Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У серпні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2016 і до досягнення дитиною повноліття та просить стягнути з відповідача на свою користь за період з 01.09.2016 до 31.05.2017 щомісячно 2250 грн. 00 коп. половину вартості додаткових витрат на дитину, що будуть понесені нею на навчання та розвиток здібностей сина, посилаючись на ті підстави, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та від спільного подружнього життя у них є син, [PERSON], [INFO], однак після припинення шлюбно-сімейних відносин у квітні 2015 р. позивач фактично сама виховує сина та повністю його забезпечує всім необхідним, зокрема, за згодою обох батьків дитина навчалася у навчальному закладі «Євроленд» вартість якого складає у місяць 4500 грн. 00 коп., які позивач оплачує самостійно, у свою чергу відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, а також перестав останнім часом із ним спілкуватися, що ставить позивача у важке матеріальне становище. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяви. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував частково, просив стягнути з відповідача аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп., оскільки доходи у відповідача мінливі та нерегулярні, додавши, що викладені вимоги та мотиви позивача є необґрунтованими вони не підтверджені доказами та суперечать фактичним обставинам справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони переубвали у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2008, який рішенням Святошинського раойнного суду м. Києва від 25.10.2016 розірвано (а.с. 4, 27). У сторін під час подружнього життя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). [PERSON], [INFO] навчався у ПВНЗ «Європейський університет» з 01.10.2013, місяць навчання, що згідно квитанції до прибуткового касового ордеру становить 4000 - 4200 грн. 00 коп. (а.с. 28-36). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 185 СК УКраїни той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на ди\-тину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення алімен\-тів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витра\-тах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на ди\-тину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодич\-но або постійно. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на те, позивач просить стягнути з відповідача половину вартості навчання у ПВНЗ «Європейський університет» неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в період з 01.09.2016 по 31.05.2017 із розрахунку 4500 грн. 00 коп. нею не надано доказів сплати вартості навчання за період з лютого 2017 по травень 2017, а надані касові ордери містять розмір сплаченої суми лише 4200 грн. 00 коп., а тому в цій частині суд вважає занеобхідне задовольнити позовні вимоги частково із розрахунку сплачених коштів та кількості місяців. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що позивачем не надано у повному обсязі доказів витрат на навчання неповнолітнього сина, а тому суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на час подання позов до суду), від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial