем було відчужено частину їх спільного майна, без його згоди, зокрема відповідач продала обидва машиномісця та автомобілі. Таким чином, в порядку поділу майна він має право на компенсацію вартості половини відчуженого майна. Просив позовні вимоги задовольнити. В подальшому позивач відмовився від частини позовних вимог, зокрема просив залишити позов в частині стягнення грошової компенсації його частки у спільному майні подружжя за автомобіль Volkswagen Tiguan. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову. 09.11.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому викладено позицію щодо позовних вимог. Відповідач проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві (а.с. 1-11 т. 2). В подальшому у відповіді на відзив (а.с. 189-193 т. 2) та запереченні позивача на відповідь (а.с. 225-229 т. 2) сторони виклали свої позиції по суті позову. 09.02.2021 року постановою Київського апеляційного суду, скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову. Судовим рішенням апеляційної інстанції накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року задоволено заяву позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду: в частині стягнення грошової компенсації його частки у спільному майні подружжя на автомобіль марки Volkswagen Tiguan д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, в розмірі 192 700,00 грн (а.с. 43 т. 3). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. Заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Ст. 9 СК України визначає, що подружжя, зокрема, може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором) між собою, якщо така домовленість не суперечить вимогам цього Кодексу, іншим законам та моральним засадам суспільства. Частиною 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Про можливість застосування норм ЦК України при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і у статті 103 СК України. За змістом статей 9, 103 СК України, підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) таких вимог: 1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; 2) волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У главі 10 СК України (статті 92-103) визначені вимоги до форми, змісту, строку дії та умов шлюбного договору, підстав його розірвання чи визнання недійсним. Так, відповідно до частини 1 статті 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов`язки. У частинах 4, 5 статті 93 СК України містяться обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010 року по 06.08.2018 року (а.с. 16, 20 т. 1). В період шлюбу було придбано наступне майно: -у 2011 році автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 46 т. 1); -у 2013 році Volkswagen Touareg, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 47 т. 1); -у 2013 році квартира [ADDRESS] (а.с. 20-23 т. 2); -у 2014 році машиномісця №№ [NUMBER] , [NUMBER] в буд. [ADDRESS] (а.с. 41-47 т. 2). Зазначене майно зареєстровано на ім`я [PERSON] 25.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбний договір, за умовами якого: - п.1.2. майно, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухоме чи нерухоме майно; - п. 2.6. автомобілі, придбані подружжям під час шлюбу, є власністю того ж подружжя, на чиє ім`я оформлені та зареєстровані автомобілі; - п. 2.7. майно, належне одному з подружжя за даруванням, спадщиною ... або у відповідності з положеннями даного договору, не може бути визнано сумісною власністю подружжя, і при відчуженні ... згода другого з подружжя не потрібна; - п. 7.1. зміст статей 355, 362, 364 ЦК України та статей 92-103 СК України нотаріусом роз`яснено; - п. 7.10. дія договору поширюється також на майно, що набуте подружжям за час перебування у шлюбі до набрання чинності цього договору. Згідно з абз. 1 шлюбного договору сторони були ознайомлені з загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину; підписуючи договір повністю усвідомлювали значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, котре відповідало їх внутрішній волі, як учасників цього правочину, розуміючи його природу, а також свої права та обов`язки, маючи намір врегулювати майнові права та обов`язки подружжя,

Outcome: dismissed