Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У серпні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 20.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого єТОВ «ОТП Факторинг Україна»та [PERSON] був укладений кредитний договір №2007376132 від 20.12.2013р., згідно умов якого останній був наданий кредит в 19030,00грн., зі сплатою 0,01% процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 20.12.2016р. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 23774,45грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», діюча за довіреністю від 30.03.2015р. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути поданий позов за її відсутності в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.34,35). Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК Україна (а.с.32). Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 20.12.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2007376132 від 20.12.2013р., згідно умов якого останній був наданий кредит в 19030,00грн., зі сплатою 0,01% процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 20.12.2016р. (а.с. 5-9). Судом встановлено, що 15.09.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв права вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором №2007376132 від 20.12.2013р. (а.с.18-21). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.22,23-25). Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором №2007376132 від 20.12.2013р. виконав в повному обсязі. Через невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №2007376132 від 20.12.2013р., станом на 06.04.2015р. склалася заборгованість відповідача перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 23774,45грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 19030,00грн. суми відсотків за користування кредитом - 1404,89грн. комісії за РО - 3339,56грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 06.04.2015р. відповідно до умов кредитного договору №2007376132 від 20.12.2013р.(а.с.11). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин (а.с.16). Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 243,60грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а.с.3).

Outcome: approved