Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належними їй земельними ділянками площею 0,2430 га в урочищі «Пожіж», що знаходиться у с. Цінева Рожнятівського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер [NUMBER] шляхом приведення їх до попереднього стану придатного для використання за цільовим призначенням. Стягнути з відповідача на її користь - 5430 гривень 56 копійок завданої шкоди. Судові витрати покласти на відповідача. У процесі розгляду справи, [PERSON] уточнив позовні вимоги в частині способу захисту порушеного права, просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача відновити за свій рахунок стан земельних ділянок, який існував до порушення права шляхом проведення їх дискування. Свою позовну заяву позивачка обгрунтувала тим, що їй належать на праві власності земельна ділянка площею 0,2430 га. в урочищі «Пожіж» с.Цінева Рожнятівського району Івано-Франківської області. Вищезгадана земельна ділянка була засіяна конюшиною. В червні 2016 року відповідач самовільно переорав (продискував) дану земельні ділянки, чим завдав йому значної шкоди. Крім цього, відповідачем було частково знищено встановлені межові знаки. Такі дії відповідача було зафіксовано відповідним актом, вирахувано нанесену шкоду, яку вона просила відшкодувати, однак добровільно відповідач не усунув пошкодження, завданих збитків не відшкодував. Викладені обставини змушують його звертатись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Відповідач подав заперечення на позовну заяву обгрунтовуючи їх тим, що акт визначення розміру завданих збитків землекористувачам [PERSON] та [PERSON] заподіяної ПСП «Оскар» на їх земельних ділянках, що знаходяться за межами населеного пункту с.Цінева, урочище «Пожіж» від 19.08.2016 року не можна вважати належним та допустимим доказом заподіяної шкоди саме відповідачем. Крім того, розмір збитків повинен бути визначений комісією, створеною районною державною адміністрацією до складу якої входять зокрема представники територіальних органів Держсільгоспінспекції, санітарно-епідеміологічних і природоохоронних органів, і допустимим доказом розміру збитків у даному випадку має бути акт, яким оформляються результати роботи комісії, що затверджується органом, який створив цю комісію, зокрема, районною державною адміністрацією. При складанні акта та розрахунку визначення розміру збитків, зі слів самого позивача, комісією зазначено про заподіяні збитки нібито ПСП «Оскар». Поряд з тим, жодного доказу на підтвердження заподіяння збитків позивачу саме підприємством «Оскар» немає, зокрема не має заяви позивача про звернення в міліцію по факту заподіяння збитків, показань свідків, тощо. При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. При цьому обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на цю особу. Позивачем не надано жодних доказів того, що він взагалі передбачав можливість отримати доходи у виді врожаю сільськогосподарських культур, зокрема у виді врожаю конюшини (як приклад відсутній укладений за участю позивача договір на збір, реалізацію конюшини, тощо.), так само не надано доказів того, що він мав реальну можливість отримати такі доходи. Наведені в розрахунку збитків дані статистики у Рожнятівському районі щодо середньої врожайності багаторічних трав, лист Цінівської сільської ради, затверджений директором Рожнятівського ринку п.[PERSON] про ціну конюшини судом не можуть прийматись як належний доказ, оскільки такі дані стосуються сільськогосподарських підприємств (крім малих), до яких позивач не належить. За вказаних обставин пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання вказаної земельної ділянки. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки з урахуванням урожайності конюшини. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Вважає, що для визначенні розміру неодержаних доходів про які просить стягнути позивач потрібно висновок судової - бухгалтерської експертизи. Позивачем не зазначено, а комісією при складанні акта та розрахунку розміру збитків не досліджено (перевірено) наявність доказів на підтвердження того, що позивачем понесені витрати на посадковий матеріал та внесення органічних добрив. Вважає недоведеними витрати позивача на придбання посадкового матеріалу та органічних добрив, як і сам факт того, що взагалі відбувалась посівна конюшини та вносились органічні добрива. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що земельні ділянки позивачки було переорано технікою, що належить ПСП «Оскар», оскільки навколо земельних ділянок [PERSON] все було засаджено ріпаком. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він разом з іншими одночельчанами виганяли худобу на спірні ділянки, щороку там косили конюшину. В 2015 або 2016 році ПСП «Оскар» тракторами переорало конюшину, засіяло ріпак. В тому масиві було пасовище, а в [PERSON] ділянки були оброблені, у 2015 році засіяна конюшина. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоч про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності, та ухвалити при цьому заочне рішення. Вивчивши матеріали, справи вислухавши свідків суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,2430 га в урочищі «Пожіж» с.Цінева Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.5). Копіями відповіді Рожнятівської районної Державної адміністрації від 26 вересня 2016 року (а.с.10), розпорядженням від 23 вересня 2016 року (а.с.12), розрахунком визначення розміру збитків (а.с.11), актом визначення розміру збитків (а.с.13) та копією акту розгляду заяви від 22 липня 2016 року (а.с.14) підтверджено, що ПСП «Оскар» самовільно переорав земельний пай позивача зайнятий конюшиною та посівами багаторічних трав, частково були знищені межові знаки, чим нанесено шкоду в розмірі 2715 гривень 29 копійок. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ч.ч. 2, 4 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України унормовано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст. 152 цього Кодексу). За змістом ч.3 ст.386, ч.1 ст.390 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.156 ЗК України власникам землі і землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. За змістом ст.1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи представлені сторонами на підтвердження та заперечення позову докази суд приходить до висновку, що відповідач самовільно переорав (продискував) належну позивачу земельну ділянку, чим завдав йому шкоди. Відповідач добровільно відмовився відшкодувати вказану шкоду та не усунув її, тому його необхідно зобов'язати усунути дане порушення шляхом відновлення за свій рахунок стан земельної ділянки, який існував до порушення права шляхом проведення її дискування та стягнути завдану шкоду. Питання судових витрат та витрат на правову допомогу суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved