Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом вимогою якого є визнати за останньою право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та вселити у зазначене приміщення. Свою позовну вимогу обгрунтовує наступними обставинами. 26.06.2006р. позивач отримала ордер серії 1-КХ № 2, на жиле приміщення [ADDRESS] . 30.09.2019 року відповідач здійснив підписання акту встановлення нумерації кімнати [ADDRESS] , та виявилося, що правильна нумерація є наступною [ADDRESS] . Позивач, з часу вселення постійно проживає і користується, як член сім`ї, житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування ними та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення. Позивач зазначає, що встановлення невірного номеру кімнати порушує його право користування та просить задовольнити позов. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.08.2020 р. відкрито провадження у даній справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 р. справу передано на розгляд судді Петренко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду від 10.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 17.02.2021 р. до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому останній просить відмовити у позові, посилаючись на відсутність доказів існування зазначеної позивачем обставини невірної нумерації кімнати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2006 р. [PERSON] отримала ордер серії 1-КХ № 2, на жиле приміщення [ADDRESS] (а.с. 8). З наданої позивачем копії паспорта, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 02.06.2006 р. Таким чином самим позивачем надано докази того, що з 2006 р. вона отримала право користування саме за адресою [ADDRESS] . В той же час, позивач надає акт №2 від 30.09.2019 р., в якому зазначається обставина неправильної нумерації кімнати №168, яка фактично є кімнатою [ADDRESS] (а.с. 9). У вказаному акті зазначено посилання на по поверховий план затверджений КМ БТІ 20.05.2014 р. В той же час при дослідженні вказаного по поверхового плану, встановлено, що на 5 поверсі відсутня кімната під нумерацією №28, натомість є кімната під нумерацією №168. Одна лише згадка у зазначеному акті №2 від 30.09.2019 р., що вказана кімната має фактичний номер [ADDRESS] , яка не містить посилання на технічний документ, що підтверджує дану обставину не є достатньою для визнання вказаного акту належним доказом. Відповідно до с. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки ордер виданий позивачу надає право користування саме за адресою [ADDRESS] , позивачем не доведено обставини фактичної нумерації кімнати під №28, у позовних вимогах слід відмовити.

Outcome: dismissed