Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 20 жовтня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], за реєстровим №3428, договору купівлі-продажу частини приміщень першого поверху (приміщень 9, 10 крильця а2, а3) в житловому будинку №47 по пр. Пушкіна в м. Дніпропетровську, укладеного 20 жовтня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], за реєстровим №4039, договору купівлі-продажу 23/100 частин квартири [ADDRESS], укладеного 21 серпня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], за реєстровим №2553, договору купівлі-продажу 20/100 частин квартири [ADDRESS], укладеного 26 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №5756, договору купівлі-продажу 57/100 частин квартири [ADDRESS], укладеного 27 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №5761, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що на час укладення вказаних договорів він мав паспорт громадянина України серії АЕ 834243, виданий 23 вересня 1997 року, в якому його ім?я було зазначене українською мовою без апострофа «Вячеслав», однак у 2003 році у нього були викрадені документи, серед яких водійське посвідчення, паспорт та ін., у зв?язку з чим він отримав новий паспорт громадянина України серії АН 146336, виданий 01 липня 2003 року, в якому, як він звернув увагу пізніше, вказане його ім?я українською мовою з апострофом «В?ячеслав», що стало перешкодою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень і підставою для відмови у реєстрації в державному реєстрі рішеннями держреєстратора від 27 грудня 2016 року (№№ 33220123, 33220363, 33219390) та, відповідно, перешкодою для здійснення прав власника, в тому числі розпорядження, тощо. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали свої вимоги у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту заяви. Заінтересована особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ст. 235 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник документований паспортом громадянина України АН 146336, виданим Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01 липня 2003 року, в якому його прізвище ім?я, по батькові українською мовою зазначені як «Стахов В?ячеслав Олександрович», російською мовою «Стахов Вячеслав Александрович» (а.с.4). Одночасно судом встановлено, що видача заявнику 01 липня 2003 року паспорта була зумовлена викраденням у нього документів, серед яких паспорт, водійське посвідчення, талон попереджень, тимчасове посвідчення про реєстрацію транспортного засобу а/м «Фольксваген бора», д/н [NUMBER], медична довідка водія, поліс страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, що підтверджується довідкою Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 06 червня 2003 року про реєстрацію злочину в книзі обліку подій і злочинів за №3316 від 05 червня 2003 року та проведення розслідування по даному факту (а.с.23). При цьому, вперше заявник був документований паспортом громадянина України Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 вересня 1997 року АЕ 834243, де прізвище, ім?я по батькові заявника зазначено «Стахов Вячеслав Олександрович», російською мовою «Стахов Вячесла Александрович» (а.с.22). Також заявник 16 квітня 1999 року отримав закордонний паспорт серії АН №105406, в якому прізвище, ім?я заявника також вказано українською мовою [PERSON] (а.с.25). В період з 1998 року по 2002 рік заявник укладав правочини щодо нерухомого майна, які посвідчувались нотаріально і підлягали обовязковій державній реєстрації в БТІ. Так, за договором купівлі-продажу, укладеним 20 жовтня 1998 року між АСТ «Придніпров?я» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №3428, на бланку серії ААН №844489, набута квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру за цим договором зареєстроване в Дніпропетровському БТІ 18 грудня 1998 року в реєстровій книзі №187П за реєстровим №98-194, про що видане реєстраційне посвідчення (а.с.6, 7). За договором купівлі-продажу, укладеним 20 жовтня 1998 року між АСТ «Придніпров?я» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №4039, на бланку серії ААН №847489 набута частина приміщень першого поверху (приміщень 9, 10 крильця а2, а3) в житловому будинку №47 по пр. Пушкіна в м. Дніпропетровську. Право власності на вказані приміщення згідно цього договору зареєстроване в Дніпропетровському БТІ 30 грудня 1998 року в реєстровій книзі №7НФ за реєстровим №381-79, про що видане реєстраційне посвідчення (а.с.12, 13). За договором купівлі-продажу, укладеним 21 серпня 1998 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2553, на бланку серії ААН №444117 набуто 23/100 частин квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану частину квартири згідно цього договору зареєстровано в Дніпропетровському БТІ 30 грудня 1998 року в реєстровій книзі №187п за реєстровим №99-195, про що видане реєстраційне посвідчення (а.с.15, 18). За договором купівлі-продажу, укладеним 26 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №5756, набуто 20/100 частин квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану частину квартири згідно цього договору зареєстровано в Дніпропетровському БТІ 13 лютого 2002 року в реєстровій книзі №567п за реєстровим №2392-178 (а.с.16-16зворот). За договором купівлі-продажу, укладеним 27 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №5761, набуто 57/100 частин квартири [ADDRESS]. Право власності за частку згідно вказаного договору зареєстровано в Дніпропетровському БТІ 13 лютого 2002 року в реєстровій книзі №567п за реєстровим №2392-178 (а.с.17-17зворот). Разом з тим, рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради [PERSON] від 27 грудня 2016 року за №№ 33220123, 33220363, 33219390 заявнику відмовлено у внесенні вказаних правочинів у державний реєстр та реєстрації права приватної власності з підстав невідповідності імені заявника у правочинах та у паспорті, що посвідчує особу заявника. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За змістом ч.2 ст. 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що усі правовстановлюючі документи договори купівлі-продажу нерухомого майна в будинку №47 по пр. Пушкіна у м. Дніпропетровську, за наслідками укладених правочинів 20 жовтня 1998 року, 21 серпня 1998 року, 26 грудня 2001 року, 27 грудня 2001 року, отримані заявником до червня 2003 року, тобто до моменту викрадення у нього паспорта громадянина України АЕ 834243 від 23 вересня 1997 року де його ім?я зазначено було без апострофа [PERSON], та отримання нового паспорту, де ім?я заявника написано через апостроф В?ячеслав, і, відповідно, на час вчинення правочинів та видачі правовстановлюючих документів прізвище, ім?я, по батькові заявника за наявним на той час паспортом громадянина України АЕ 834243 від 23 вересня 1997 року відповідало тому, яке вказано у договорах, що переконує суд в доведеності обставин того, що саме заявник був стороною правочинів, за наслідками яких отримав вказані правовстановлюючі документи та зареєстрував в БТІ своє право власності у встановленому порядку. Разом з тим, наявність невідповідності у паспорті, який дійсний на даний час, тобто отриманий після викрадення, АН 146336 від 01 липня 2003 року, та правовстановлюючих документах на квартиру №1, нежитлові приміщення №№9, 10, квартиру [ADDRESS], створює перешкоди у реалізації заявником прав власника на розпорядження своїм майном на власний розсуд відповідно до ст. 319 ЦК України, оскільки діюче законодавство повязує перехід прав з їх державною реєстрацією, що оформлюється та підтверджується відповідними правовстановлюючими документами та здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2005 року №1127. Виходячи з наведеного, враховуючи розяснення ч.1 п.12 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, у тому числі, документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали з перевіркою у такому випадку того, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення, судом у даній справі встановлена неможливість внесення змін до відповідних документів, тому, з огляду на встановлені дійсні обставини вчинення правочинів саме заявником, проте із зазначенням у документах його імені «Вячеслав», а не імені «В?ячеслав», що знайшло підтвердження зібраними у справі доказами, суду належить ухвалити рішення про задоволення заяви та встановлення належності заявнику вказаних документів договорів купівлі-продажу від 20 жовтня 1998 року, 21 серпня 1998 року, 26 грудня 2001 року, 27 грудня 2001 року.

Outcome: approved