Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У серпні 2014 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідачів. У позові посилались на те, що вони проживають у будинковолодінні по [ADDRESS]. Власником вказаного будинковолодіння була відповідачка [PERSON] З її дозволу ними за власні кошти було здійснено добудову до будинку. В подальшому, власником будинковолодіння на підставі договору дарування від 28.04.2011 року став відповідач [PERSON], який звернувся до суду про виселення їх з будинку без надання іншого житла. Проте за рішенням суду у задоволенні його позову було відмовлено. Вказана ситуація стала несподіваною для них, адже відповідачі ніколи не приймали участь у добудові будинку, вони ніколи не заперечували проти здійснення добудови. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 31.07.2012 року №1267 вартість витрат на виконані будівельні роботи без врахування ПДВ становить 189479 грн. Просили позов задовольнити та стягнути з відповідачів на їх користь у солідарному порядку зазначену вище суму. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його у повному обсязі. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачів, які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що неодноразово повідомлялися судом про місце а час слухання справи. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач [PERSON] та його представник не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника, а також покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачі проживають у будинковолодінні по [ADDRESS] (а.с.8). Власником вказаного будинковолодіння була відповідачка [PERSON] (а.с.15). В подальшому, будинковолодіння на підставі договору дарування від 28.04.2011 року перейшло у власність відповідачу [PERSON] (а.с.16-17). За час проживання в будинку по [ADDRESS] позивачами за власний рахунок було здійснено добудову. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є мешканцями [ADDRESS] та їм добре знайома сім'я позивачів. Вони пам'ятають, що весь час скільки позивачі проживали в будинковолодінні по [ADDRESS], вони проводили там будівельні роботи. [PERSON] часто їздив на заробітки, а після того як повертався, ремонт продовжувався. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою позивачки [PERSON] Пам'ятає, що з того часу як вони почали проживати з бабусею по [ADDRESS], батьки за власні кошти зробили добудову до старого будинку. Відповідач [PERSON] - її дядько. Він зрідка приїздив в село та ніколи не заперечував щодо того, що в будинку проживають батьки і тим більше, що вони проводять там ремонт. Разом з тим, як було встановлено судом, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення їх з будинку без надання іншого житлового приміщення, однак рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2011 року у задоволенні його позову було відмовлено. У свою чергу, [PERSON] та [PERSON] також зверталися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права спільної власності на житловий будинок. Проте рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2013 року у задоволенні їх позову відмовлено. Втім, вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вкладали свій фізичний труд, спрямований на утримання та поліпшення в господарстві по [ADDRESS] (а.с.49-51). Крім того, в ході розгляду вказаної вище цивільної справи, судом призначалася будівельно-технічна експертиза, за висновками якої вартість витрат на виконані будівельні роботи без врахування ПДВ складає 189479 грн. (а.с.52-53). Згідно вимог ч.6 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Як вже було встановлено судом, позивачі провели будівельні роботи у будинковолодінні [ADDRESS], яке належало на праві власності відповідачці [PERSON], отже здійснили самочинне будівництво. Таким чином, враховуючи положення ст.376 ЦК України, а також фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачі мають право на відшкодування витрат на будівництво.

Outcome: approved