Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

У січні 2019р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 14.02.2018 року уклала шлюб з відповідачем, під час перебування у якому в них народився син, [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач проживає окремо та ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину, однак, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а тому має достатній заробіток для сплати аліментів. Також зазначає, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, а тому потребує коштів на своє утримання, оскільки не може працювати з поважної на те причини. У звязку з чим, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн., щомісячно з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а також на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1700грн., щомісячно з дня подачі позову і до досягнення сином трьох років. Також просила стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати. 03.04.2019 р. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього на користь позивача на утримання сина 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на утримання дружини аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування відзиву зазначив, що на даний час не працює у звязку з відсутністю місця роботи та не має будь яких інших джерел доходу. На обліку в центрі зайнятості не перебуває, земельних паїв, іншої нерухомості у власності та користуванні не має. 06.03.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити частково та стягувати з нього на користь позивача на утримання сина 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на утримання дружини аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки він не працює та не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі, як того бажає позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2018 року, який зареєстрували в Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 202814 (а.с.7). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 392887 (а.с.8). Згідно довідки, виданої виконкомом Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області № 19 від 15.01.2019 року, на утриманні [PERSON] знаходиться син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. \~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд також враховує, що дитина проживає з матір'ю, яка має обмежені можливості її утримувати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] в розмірі 2000 грн. Відповідач [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з нього на утримання сина аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Досліджуючи матеріальний стан відповідача було встановлено, що\~\~ він не працює, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Торканівської сільської ради Вінницької області № 197 від 18.03.2019р. та не перебуває на обліку як безробітній в Тростянецькій районній філії Вінницького обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою № 02/57-19 від 19.03.2019р. відповідної філії. Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов'язаний нарівні з позивачем утримувати сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя. Враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак є працездатною особою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам його власного сина. Доказів того, що відповідач не має можливості утримувати сина та те, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що має значення для визначення розміру аліментів, суду надано не було. Також позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1700 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з нього на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 700 грн. В силу ст. ст. 75, 84 ч.2 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище позивачки та матеріальне становище відповідача. Підставою для стягнення аліментів на користь дружини до досягненню дитиною трьох років є лише встановлення обставин того, що чоловік може таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, виходячи із засад справедливості, враховуючи, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на утримання дитини, так і на утримання дружини, доказів того, що [PERSON] не має можливості надавати таку допомогу не надано, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача кошти на утримання дружини у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягання сином [PERSON] трьох років. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 31.01.2019 року, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Також, у позовній заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 750 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позову додано лише квитанцію № б/н від 31.01.2019 р. про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 750 гривень за надання консультації та підготовку позову про стягнення аліментів. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), акт приймання-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем не було надано належних доказів, суд позбавлений можливість встановити, що понесені позивачкою витрати в сумі 750 гривень були дійсно спрямовані на оплату послуг адвоката щодо консультації та підготовку позову про стягнення аліментів, тому суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у стягненні витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial