Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У серпні 2016 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2008 р. у розмірі 12021,43 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.09.2008\~р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Зазначає, що позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2016 р. має заборгованість у сумі 12021,43 грн., яка складається з наступного: 425,25 грн. заборгованість за кредитом; 7885,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 560,54 грн. штраф (процентна складова). Відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позов (а.с. 45-47). Заперечення мотивовані тим, що із сумою 202,53 він не погоджується, оскільки це є сумою фактично отриманих ним грошей, які він має повернути позивачу, але не міг повернути через важкий стан його здоровя. Крім того, відповідач посилається на те, що позивач безпідставно висуває вимоги щодо застосування подвійної відповідальності відповідача за одне й те саме порушення зобовязання пені та штрафу. Також відповідач просить зменшити розмір неустойки, процентів та інших вимог банку, оскільки умови та вимоги є несправедливими, а також застосувати до них строк позовної давності. Представник позивача у судове засідання не зявився, разом з позовом надав суду клопотання від 04.08.2016 р. про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання зявився відповідач [PERSON], який позов визнав частково. Зазначив, що свою позицію він висловив у письмових запереченнях на позов. Також зазначив, що визнає суму боргу у розмірі 900,00 грн., тобто суму, яку він брав у банку. Його остання банківська картка мала термін дії до 06 місяця 2013 року. Останній раз він сплачував кредит через касу банку, оскільки картка вже була прострочена. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 16.09.2008\~р. [PERSON] у ЗАТ КБ «Приватбанк» отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання Банком з інших рахунків клієнта. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Згідно п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви «Відмітки банку». Відповідно до п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банка, та надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити ) кредитний ліміт. Згідно п. 3.3 Умов і правил надання банківських послуг підписання договору є прямою та безумовною згодою боржника відносно будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. За приписами п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України. Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 6.6 Умов і правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобовязаний у випадках невиконання зобовязань по договору, на вимогу банку виконувати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку. При оформлені кредитної картки відповідач був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами. Умови кредитного договору відповідач не виконав у повному обсязі. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.07.2016\~р., згідно розрахунку наданого позивачем, має заборгованість за кредитним договором №\~б/н від 16.09.2008 р., яка складається з наступного: 425,25 грн. заборгованість за кредитом; 7885,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 560,54 грн. штраф (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1\~ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У звязку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №\~6-14цс14, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Не є спірним з огляду на приписи ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки визнано сторонами, що остання картка відповідача мала строк дії до останнього дня червня місяця 2013 року. Дана обставина визнана відповідачем у судовому засіданні, а позивачем у письмових поясненнях представника ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.11.2016 р. (а.с. 73-76) та повідомленні № 30.1.0.0/2-20160812/1366 від 10.11.2016 р. (а.с. 77), що містяться в матеріалах даної справи. Разом з тим, з розрахунку заборгованості видно, що останні платіж у сумі 50,00 грн. [PERSON] внесено 30.12.2013 р., тобто за межами строку дії картки. У судовому зсіданні відповідач зазначив, що сплату даного платежу здійснював через касу банку. Таким чином, відбулось переривання строку позовної давності і її перебіг почався заново. До суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось 11.08.2016 р. (а.с. 77). Отже, звернення до суду відбулось в межах трирічного строку позовної давності, відтак підстав для застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення основної суми боргу та відсотків немає. Оскільки [PERSON] не сплатив заборгованість за кредитом та відсотками, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати пені та комісії у розмірі 2900,00 грн., суд виходить з наступного. Як видно з розрахунку заборгованості наданого позивачем, сума у розмірі 2900,00 грн. визначена ним у таблиці як нарахована пеня та комісія. Згідно наданої позивачем довідки про умови кредитування з застосуванням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у графі «Комісія за кредитне обслуговування (щомісячна)» зазначено «ні». Інших належних та допустимих доказів, обґрунтованого розрахунку, які б вказували на те, що сума у розмірі 2900,00 грн. дійсно включає заборгованість з комісії суду не надано. Водночас, у своїх поясненнях від 10.11.2016 р. представник позивача висловив незгоду з відповідачем щодо його посилань на те, що нараховані за договором пеня та штраф є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення, наполягаючи на стягненні і штрафу і пені. Фактично представник позивача наполягав на стягненні суми у розмірі 2900,00 грн. як пені за договором. Оскільки до вимог щодо стягнення пені застосовується річний строк позовної давності, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в межах річного строку позовної давності, тобто в розмірі 1200,00 грн. Щодо заявлених до стягнення штрафів суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15. Враховуючи умови кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку відповідальність у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування. У звязку з цим не підлягають стягненню штрафи, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд не вбачає підстав для стягнення неустойки, оскільки розмір стягуваної неустойки не перевищує розміру збитків. Законодавчих підстав для зменшення інших заявлених до стягнення сум, про що відповідач просить у запереченнях на позов, суд також не вбачає. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial