Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Гвоздівської сільської ради № 4-22 Дев'ятої сесії від 22 лютого 2012 року щодо надання дозволу [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,40 га - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в [ADDRESS]; та № 5-11 Двадцять третьої сесії про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку, видане [PERSON] Реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 11 січня 2014 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому рішеннями Гвоздівської сільської ради № 5 та № 5-1 Двадцять четвертої сесії від 26 квітня 2014 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS].Всі роботи з виготовлення проекту були здійснені, однак передані до сільської ради для затвердження проекту не були у зв'язку з тим, що 19 жовтня 2013 року рішенням Гвоздівської сільської ради 3 5-11 Двадцять третьої сесії було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передано йому у власність земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS]. Передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка повністю охоплює земельні ділянки площею 0,20 га та 0,25 га, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення яких надано [PERSON] Йому відомо, що засідання Дев'ятої сесії не відбулось у зв'язку з відсутністю кворуму депутатів і жодних рішень 22 лютого 2012 року не приймалось, у зв'язку з чим рішення № 4-22 від 22 лютого 2012 року щодо надання [PERSON] на розробку проекту землеустрою повинно бути визнано судом недійсним. Видане [PERSON] рішення № 5-11 від 19.10.2013 року на Двадцять третій сесії не приймалось, оскільки Двадцять третя сесія відбулась лише 20 березня 2014 року, а 19 жовтня 2013 року засідань сесії не було, у зв'язку з чим повинно бути визнане судом недійсним. Отже, у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер [NUMBER] було видано на підставі недійсного рішення № 5-11 Двадцять третьої сесії Гвоздівської сільської ради від 19.10.2013 року, то таке свідоцтво також повинно бути визнано недійсним. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, оскільки Гвоздівською сільською радою рішення про затвердження технічної документації не приймалося та 23 сесії від 19 жовтня 2013 року не відбувалося, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, представник відповідача показав, що відповідачу ще в 2009 році було передано у користування земельну ділянку. В 2012 році він звернувся до сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Рішенням сільської ради йому було надано дозвіл на розробку проекту з землеустрою, а в 2013 році його було затверджено. На підставі вказаного рішення 25.09.2014 року на ім'я [PERSON] було виготовлено свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку. Відповідачу була надана у власність земельна ділянка по [ADDRESS] Представник співвідповідача Гвоздівської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 40). Представник Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання, в якому просив слухати справу без його участі (т. 1 а.с. 194). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідка по дачі, яку купила 1987 року, з [PERSON] та [PERSON] Біля неї є земля, яка належала сільській раді, де [PERSON] завжди косили траву. Офіційно відповідач документи не виготовляв, оскільки це не було потрібно, а в подальшому відповідач виготовив документи на земельну ділянку, з якою межує її земельна ділянка. При оформленні права власності на цю земельну ділянку її батько погоджував межі вказаної земельної ділянки. В [ADDRESS] В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 2010 року по 2013 рік він був головою Гвоздівської сільської ради, в 2008 році чи 2009 він був присутній на сесії де було прийнято рішення про надання земельної ділянки [PERSON] в 2012 році чи 2013 році [PERSON] звернувся із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку оскільки рішення втратило чинність. На сесії було проголосовано на користь [PERSON] про надання дозволу на виготовлення документації на земельну ділянку, а на 23 сесії було прийнято рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки. Зазначив, що є [ADDRESS] де і надавалась земельна ділянка [PERSON] і є [ADDRESS]. Він особисто підписував протокол сесії та рішення про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки. Земельною ділянкою завжди користувалась сім'я [PERSON], яка надавалась ще за радянських часів батькам [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідківта дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Рішенням дванадцятої сесії Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області XXV скликання № 2/15 від 21 серпня 2009 року, передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту відведення вказаної земельної ділянки (т. 1 а.с. 92). Рішенням дев'ятої сесії Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області XXVI скликання № 4-22 від 22 лютого 2012 року, надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,40 га - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] Рішенням двадцять третьої сесії Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області XXVI скликання № 5-11 від 19 жовтня 2013 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] та передано у власність [PERSON] вказану земельну ділянку площею 0,400 га, кадастровий номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 14). Як вбачається з інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 11.01.2014 року зареєструвала право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,4 га, під номером [NUMBER] (т. 1 а.с. 59). 23 квітня 2014 року позивач звернувся до Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі йому безоплатно у приватну власність: земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 45, 46). Рішенням двадцять четвертої сесії Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області XXVI скликання № 5 від 26 квітня 2014 року, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] загальною площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9). Рішенням двадцять четвертої сесії Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області XXVI скликання № 5-1 від 26 квітня 2014 року, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] загальною площею 0,20 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 10). Згідно з положеннями вимог ст. ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб. Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно змісту ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин), громадяни набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Положення ст. 125 ЗК України зазначають, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. У відповідності до положень п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (на далі «Закон»), виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Положеннями ч. 2 ст. 59 Закону зазначено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування змотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач просив визнати недійсними рішення Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, посилаючись на ч. 1 ст. 155 ЗК України, однак ним був невірно обраний спосіб захисту свого невизнаного права, оскільки ч. 1 ст. 155 ЗК України, передбачає визнання недійсним акту органу місцевого самоврядування, яким порушується право власності особи на земельну ділянку. Однак, як встановлено судом, право власності у позивача на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,20 га, що розташовані в [ADDRESS] Позивач дійшов висновку про те, що відповідач 11.01.2014 року отримав право власності на земельні ділянки, на які йому 26.04.2014 року було надано дозвіл виготовити проект землеустрою на підставі інформаційної довідки Державного земельного кадастру, відповідно до якої власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] Більше того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що право позивача на вказані земельні ділянки будь-ким не визнаються, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, після отримання рішеннями Гвоздівської сільської ради № 5 та № 5-1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність, позивач не подавав, відповідно до вимог ст. 118 ЗК України та п. 3 зазначених вище рішень сільської ради, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на розгляд і затвердження сесії сільської ради, і, відповідно не отримував відмови у виділенні йому вказаних земельних ділянок у власність. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справ доказівустановлено те, що рішення сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки приймалось на підставі Закону, факт звернення [PERSON] до Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області із відповідною заявою про приватизацію земельної ділянки відповідачем доведено, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed