Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя посилаючись на те, що 11.01.1997 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнотніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться з липня 2013 року. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було придбане спільне майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1018 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Дідовиця». На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11 січня 1997 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центорм розвитку сім»ї, актовий запис № 22, прізвище чоловіка після розірвання шлюбу присвоїти дошлюбне «[PERSON]» та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1018 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с.Нові Петрівці, масив «Дідовиця» для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3221886001:01:015:003. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просив про його задоволення з викладених підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, надавши суду заяву в якій зазначає, що проти позову не заперечує, позов визнає в повному обсязі, він відмовляється від своєї частки у спільній сумісній власності подружжя. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 11 січня 1997 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 22. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають неповнотіх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було придбане спільне майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1018 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Дідовиця», що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Договір купівлі-продажу № 5872 вказано земельної ділянки було укладено 25.09.2004 року. У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300441, вказано, що співвласниками земельної ділянки є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і частка у спільній власності складає 1/3. Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, норми сімейного законодавства презумують спільність майна подружжя, набутого у шлюбі, якщо не буде доведено, що це майно є особистою приватною власністю одного з них. Таким чином, суд вважає, що 1/3 частина земельної ділянки площею 0,1018 га, яка розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородський район, Київська область, масив «Дідовиця» була придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу у спільну сумісну власність. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи пояснення позивача та відповідача, який відмовився від своєї частки у спільній сумісній власності подружжя та домовленістю між сторонами, що при поділі майна подружжя 1/3 частина спірної земельної ділянки належить [PERSON] на праві власності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved