Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У січні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: нежилого будинку (складські приміщення) за адресою: [ADDRESS], на який накладено арешт постановою ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві АА №855683 від 09.06.2006р. Позов мотивовано тим, що в третій державній нотаріальній конторі м.Києва відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], і спадкоємницею якого є його дружина [PERSON] (позивач у справі). До складу спадкового майна входить 24/100 частин нежитлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] загальною площею 138,3 кв.м., яке належало померлому на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.1998 р. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину позивач отримати не може, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження внесено запис №3336639 про арешт цього нерухомого майна на підсаві постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві АА №855683 від 09.06.2006р. Між тим, у ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві повідомили про знищення виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на вищевказане майно. Таким чином, оскільки виконавче провадження вже знищено, то з огляду на п.9.10 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 р., є підстави для висновку, що виконавче провадження завершене і підстави для арешту відпали. Між тим, оскільки відповідач не зняв арешт з майна після закінчення виконавчих дій, це зумовило звернення до суду з позовом. На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з'явилася. Разом з тим, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання свого представника також не направив, при цьому, 04.04.2014 року через канцелярію суду подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність їх представника. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, у відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи, проти чого не заперечувала сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що 27.02.1998 р. ВАТ «Виробниче підприємство «Украгрожитлопобутбуд» (продавець) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення площею 138 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] став власником 24/100 частки вищевказаного приміщення, про що видано реєстраційне посвідчення КМБІ від 18.05.1998 р. (а.с.9). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 20.11.2012 р., в реєстрі заборон зареєстровано 30.05.2006 р. за №3271955 ухвала Деснянського районного суду м.Києва у справі №2-3873/2006 від 29.05.2006р. про арешт складських приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] (запис №1). Крім того, 15.06.2006 р. за №3336639 внесено в реєстр відомості про постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві серії АА №855683 від 09.06.2006 р. про арешт складських приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] (запис №2). Матеріали справи містять копію ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2006 р. про скасування ухвали суду від 29.05.2006 р. у справі №2-3873/2006 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно з підстав закриття провадження у справі та відсутністю необхідності продовження дії заходів забезпечення позову (а.с.39). Листом від 29.03.2013 р. за підписом начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Б.І. представникові позивача було повідомлено, що зняти арешт, накладений державним виконавцем на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не виявляється можливим, оскільки вищевказане виконавче провадження, в межах якого арешт накладено, знищено (а.с.18). Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 49 зазначеного Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, згідно вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 29.03.2013 р. виконавче провадження, в межах якого постановою від 09.06.2006 р. було накладено арешт на майно, належне померлому [PERSON], на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві не перебуває у зв'язку зі знищенням цього виконавчого провадження. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття арешту з майна є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ст.ст. 47, 49, 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження»та

Outcome: approved