Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

У серпні 2021 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 2019 року, близко19 години 20 хвилин, за адресою: смт Глеваха Васильківський район Київської області, сталася ДТП в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем, марки Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz 313 CDI, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого пасажирки автомобіля Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , - [PERSON] та [PERSON] від отриманих травм загинули на місці пригоди. За фактом вказаної ДТП було порушено кримінальне провадження № 12019110000000596, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке за постановою від 06 лютого 2020 року було закрите у зв`язку із відсутністю в діях водія ознак кримінального правопорушення. В результаті ДТП та наслідків від неї близьким родичам потерпілої [PERSON] - позивачці [PERSON] - матері, як непрацездатній особі, яка була на утриманні загиблої, та позивачці [PERSON] - доньці, було завдано шкоди. Зокрема, [PERSON] понесла витрати на поховання потерпілої у розмірі 7500 грн., а також витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 13000 грн., загальний розмір таких витрат склав 20500 грн. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО3709771. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 25038 грн., страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у сумі 20500 грн., а також на відшкодування витрат за надання правничої допомоги 10000 грн., стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у сумі 25038 грн., страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми у розмірі 129424 грн., а також на відшкодування витрат за надання професійної правової допомоги 10000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, а також представник позивачки [PERSON] - адвокат Лабик Р.Р. позов підтримали та викладене підтвердили. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідач - ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позов не надав. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та представника позивачок [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 серпня 2019 року, близько 19 години 20 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , рухаючись на 27 км а/д Київ-Одеса, що в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, в напрямку м.Київ, допустив зіткнення із попутнім автобусом Mercedes-Benz 313 CDI, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився на зупинці громадського транспорту для висадки пасажирів. В результаті вказаної ДТП, зокрема, пасажирки автомобіля Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , - [PERSON] та [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 жовтня 2019 року виявлені в [PERSON] тілесні ушкодження утворилися одночасно від дії тупого твердого предмету (предметів) та могли бути спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди при вказаних обставинах. За фактом ДТП було порушене кримінальне провадження № 12019110000000596 від 11 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. За постановою прокурора від 06 лютого 2020 року зазначене кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину /а.с. 13-21/. Згідно з довідкою Пилиповицького старостинського округу № 9 від 26 лютого 2021 року № 01-45/80, на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , разом з нею за даною адресою на момент її смерті зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка та [PERSON] - мати, яка була на утриманні своєї померлої дочки, та згідно з пенсійним посвідченням і довідкою від 11 березня 2021 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Ірпінське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком /а.с.28,29,31/. Позивачка [PERSON] понесла витрати на поховання потерпілої [PERSON] у розмірі 7500 грн., а також витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 13000 грн., загальний розмір таких витрат склав 20500 грн. /а.с. 37-38/. Як убачається з довідки про доходи ФОП [PERSON] , потерпіла [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] , розмір її доходу за період з 01 грудня 2019 року по 31 липня 2019 року без урахування аліментів склав 31507 грн. /а.с.32/. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу Volkswagen Passat, р/н [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» відповідно до страхового полісу № АО3709771 /а.с. 40/. Згідно з п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Таким чином, як встановлено з матеріалів справи /а.с. 22-26,28-35/, та, виходячи з норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що в результаті вказаної ДТП та її наслідків близьким родичам потерпілої [PERSON] - позивачці [PERSON] - матері, яка досягла пенсійного віку та перебувала на утриманні загиблої дочки, а також позивачці [PERSON] - доньці, яка понесла витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, і які до того ж проживали із загиблою однією сім`єю, було завдано майнової та моральної шкоди. Батько загиблої - [PERSON] помер [INFO] , а з чоловіком [PERSON] загибла розлучилася 24 листопада 2009 року. Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування: - шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Враховуючи викладене та відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо позову, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на момент ДТП, що складав 4173 грн., суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 25038 грн. /(4173 грн. х 12) : 2/, на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в межах ліміту страхової суми та заявлених позовних вимог 129 424 грн. /з розрахунку 4173 грн. х 36/, а також стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] на відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника 20 500 грн. /13000 грн. + 7500 грн./ та на відшкодування моральної шкоди 25038 грн. /(4173 грн. х 12) : 2/. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у сумі 2000 грн. /(25038 грн.+25038 грн.+20500 грн.+129424 грн.) х 1 %/. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачок на відшкодування витрат на правничу допомогу 20000 грн., оскільки жодних належних та допустимих доказів понесення таких витрат позивачками суду не надано.

Outcome: approved