Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

у січні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кодекс Безпеки» (далі відповідач, ТОВ «Кодекс Безпеки»), в якому просив ухвалити рішення, яким встановити факт його перебування у трудових відносинах з відповідачем та зобовязати відповідача внести відповідний запис до його трудової книжки. В обгрунтування своїх вимог зазначав про те, що 01 листопада 2017 року між ним, [PERSON], та ТОВ «Кодекс Безпеки» було укладено договір про надання послуг. Відповідно до п.1.1. цього Договору відповідач, як виконавець, зобовязувався надати йому, як замовнику, за плату асистентські, консультаційні, інформаційні та супроводжуючі у звязку із цим послуги щодо забезпечення замовником діяльності з фіксації товарно матеріальних цінностей, обліково пропускного режиму на визначених обєктах, спостереження та консультування щодо організації роботою персоналу, управління репутацією, маркетингу, оренди засобів та інших суміжних видів економічної діяльності замовника. Вважає, що на підставі цього договору у нього виникли трудові відносини з відповідачем. 15 листопада 2017 року ним на адресу керівника ТОВ «Кодекс Безпеки» подавалася заява з проханням надати йому копію наказу про прийняття на роботу та внесення відповідного запису про це у трудову книжку. Однак, йому було повідомлено, що жодних трудових відносин з ТОВ «Кодекс Безпеки» у нього не виникало, а тому він вирішив звернутися з даним позовом в суд. В процесі розгляду справи до участі в справі в якості третьої особи було залучено Головне управління Держпраці у Львівській області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та просив його задовольнити. Представник ТОВ «Кодекс Безпеки» [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні, оскільки жодних трудових відносин між [PERSON] та ТОВ «Кодекс Безпеки» не виникало. Представник Головного управління Держпраці у Львівській області [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] та представника третьої особи [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2017 року між ТОВ «Кодекс Безпеки» (виконавець) та [PERSON] (замовник) був укладений договір про надання послуг. Відповідно до п.1.1. цього Договору виконавець зобовязувався надавати замовнику за плату асистентські, консультаційні, інформаційні та супроводжуючі у звязку із цим послуги щодо забезпечення замовником діяльності з фіксації товарно матеріальних цінностей, обліково пропускного режиму на визначених обєктах, спостереження та консультування щодо організації роботою персоналу, управління репутацією, маркетингу, оренди засобів та інших суміжних видів економічної діяльності замовника. Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України). Частиною 1 статті 903 передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. (далі - Інструкції) Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необгрунтований, непідтверджений жодними доказами, суд бере до уваги, що позивачем в обгрунтування обставин вказаних в позові надано лише договір про надання послуг, інші договори між сторонами спору не укладались, що не заперечувалось сторонами, відповідно до норм законодавства договір про надання послуг за своїм змістом та правовою природою не є трудовим, крім того, як вказав сам позивач він не писав жодної заяви про прийняття та звільнення з роботи, не ознайомлювався з такими наказами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed