Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду вказаним з позовом. Мотивувала свої вимоги тим, що 14.10.00 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. Вказувала, що за час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль «Рено», д.р.н. [NUMBER]. Уточнивши позовні вимоги, бажає отримати свою частку у вигляді грошової компенсації вартості ? частини автомобіля у розмірі 116 181 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.10.00 року у Відділі РАГС Ватутінського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1283. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі, а саме 07.07.10 року подружжя придбало автомобіль «Рено», д.р.н. [NUMBER], що підтверджується інформацією, наданою УДАІ ГУМВС України в Київській області. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим у випадку, якщо річ є неподільною, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав грошову компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно висновку ТОВ «Техноскаут» середня вартість спірного автомобіля складає 232 363 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію контракту №270115-01 від 27.01.15 року та відповідну копію квитанції про оплату. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що особа залучалась до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні. За таких обставин, суд не вбачає підстав стягувати на користь позивача витрати на правову допомогу. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 1 500 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial