Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду до відповідача з позовом, в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна по [ADDRESS] , що був накладений 30.11.2011 р. державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв на підставі постанови про арешт боржника №28037246 від 30.11.2011 р., реєстраційний номер обтяження 13294615 від 26.11.2012 р. В обґрунтування вимог посилається на те, вона є власницею 76/100 часток житлового будинку вищевказаного нерухомого майна, а іншим власником майна є [PERSON] , який помер [INFO] Спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, але не оформив свої спадкові права, так як помер [INFO] Вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у вигляді 24/100 частин вищевказаного житлового будинку, проте постановою приватного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наявний арешт на спадкове майно. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.06.1995 р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Договору дарування від 11 травня 1973 року, [PERSON] купила 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною підсобних приміщень і надвірних споруд в [ADDRESS] ). [INFO] помер [PERSON] 4 квітня 2017 року приватним нотаріусом ММНО Рудою О.М. видано Свідоцтво на право на спадщину за законом на 48/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , і спадкоємцями якої є: дочка [PERSON] на 1/2 частку спадкового майна та син [PERSON] , який прийняв спадщину, але фактично не оформив свої спадкові справа, так як помер [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2017 р., [PERSON] належить 24/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до повідомлення Центрального ВДВС м. Миколаїв від 11.07.2019 р. №33322, у відділі на виконанні перебували виконавчі провадження : №28037246 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва №ц-2-957 від 06.07.2011 про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 8218,43 грн. на користь ПАТ «Банк Демарк», виконавче провадження завершено 24.12.2012 на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; №28517968 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва №ц2-951 від 06.07.2011 прол стягнення боргу з [PERSON] в сумі 8218, 43 грн. виконавче провадження завершено 20.12.2012 на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; №44868172 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва №ц2-957/10 від 06.07.2011 про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 8218,43 грн. на користь ПАТ «Банк Демарк», виконавче провадження завершено 11.12.2015 на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Підстави завершення виконавчих проваджень не передбачають припинення арештів майна боржника. Постановою приватного нотаріуса ММНО Рудою О.М. від 07 серпня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з наявністю арешту на все нерухоме майно. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06.08.2019 р., постановою Центрального ВДВС ММУЮ 30.11.2011 року накладено арешт на майно боржника [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Закону виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження майном. Відповідно до висновку Верховного суду України у справі №6-26цс 13 від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved