Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У серпні 2016 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вказаним вище позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначали, що є дідусем та бабусею дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Матір'ю дітей є їх донька, відповідачка по справі, [PERSON]. Батько дітей зареєстрований на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері. Разом з тим, складалась така ситуація, що діти позбавлені батьківського піклування, оскільки їх мати без поважних на те причин самоусунулась від виховання та піклування про дітей: не займається дітьми, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально не допомагає їм, у зв'язку із цим, вони взяли на себе всі обов'язки по вихованню дітей та забезпеченні їх усім необхідним. Крім того, відповідач [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, ніде не працює та повністю самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. На даний час неповнолітні діти зареєстровані та проживають разом із ними по [ADDRESS]. Також зазначали, що 24 червня 2016 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей, у зв'язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків й відповідно, не зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] до Служби у справах дітей подала 17.05.2016 рок заяву, в якій заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав та зобов'язувалась надати докази, що підтверджують її участь у вихованні дітей, однак на засідання комісії 25.05.2016 року [PERSON] не з'явилася та жодних письмових заяв чи доказів на підтвердження піклування про дітей не надала. Посилаючись на вказане, а також на те, що відповідачка не бажає дбати про своїх дітей, не піклується про них ані матеріально, ані морально, просили позбавити її батьківських прав та стягувати щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн. на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивачі не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також вказали що повністю підтримують поданий позов та просили про його задоволення. Також вказали на те, що не заперечують проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, що підтверджено відомостями з адресно-довідкового бюро, в порядку, передбаченому положеннями ст. 76 ЦПК України, про що у справі маються належні докази, причини відсутності не повідомив. Так, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивачів на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради подав на адресу суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що Службою у справах дітей було зібрано достатньо доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько дітей - [PERSON], у свідоцтві про народження вказаний на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.10-13). Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень постанови пленуму Верховного Суду України у своїй постанові від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», під ухиленням слід розуміти усунення батьків від виконання своїх обов'язків, зокрема, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Крім того, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, із досліджених в ході розгляду справи письмових доказів убачається, що відповідачка [PERSON] дійсно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зокрема, відповідно до інформації ДНЗ №48 хоча в садок дитину оформляла мати [PERSON], однак з листопада 2015 року дитину в садок водить і забирає бабуся. Навесні 2016 року мати одного разу навідувала дитину в садочку під час тихої години, але не забирала її, а 01.04.2016 року телефонувала вихователю та цікавилась дитиною (а.с.17). Крім того, як убачається з характеристики, наданої Чернівецькою ЗОШ №4, [PERSON] виховується у неповній сім'ї з мамою та сестрою. Також із сім'єю проживають бабуся з дідусем. Впродовж навчання дитини у першому класі, мати успіхами хлопчика цікавилась, спілкувалася з вчителем. Хоча на батьківські збори частіше приходила бабуся. Від початку навчання учня в 2 класі мати з'являється в школі дуже рідко, життям сина не цікавиться, на дзвінки вчителя не відповідає (а.с.18). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею, дідусем та братом. У дитини є все необхідне для розвитку та виховання (а.с.19). Крім того, у зв'язку із ухиленням відповідачки від виконання покладених на неї батьківських обов'язків, Чернівецький міськвиконком як орган опіки та піклування 24.06.2016 року надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). При цьому, судом також враховується й те, що при розгляді питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, [PERSON] до Служби у справах дітей подала 17.05.2016 рок заяву, в якій заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав та зобов'язувалась надати докази, що підтверджують її участь у вихованні дітей, однак на засідання комісії 25.05.2016 року [PERSON] не з'явилася та жодних письмових заяв чи доказів на підтвердження піклування про дітей не надала. Окрім цього, в матеріалах справи міститься вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.09.2015 року, яким [PERSON] було засуджено за ст. 185 ч.1 КК України, а саме за вчинення крадіжки ювелірних виробів у своїх батьків (а.с.24). Враховуючи наведені вище письмові докази, а також фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню дітей, хоча має реальну можливість виконати його. При цьому суд виходить з того, що як вже було встановлено, [PERSON] не спілкується з дітьми, не проявляє щонайменшої батьківської турботи про них, не дбає про їх духовний та фізичний розвиток. Як визначає закон, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18 постанови). Втім, суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні позову та попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, адже як вже було зазначено вище, [PERSON] не проявляє ініціативи у вихованні та турботі про своїх дітей. Також, на думку суду, обґрунтованими є позовні вимоги позивачів щодо стягнення з відповідачки на користь малолітніх дітей аліментів на їх утримання. Так, згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. ?Як було встановлено судом, відповідачка [PERSON] не приймає участі у виханні та утриманні дітей. Діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні бабусі з дідусем (позивачів по справі). Таким чином, виходячи з принципу розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачів на утримання малолітніх дітей, а також з реальної можливості відповідачки вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останньої, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивачів на утримання малолітніх дітей підлягають стягненню аліменти в розмірі по 500 грн. щомісяця.

Outcome: approved