Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, якій під час розгляду справи уточнював, та на обґрунтування якого зазначав, що відповідно до кредитного договору кладеного 22.09.2008 року, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобовязання не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість в загальній сумі 18 785, 09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та штрафами. Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом та судовий збір. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. З вказаним рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду оскільки умовами укладеного між сторонами договору, а саме п.1.1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які викладені на банківському сайті та є складовою частиною кредитного договору, передбачено збільшений строк позовної давності. Крім того, посилаються на переривання строку позовної давності частковим погашенням заборгованості з боку відповідача. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційний скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). При розгляді справи встановлено, що 22 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Заяви, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами. Відповідно до умов якого кредитний договір складається з Заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату відсотків в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Із заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» які підписані відповідачем, вбачається, що ним погоджена процентна ставка по кредиту 3,0 % на місяць на залишок заборгованості та 4,5% на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування. Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за кредитом станом на 31.12.2016 року складає 18 785,09 грн. У тому числі сума заборгованості за основним зобовязанням складає 473,32 грн., заборгованості за відсотками 13 779,15 грн., комісією 3400,00 грн., штрафу нарахованого відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 882,62 грн. (процентна складова). На час розгляду справи сума заборгованості не погашена. Відповідачем по справі не надано доказів на спростування розміру заборгованості із тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, визначеного позивачем. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, підписавши Заяву та довідку про умови кредитування, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом, комісії та штрафними санкціями, що передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг. Згідно довідки про умови кредитування виконання зобовязання визначається щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів здійснюється до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, та позичальником порушуються зобовязання за цим кредитним договором. Але відмовляючи у задоволенні позову суд, посилаючись на ст.. 257 ЦК України, виходив з того, що оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, то перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, то позивачем пропущено строк звернення до суду, що з урахуванням заяви відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Проте з таким висновком суду не можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, щодо збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника; позивачем не надано наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15) та, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте апеляційний суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України строку звернення до суду за захистом порушеного права оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається, у тому числі у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно заяви від 22 вересня 2008 року [PERSON] особистим підписом підтвердив своє ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту та згоду на те, що дана заява разом з запропонованими банком Умовами і тарифами складає кредитно-заставний договір. Згідно п. 3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти з усіх поточних рахунків у валюті кредиту та у валюті, відмінної від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами при настанні строків встановленого законодавством порядку. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом. Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач згідно умов договору на які він погодився, надав банку право списувати кошти з усіх його поточних рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог чинного законодавства. З матеріалів справи убачається, а саме виписки з карткового рахунку убачається, що за весь період користування кредитними коштами періодично відбувалося списання банком коштів для погашення кредитної заборгованості. Останнє списання відбулося 18.07.2017 року з чим погодився відповідач, якій не ставиться питання щодо визнання такий дій позивача неправомірними. Таким чином з карткового рахунку убачається, що за весь час позичальник періодично вносив щомісячні платежі, у тому числі з перевищенням обовязково їх розміру, останній платіж внесено 18 липня 2014 року, тоді як з позовом до суду позивач звернувся 31 січня 2017 року, тому строк позовної давності не сплинув. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним зобовязанням, відсотками за користування кредитом та комісією підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення штрафів апеляційний суд виходить з того, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наданих суду розрахунків, штрафи за невиконання зобовязань за кредитним договором та пеня позичальнику були нараховані у період 2015 -2016 роки, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрований та постійно проживає у [INFO]. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м.Дружківка Донецької області, де відповідач зареєстрований та постійно проживає, включене до цього переліку. Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог про стягнення заборгованості за основним зобовязанням та процентів. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено Задовольняючі позовні вимоги частково апеляційний суд з урахуванням вимог ст.. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції пропорційно задоволених вимог, а саме у сумі 3 345 грн. 33 коп.

Outcome: partial