Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У січні\~2019\~року позивач\~звернувся до\~суду із\~вказаним позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 16\~грудня 2000\~року він\~уклав договір\~дарування із\~[PERSON],\~відповідно до\~якого позивач\~прийняв у\~дар право\~на земельну\~частку (пай),\~посвідчене сертифікатом\~РН №900534,\~площею 10,48\~умовних кадастрових\~гектарів.\~Проте пізніше,\~[PERSON]\~незаконно отримала\~дублікат вказаного\~сертифіката і\~на його\~підставі отримала\~у приватну\~власність земельну\~ділянку площею\~7,46\~га,\~кадастровий номер\~6520686900:02:029:0002,\~а також\~у спільну\~часткову власність\~1\~(одну)\~частку від\~земельної ділянки\~площею 48,60\~га,\~кадастровий номер\~6520686900:02:045:0002,\~відповідно до\~державного акту\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ХС\~№080383,\~виданого 20.09.2004\~року на\~імя [PERSON],\~на підставі\~розпорядження голови\~Бериславської районної\~адміністрації від\~07.07.2004\~року №\~512.\~В 2013\~році [PERSON]\~звернулася з\~позовом до\~суду про\~виділ в\~натурі 1\~частки від\~земельної ділянки\~загальною площею\~48,60\~га із\~спільної часткової\~власності і\~на підставі\~цього рішення\~вона отримала\~свідоцтво про\~право власності\~на нерухоме\~майно (на\~земельну ділянку)\~№ 15247294\~від 24.12.2013\~року.\~Позивач вважає,\~що відповідач\~не мала\~права на\~виділення своєї\~частки з\~земельної ділянки\~площею 48,60\~га,\~кадастровий номер\~6520686900:02:045:0002\~в натурі\~та на\~отримання свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно,\~оскільки власником\~цієї земельної\~частки на\~цей момент\~був [PERSON]\~У звязку\~з чим\~позивач просить\~визнати недійсним\~свідоцтво про\~право власності\~на нерухоме\~майно №15247294\~від 24.12.2013\~року видане\~на її\~ім'я\~[PERSON]\~та визнати\~за [PERSON]\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~1,8336\~га,\~кадастровий номер\~6520686900:02:001:0146,\~що розташована\~на території\~Томаринської сільської\~ради Бериславського\~району Херсонської\~області. Ухвалою суду від 21.01.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 27.02.2019 року справу було призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не зявилася, заявою від 11.02.2019 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала. Представник Бериславської РДА в судове засідання не зявився, заявою від 11.02.2019 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце підготовчого засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - bs.ks.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) від 16.12.2000 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом площею 10,48 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективі власності СТОВ «Таврійська зірка - 2» (а.с.9). Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку ХС №080383 від 20.09.2004 року, на підставі розпоряджень голови Бериславської районної державної адміністрації від 07.07.2004 року №512, титульним власником якого є [PERSON], [PERSON] належить частка розміром 1,0 від земельної ділянки загальною площею 48,60 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області (кадастровий номер 6520686900:02:045:0002). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 14.06.2010 року визнано недійсним розпорядження голови Районної державної адміністрації № 135 від 05.03.2003 в частині надання у власність земельної ділянки, частки/паю в натурі [PERSON] та визнано недійсним державний акт серії ХС №043073 від 16.05.2003 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 7,46 га, розташованої на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області виданого [PERSON] та скасовано його (а.с.31-33, 34). Відповідно до рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 10.10.2013 року із земельної ділянки загальною площею 48,60 га (кадастровий номер 6520686900:02:045:0002), що розташована на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області, згідно схеми розподілу висновку №273 судово-будівельної експертизи, складеної судовим експертом [PERSON] від 25.09.2013 року, виділити в натурі земельні ділянки, крім інших, [PERSON] земельну ділянку 53з-25 (а.с.39-42). В порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №15247294 від 24.12.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15247581 від 24.12.2013 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1, 8336 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.36, 37). Відповідно до інформації Відділу у Бериславському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 28.11.2017 року, [PERSON] 05.09.2000 року в звязку із втратою сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХС №021766 виписано та видано дублікат сертифікату на земельну частку (пай) серії РН №900534, взамін якого отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХС №043073 (а.с.35). Так, згідно ч. 2 ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції Закону 1990 pоку), який діяв на час виниклих правовідносин, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі зокрема, купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» (який діяв на час виниклих правовідносин між сторонами по справі), установлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції Закону 1963 pоку), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Частиною 1 ст. 386 ЦК України, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (частина четверта статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі статтею 152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час звернення позивача до суду) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України, - судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки, а також свідоцтва про власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти або свідоцтва про право власності, так і самі акти на право власності на земельні ділянки або свідоцтва на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності або свідоцтв про право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що на підставі договору дарування [PERSON] набув права власності на земельну частку (пай), що належала [PERSON] на підставі сертифікату серії РН № 900534, виданого Бериславською районною державною адміністрацією 05 вересня 2000 року, отже [PERSON] не мала права на отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 1, 8336 га, кадастровий номер 6520686900:02:001:0146, що розташована на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області, оскільки власником цієї земельної ділянки був позивач, зважаючи на визнання позову відповідачем, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов\~ обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved