Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS], в зв'язку з їх відсутністю на вказаній житловій площі більше року без поважних причин. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалася на те, що вони є співвласниками будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час у вказаному житловому будинку, крім його власників зареєстровані: [PERSON], син позивача [PERSON], 2012 року народження, [PERSON], син позивача [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], колишня дружина позивача [PERSON], [PERSON], дочка колишньої дружини [PERSON] від першого шлюбу, 1998 року народження. [PERSON] була зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 2004 року з моменту укладення шлюбу між нею та позивачем [PERSON] й фактично проживала до моменту припинення шлюбних відносин у лютого 2012 року. Так, у лютому 2012 року [PERSON] зібрала свої речі, виїхала з будинку разом з дітьми в невідомому напрямку. А в серпні 2012 року надіслала до Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано. Відповідач разом з дітьми протягом більш ніж двох років не проживають за місцем реєстрації, витрат по утриманню житла не несуть, а їх реєстрація перешкоджає співвласникам [PERSON] та [PERSON] у реалізації їх права власності на вищевказане нерухоме майно, у зв'язку з чим позивачі звернулися до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеному вище, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялися, причини неявки суду невідомі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON]. [PERSON], [PERSON], їх син [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу проживали у житловому будинку [ADDRESS], власником ? частини якого є позивач [PERSON], що набув вказане нерухоме майно у власність від матері [PERSON] на підставі договору дарування від 05 серпня 1995 року, посвідченого Броварською районною державною нотаріальною конторою 05 серпня 1995 року за реєстром № 4038 та зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації 07 серпня 1995 року за № 3957. З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2000 року між позивачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області [PERSON], згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], житловою площею 97,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: вбиральнею, гаражем, огорожею (а.с. 9). На даний час у вказаному житловому будинку, крім його власників зареєстровані: [PERSON], син позивача [PERSON], [INFO], [PERSON], син позивача [PERSON] та відповідач [PERSON], [INFO], [PERSON], колишня дружина позивача [PERSON], [INFO], [PERSON], яка є дочкою [PERSON] від першого шлюбу, [INFO]. Вказані обставини підтверджуються копіями довідок № 403 та 635, виданих 15 серпня 2014 року Комунальним підприємством «Служба замовника», та копією будинкової книги (а.с. 12, 13, 15-17). Судом також з'ясовано, що [PERSON], її діти - [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації з лютого 2012 року дійсно не проживають, про що свідчать акти обстеження житлово-побутових умов, складені 13 серпня, 10 жовтня та 28 листопада 2014 року депутатами Броварської міської ради Київської області [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55 - 57). З пояснень, наданих свідками [PERSON] та [PERSON] в залі суду, видно, що відповідачі дійсно більше двох років за адресою реєстрації не з'являється, їх речі в будинку відсутні. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право володільця використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, враховуючи що відповідачі на даний час за місцем реєстрації дійсно більше одного року не проживають, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи й допитаними у судовому засіданні свідками, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщення у житловому будинку [ADDRESS] є обґрунтованими й підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved