Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерного-пайового товариства закритого типу «Родина» розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, розташоване на території Славгородської сільського ради Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої 09 листопада 1995 року матері [PERSON], яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0165683. Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері 09.11.1995 відкрилася спадщина, зокрема на право на земельну частку /пай/ розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі вартістю 16585 грн., яку позивач прийняла відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, фактичним розпорядженням спадковим майном. Інших спадкоємців після смерті матері, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, ні за законом, ні за заповітом не має. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно у вигляді права на земельну частку /пай/, належне померлій матері [PERSON], позивач не може з тих підстав, що за життя власник права на земельну частку /пай/ не отримав Сертифікату на це майно, та отримав у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на означене майно у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Позивач у судове засідання не прибула, повідомлялася належним чином. Представник позивача адвокат [PERSON] /договір про надання правової допомоги №33/2016 від 12 травня 2016/ в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав /ас.15-16/. Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позову /ас. 32,33/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статті\~158,\~169 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Родина» розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 16585 грн. виникло у громадянки [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0165683, виданого на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 27 вересня 1996 року № 276 та зареєстрованого 27 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 477, який власником за життя не отриманий /ас. 9, копія ас. 10-11/. 09 листопада 1995 року [PERSON] померла, місце реєстрації смерті: Харківський міський відділ реєстрації актів громадянського стану, запис № 18868 від 10.11.1995 /копія ас.3/. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12 березня 1991 року секретарем виконавчого комітету Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, що зареєстровано в реєстрі за № 5, за яким усе своє майно заповідала своїй доньці [PERSON] /копія ас.4/; за даними Інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 18.08.2016, спадкова справа після померлої не заводилася та не видавалася /ас. 24-26/. Родинні відносини позивача та померлої [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження / копія ас. 13/. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Славгородської сільської ради №02-27/543 від 18.07.2016 [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла фактичним розпорядженням спадковим майном, зокрема володінням та доглядом за домоволодінням і земельною ділянкою за адресою : вулиця Конотопка,10, село Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області /ас.13/. 29 червня 2016 року позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] як спадкоємцю за заповітом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Родина» Краснопільського району Сумської області розміром 4.08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), після смерті 09 листопада 1995 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату серії СМ № 0165683, виданого Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області 27.09.1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27.09.1996 року за №477 /ас. 7/. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області головного управління Держгеокадастру у Сумській області /далі відділ Держгеокадастру/ з заявою про видачу дубліката Сертифікату на земельну частку /пай/ серія СМ № 0165683, який знаходитьсмя на зберіганні у даній установі як невитребуваний на імя [PERSON], але їй в цьому було відмовлено по причині смерті його власника /ас. 8/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, та передбачені ст. 1219 ЦК України. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котра є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved