Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13 серпня 2009 року у Тучинській сільській раді Гощанського району Рівненської області зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, вони втратили всі фізичні та духовні зв`язки, а також почуття любові. На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, бажання примиритися у неї відсутнє. Крім цього, позивач, вказуючи на те, що діти увесь час проживають з нею та знаходяться на її утриманні, просить в порядку ст. 160 Сімейного кодексу України залишити проживати неповнолітніх дітей разом з нею. 06 жовтня 2020 року позивачем подано до суду заяву про залишення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей без розгляду. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 20 серпня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, а також задоволено клопотання [PERSON] про звільнення її від сплати судового збору. 06 жовтня 2020 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області вимоги позивача про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, відповідач 06 травня 2020 року подав заяву про визнання позову, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13 серпня 2009 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2009 року зареєстрували шлюб у Тучинській сільській раді Гощанського району Рівненської області, про що було зроблено актовий запис №12 (арк. спр. 8). У шлюбі у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними відповідних свідоцтв про народження (арк. спр. 9-10). Також судом з довідки Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 04 серпня 2020 року установлено, що діти сторін перебувають на утриманні в [PERSON] (арк. спр. 6). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, втрату фізичних та духовних зв`язків, а також почуття любові, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 20 серпня 2020 року. Як позивач, так і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданій заяві. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору в доход держави згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved