Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У серпні 2015 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку за липень 2012 - квітень 2015. В обгрунтування позову посилається на те, що позивач є балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS]. Відповідач була головним спеціалістом відділу договірної роботи та правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та міжнародної діяльності МОЗ України та була поселена до вказаного гуртожитку у [ADDRESS] та проживала там з липня 2012 та квітень 2015. В квітні 2015 відповідач виїхала з гуртожитку і більше не проживає, але за проживання у гуртожитку не розрахувалась. З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 27 128 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні. Заперечення подала у письмовому виді. Суд, заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] [PERSON] дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Судом встановлено, що з липня 2012 по квітень 2015 відповідач проживала в кімнаті [ADDRESS]. Підставою для вселення відповідача були лист МОЗ України від 09.07.2012 №1 4.03-03/5607, рішення ректорату від 20.08.2012, рішення студентської ради гуртожитку №5 від 20.08.2012 ( а.с.7,8,9). Дана обставина не оспорювалась в судовому засіданні відповідачем. Вказана кімната, в якій проживала відповідач є двомісною з дводма ліжкомісцями, що також відповідач не оспорювала. Як вбачається з листа Заступника Міністра охорони здоров»я України від 17.03.2011 гуртожиток [ADDRESS] обліковується на балансі університету. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). Разом з тим, відповідно до квитанцій про оплату за проживання в гуртожитку (а.с.51-56) оплата відповідачем проведена з вересня 2014 року, а згідно довідки (а.с.6) заборгованість за проживання в гуртожитку за період липень 2012 - квітень 2015 є несплаченою і рахується за відповідачем. Згідно розрахунку позивача ( а.с.54) заборгованість відповідача становить 28 613 ,55 грн. з урахування суми, яка сплачена відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач проживала у гуртожитку до квітня 2015, отримувала і коритувалася житлово-комунальними послугами, які надавалися їй позивачем, а тому вона повинна сплачувати за проживання та надані їй послуги. Відсутність укладеного між сторонами договору, не звільняє останню від зобов'язань сплатити заборгованість, оскільки відповідно до ст. 129 ЖК України підставою для поселення до гуртожитку є ордер. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати заборгованості за проживання в гуртожитку відповідач суду не надала. Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог в розмірі 27 178 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, судові витрати розподіляються відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved