Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся з\~позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін №112» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та інших виплат. Позивач зазначав, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», 31 січня 2013 року був звільнений. При звільненні відповідач не розрахувався в повному обсязі із позивачем по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та за відрядження. Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача на його користь 20 999,03 грн. заробітної плати, 480,00 грн. витрат на відрядження та 67 035,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2014 р., частково зміненим рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 р. в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, стягнуто з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] 54 764,80 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 20 999,03 грн. заробітної плати та 480,00 грн. витрат на відрядження. На підставі виконавчого листа по справі № 361/1146/14-ц, провадження № 2/361/865/14 від 04.05.2014 р., постановою ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 26.05.2014 р. було відкрито виконавче провадження по стягненню з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] зазначеного вище боргу. У зв`язку з тим, що відповідач не викопував вищезазначене рішення суду позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.04.2014 р. по 25.11.2015 р., інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2015 р. у справі № 361/5718/15 даний позов задоволено частково, а саме: вирішено стягнути з відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63 661 грн. та судові витрати на послуги адвоката у розмірі 3 410 грн. 40 коп., а всього 67 071 грн. 00 коп. На даний час вище зазначені рішення судів по справам № 361/1146/14-ц та 361/5718/15 виконані, та кошти з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь позивача в розмірі 143 314,83 грн. стягнуті лише 23.04.2018 р., що підтверджується довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 24.04.2018 р. за № M6FE9IV908UNM6N5. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього розміру заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та інших виплат. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.11.2015 р. по 23.04.2018 р. у розмірі 95261,40 грн., розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 31.01.2013 р. по 23.04.2018 р. у розмірі 172 516,81 грн., здійснити розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Д. [PERSON] . позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» Салашна Л.М. позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за ас затримки розрахунку при звільненні в сумі 95261,40 грн. та компенсації втрат частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 143580,72 грн. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року, частково зміненим рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 09 липня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, стягнуто із ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] - 20 999,03 грн. заробітної плати, 480,00 грн. витрат на відрядження та 54 764,80 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.15-19). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року стягнуто із ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63 661 грн. та судові витрати на послуги адвоката у розмірі 3 410 грн. 40 коп., а всього 67 071 грн. 00 коп. (а.с.20-21). Зазначені грошові кошти з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь позивача [PERSON] в розмірі 143 314,83 грн. стягнуті 23.04.2018 р., що підтверджується довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 24.04.2018 р. за № M6FE9IV908UNM6N5 (а.с.22). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Без обмеження будь-яким строком працівник має право звернутися до суду тільки з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення виплат (остання виплата відбулася 23.04.2018 р.), а позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 95 261,40 грн. 31 серпня 2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив тримісячний строк на звернення до суду, оскільки з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він звернувся поза межами строку передбаченими статтею 233 КЗпП України. Відповідно до ч.4 с. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення із ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.11.2015 р. по 23.04.2018 р. у розмірі 95261,40 грн. Щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходи, у зв`язку з порушення строку виплати заробітної плати, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із абз. 1 п. 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. У абз. 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З розрахунків позивача [PERSON] вбачається, що він нараховує компенсацію втрати не тільки на суму заборгованості із заробітної плати в сумі 20 999, 03 грн., але і на витрати на відрядження в сумі 480 грн., на всі суми середнього заробітку за час затримки: 54 764,80 грн. (по рішенню Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2014 р. по справі № 361/1146/14-ц (в подальшому зміненому рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 р.), 63 661 грн. (по рішенню Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2015 р. по справі № 361/5718/15-ц ) та 95 261,40 грн., які позивач донарахував в позові по цій справі за період з 25.11.2015 р. по 23.04.2018 р. Стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку на підставі судового рішення має разовий характер, тому не підпадає під дію вищезазначеного Закону. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний суд в постанові від 04.07.2018 р. по справі № 569/10725/17. Таким чином, компенсація втрати частини доходів може нараховуватися виключно за порушення строків виплати заробітної плати, тобто на суму 20 999,03 грн. Як вбачається із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 17.12.2018 р. № 1236 кошти від ПАТ «Мостобуд» надійшли на рахунки ДВС 03.04.2018 р., а були перераховані [PERSON] на картковий рахунок лише 20.04.2018 р. Тобто, ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» виконало свій обов`язок по сплаті коштів позивачу саме 03.04.2018 р. (а.с.80). Згідно довідки\~розрахунку компенсації\~за порушення\~виплати заробітної\~плати №594\~від 22\~листопада 2018\~року,\~наданої ТОВ\~«Мостобудівельний загін\~№ 112»,\~величина простору\~індексу споживчих\~цін за\~період з\~січня 2013\~року по\~березень 2018\~року становить\~237,4%. Відповідно до математичних розрахунків, проведених судом, сума компенсації втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню з ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» на користь [PERSON] становить в розмірі 49851,70 грн. (20999,03 х 237,4%). Щодо позовної вимоги про відшкодування відповідачем ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. ля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно договору-доручення про надання правничої допомоги від 15 серпня 2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Головненком Д.О., додаткової угоди №1 від 29 серпня 2018 року, акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції, позивач [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 14000 грн. (а.с.23-26). Частиною 4 ст. 137 ЦПК запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, наприклад, безпідставне завищення позивачем позовних вимог. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 27 травня 2019 року відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» звернулося до суду із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000 грн., оскільки заявлена позивачем вартість витрат на надання правничої допомоги є непропорційною до предмету спору з урахуванням ціни позову. Таким чином, з урахуванням задоволення законних позовних вимог про стягнення компенсації втрат частини доходів в розмірі 49851,70 грн., суд не вважає за доцільне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн., а задовольнити вказані витрати в повному обсязі в розмірі 14000 грн. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того,

Outcome: partial