Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У серпні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 листопада 2012 року в сумі 11 353,10 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вказану в позові суму заборгованості, а також судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 03 травня 2006 року позивач та відповідачка [PERSON]. підписали заяву про видачу кредиту у розмірі 1 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3.0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також 02 липня 2007 року позивач та відповідачка [PERSON]. підписали заяву про видачу кредиту у розмірі 1250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У вказаних заявах зазначено, що відповідач ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі для ознайомлення, своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, вона висловлює згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, та тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12 листопада 2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8935,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 1.1.1 генеральної угоди, позивач та відповідач [PERSON] погодили по Договору № 1 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з 03 травня 2006 року, а саме: відсотки на 1369,43 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0.0 грн., штраф на 1100,72 грн. Згідно п. 1.2.1 та п. 12.2 вищевказаної угоди, позивач та відповідач [PERSON] погодили по Договору № 2 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з 02 липня 2007 року, а саме: відсотки на 1468,09 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0.0 грн., штраф на 0.0 грн. Заборгованість з дати підписання генеральної угоди по Договору № 1 складає 4683.21 грн., а по Договору № 2 складає - 4932,47 грн. За таких обставин, беручи до уваги вимоги ст.. 207, 638, 639 1054 ЦК України, суд приходить до висновку, що 12 листопада 2012 року Банк та відповідачка [PERSON] уклали письмовий договір позики, зміст якого зафіксовано в кількох документах, в тому числі в умовах і правилах надання банківських послуг. У відповідності до кредитного договору, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідачка [PERSON] порушила свої боргові зобов'язання визначені Кредитним договором, а саме не сплачує прострочені обов'язкові платежі, за користування кредитом та не повертає кредит, шляхом проведення оплати щомісячними платежами, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 12 травня 2014 року у сумі - 11 353 грн. 10 коп., з яких: 6 688,72 грн. - заборгованість за кредитом; 726,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 938,24 грн. - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2. Генеральної угоди. Відповідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з положення ч.1 ст. 625 ЦК України, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов'язань. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved