Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулась з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалася на те, на підставі ордеру № 50 від 06 травня 2005 року її колишньому чоловіку - [PERSON] разом із сім`єю: дружиною - [PERSON], донькою - [PERSON] надано право на вселення в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. З 06 травня 2005 року вона та її сім`я стали проживати в означеній квартирі. 29 квітня 2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. З початку 2013 року відповідач виїхав з квартири, забравши свої речі, не проживає в квартирі, витрат на утримання квартири не несе, залишаючись зареєстрованим за адресою житлового приміщення, спілкування з позивачем не підтримує. Квартира залишається в житловому фонді держави. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування означеною квартирою. Позивач надала суду заяву згідно якої просила розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи у справі, залученої до участі в судовому засіданні 13 жовтня 2016 року в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у відповідності до якої просить проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечив. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 50 від 06 травня 2005 року, виданого Начальником Гвардійської КЕЧ району, [PERSON] разом із сім`єю: дружиною - [PERSON], донькою - [PERSON] надано право на вселення в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2011 року у справі № 2-2567/11, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У відповідності до довідки Будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району № 1177, станом на 23 серпня 2016 року, у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Надані позивачем платіжні доручення вказують, що витрати, пов`язані з утриманням квартири з 22 вересня 2015 року оплачує позивач. Як вбачається з акту комісії у складі головного інженера БУ № 1 [PERSON], техніка [PERSON], бухгалтера [PERSON], мешканців квартир [ADDRESS], складеного в присутності депутата Гвардійської селищної ради [PERSON], [PERSON] з 2013 року, в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] з 2013 року не проживає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає понад шість місяців, а лише зареєстрований в ній. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому на підставі ордеру спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання - наявні підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивач сплатив при зверненні до суду судовий збір в розмірі 580,00 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved