Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У серпні 2020 року АТ «Хмельницькобленерго» в особі Волочиського РЕМ звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4290,34 грн. та збитки від інфляції в сумі 1058,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 29.05.2017 року в [ADDRESS] [PERSON] , керуючи автомобілем не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з електроопорою, що встановлено постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.07.2017 року. Позивач зазначає, що в результаті вказаних дій відповідача були здійснені роботи щодо заміни пошкодженої опори (повітряна лінія - 0,4, кВ лінія -1 від закритої трансформаторної підстанції - 367), та заподіяно збитки позивачу у розмірі 4290,34 грн., що були затрачені на придбання матеріалів та відновлювальні роботи щодо вказаного об`єкту. Вказує, що [PERSON] листом за № 814 від 19.11.2018 року було повідомлено про необхідність відшкодування шкоди, однак відповідачем шкода АТ «Хмельницькобленерго» в особі Волочиського РЕМ добровільно не відшкодована. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позов проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки вважає, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.07.2017 року у справі № 671/831/17, яка набрала законної сили 04.08.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. Зокрема, постановою суду встановлено, що 29.05.2017 року о 16:45 год. по вул. Музейній в м. Волочиську Хмельницької області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21115», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, відволікся від керування та допустив зіткнення з електроопорою, чим порушив п.п. 2.3 «б», 2.9 «а» ПДР. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовної якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідачем вчинені неправомірні дії, а саме - допущено зіткнення з електроопорою та доведено його вину. Волочиським РЕМ АТ «Хмельницькобленерго» були виконані роботи по заміні пошкодженої відповідачем опори та відновленню електропостачання на загальну суму 4290,34 грн., що підтверджується кошторисом виконання будівельних робіт за листопад 2018 року та підсумковою відомістю ресурсів щодо об`єкта ПЛ-0,4 кВ Л-1 від ЗТП-367 м. Волочиськ (Заміна пошкодженої опори) (а.с. 18-20). Звертаючись до суду із позовом, позивач вказав, що діями відповідача йому спричинена матеріальна шкода, яка виразилась у реальній вартості виконаних робіт на загальну суму 4290,34 грн., яку позивач просить стягнути, а також вказав розмір інфляційних збитків за період з 01.06.2017 року по 30.06.2020 року в сумі 1058,00 грн. Так, згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд висловив правову позицію у справі № 662/928/15ц від 08.02.2018 року, вказавши, що враховуючи положення ч. 3 ст. 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст ч. 2 ст. 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), з урахуванням установленого індексу інфляції. Іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП та інфляційних збитків. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Однак, згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Ця норма була включена до ЦК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року. Карантин же було встановлено із 12.03.2020 року. Оскільки, карантин в Україні все ще триває, позовна давність, яка спливала б 02.04.2020 року і пізніше, у даному випадку строк позовної давності сплинув би 29.05.2020 року, досі не спливла і не спливе щонайменше аж до закінчення карантину. Враховуючи викладене, позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача 4290,34грн. матеріальної шкоди, 1058,00 грн. збитків від інфляції, та 2102,00 грн. сплаченого судового збору, а всього - 7450,34 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved