Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказували, що 12.04.2011 року помер [PERSON], який являвся чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на 21/50 частину житлового будиноку з відповідною частиною господарських споруд та будівель в [ADDRESS], 2 та на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1000 га, розташованої за вказаною адресою. Зазначали, що вони є спадкоємцями за законом та прийняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали разом із ним за однією адресою, тому 31.07.2012 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. Посилаючись на наявність відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно в частині спадкування земельної ділянки, оскільки в державному акті не визначена частка спадкодавця, позивачі просили суд визначити, що померлому [PERSON] належала та [PERSON] належить по 1/2 частині земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], 2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 313989, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09.11.2005 р. за № 3568, а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/4 частку вказаної земельної ділянки. Сторони в судове засідання не зявились, в поданих до суду заявах просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Позивач [PERSON], яка одночасно являється представником позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області надіслав на адресу суду письмові пояснення по суті позову в яких просив розглядати справу без участі його участі. Представник третьої особи Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області просив слухати справу без участі їх представника, а також надіслав на адресу суду копію спадкової справи № 133/2012 щодо майна померлого 12.04.2011 року [PERSON] В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 12.04.2011 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого 14.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.8). З копії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] 13.11.1957 року зареєстрував шлюб з позивачем [PERSON] (а.с.11). З копії свідоцтва про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] вбачається, що її батьком є [PERSON] (а.с.12). 31.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали у спадщину після смерті [PERSON] по 1/2 частці спадщини, що складається з 21/50 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд під № 31-а, що знаходяться в м. Біла Церква по вул. Заярській, яка належала померлому на підставі договору дарування, посвідченого Першою білоцерківською державною нотаріальною контрою Київської області 22.12.1969 року за реєстром № 13986 та зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 19.01.1970 року за реєстром № 8068, що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 31-а по вул. Заярська в м. Біла Церква, виготовленого станом на 27.03.2012 року, власниками являються: [PERSON] розмір частки власності 21/100; [PERSON] розмір частки власності 21/100 та [PERSON] розмір частки власності 29/50 (а.с.17). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 313989 вбачається, що право власності на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS], 2, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, площею 0,1000 га, належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення 24 сесії Білоцерківської міської ради ІV скликання від 11.05.2005 року № 264 (а.с.26). 26.05.2016 року постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, площею 0,1000 га, розташованої: Київська область, м. Біла Церква, вул. Заярська, 31-а, кв. 1,2, після померлого 12.04.2011 року чоловіка та батька [PERSON], через відсутність визначених часток у праві власності на спадкове майно спадкодавця. З копії спадкової справи № 133/2012 вбачається про те, що [PERSON], дочка померлого [PERSON], звернулась до нотаріальної контори із заявою в якій повідомила, що вона як спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, звертатись в суд за визначенням їй додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини не буде. Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна копія довідки КП БМР Житлово-експлуатаційна контора № 6 від 21.02.2012 року № 192 про те, що [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] разом зі своєю дочкою [PERSON], також за цією ж адресою дійсно проживав та був зареєстрований до дня смерті [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України). За ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно приписів ст. 89 цього Кодексу, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В силу вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. За ч. 2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В постанові від 25.05.2016 року № 6-692цс16 Верховного суду України зазначено, що при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів спадкової справи вбачається, що будь-які інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. Таким чином, позивачі, як спадкоємці за законом частки земельної ділянки , не можуть оформити права на спадкове майно, що належало спадкодавцю на час його смерті та входить до складу спадщини, оскільки частки земельної ділянки спадкодавця та відповідача по справі не визначені, хоча фактично 1/2 частина спірної земельної ділянки є об'єктом спадкового майна за законом, тому суд дійшов висновку про те, що вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved