Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

У січні 2020 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , у них [INFO] народився син [PERSON] . Після припинення відносин з відповідачем, їхній малолітній син залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні. Однак відповідач вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги на його утримання не надає. Малолітній [PERSON] навчається в ЗОШ І-ІІІ №24 у 3 «г» класі. На даний час вона не працює, так як здійснює догляд за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим не має матеріальної можливості належним чином забезпечувати усім необхідним сина. На скільки їй відомо, стан здоров`я [PERSON] задовільний, на його утриманні непрацездатних осіб не має. Місце роботи відповідача їй не відоме. На підставі вищевикладеного, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3500грн., починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи відбувався у відбувався позивачки [PERSON] та її представника - адвоката Гончарук А.Ю. Однак до суду він них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали та просили його задовольнити. У разі відсутності відповідача, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки до суд не повідомив. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка та її представник не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , який після припинення фактичних шлюбних відносин проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.5,9). Малолітній [PERSON] навчається у 3-Г класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 ім.О.Кобилянської (а.с.8). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] на даний час не працює, так як здійснює догляд за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається із тексту позовної заяви, відповідач [PERSON] вихованням сина не займається та матеріальної допомоги на його утримання не надає. Зі слів позивачки, стан здоров`я [PERSON] задовільний, на його утриманні непрацездатних осіб не має та місце його роботи не відоме. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Разом з тим, позивачкою не надано суду достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому нею розмірі. У відповідності до вимог ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. щомісячно. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial