Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У серпні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про зобов'язання [PERSON] та усіх інших осіб, які незаконно проживають у [ADDRESS], в п'ятиденний термін звільнити займане приміщення, передавши його сину [PERSON] по акту приймання - передачі ключі від квартири та оригінал свідоцтва про право власності на вказану квартиру. Позов обґрунтований наступним. 6 січня 2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися до 15 лютого 2010 р. укласти договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 60000 доларів США. В якості забезпечення зобов'язання [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 доларів США. 10 січня 2010 р. [PERSON] передав [PERSON] ключі від квартири, погодив проведення у ній ремонту та надав право проживати у квартирі до підписання основного договору і передачі квартири у власність. У серпні 2010 р. на підтвердження серйозності своїх намірів [PERSON] передав [PERSON] оригінали свідоцтва про право власності на квартиру та довідки-характеристики, виданої бюро технічної інвентаризації для відчуження квартири. 1 листопада 2010 р. сторони підписали договір про внесення змін (доповнень) до попереднього договору, продовживши термін підписання основного договору до 1 грудня 2010 р. Проте у зв'язку з форс-мажорними обставинами, які виникли через затягнення строків погодження порядку і умов виведення квартири із застави ПАТ «Альфа-Банк», накладення у вересні 2010 р. арешту на усю нерухомість [PERSON] та подальше його затримання і арешт у лютому 2011 р., позивач не мав можливості виконати взяті на себе зобов'язання щодо підписання основного договору. У зв'язку з невиконанням позивачем прийнятих на себе зобов'язань [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] переданого йому авансу, тим самим відмовившись від намірів по оформленню спірної квартири у свою власність. Рішенням суду від 30 червня 2011 р. позовні вимоги [PERSON] задоволено. [PERSON] визнає вказане рішення і, будучи на свободі, має намір його виконати. Проте на даний час позивач перебуває у слідчому ізоляторі і єдиним джерелом для погашення його грошових зобов'язань перед [PERSON] можуть бути щомісячні надходження від здачі спірної квартири в оренду третім особам. Будучи власником квартири та вважаючи проживання у ній [PERSON] та її сестри [PERSON] незаконним, позивач через адвоката запропонував відповідачам добровільно звільнити квартиру та передати ключі і свідоцтво про право власності його сину, проте добровільно виконати його вимоги відповідачі відмовились. В ході розгляду справи [PERSON] змінив предмет позову, заявивши вимоги до [PERSON] та [PERSON] про зобов'язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження майном та їх виселення із квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлені про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання вони не з'явилися, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 6 серпня 2008 р., виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 5 серпня 2008 р. № 1338-С/КІ (а.с. 22). Право власності [PERSON] на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 8 серпня 2008 р. за реєстровим № 44685 (а.с. 23). В 2008 р. вказана квартира була передана в іпотеку ПАТ «Альфа-Банк» у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. 6 січня 2010 р. між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися до 15 лютого 2010 р. укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 18-21). У забезпечення виконання зобов'язань за попереднім договором по укладанню основного договору [PERSON] передала [PERSON] 30000 доларів США, що становить 50% вартості квартири. З позовної заяви вбачається, що після підписання попереднього договору [PERSON] передав [PERSON] ключі від квартири, погодив проведення у ній ремонту та надав право проживати до підписання основного договору і передачі квартири у власність, а у серпні 2010 р. передав також оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідно до п. 3.2.8. попереднього договору до моменту укладення основного договору Покупець має право здійснювати за згодою Продавця ремонт, перепланування квартири або будь-які роботи у квартирі. Судом встановлено, що після укладення попереднього договору за згодою власника квартири [PERSON] покупець [PERSON] та її сестра [PERSON], якій відповідно до п. 7.2. попереднього договору [PERSON] мала право відступити право купівлі квартири, стали користуватися квартирою [ADDRESS]. У встановлений попереднім договором строк договір купівлі-продажу квартири укладений не був, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] неодноразово продовжували строк укладення основного договору - до 15 березня 2010 р., до 7 серпня 2010 р. і остаточно до 1 грудня 2010 р. (а.с. 21, 24). Окрім того 1 листопада 2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] 20000 доларів США з терміном повернення до 1 грудня 2010 р. Однак договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між сторонами укладено не було, у зв'язку з чим [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення подвійного розміру завдатку та боргу за договором позики. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 р. позов [PERSON] задоволено частково - на її користь з [PERSON] стягнуто аванс в сумі 30000 доларів США (що є еквівалентом 239700 грн.), борг за договором позики в сумі 20000 доларів США (що є еквівалентом 159800 грн.), 3% річних в сумі 1103, 28 грн. та судові витрати (а.с. 27-29). З набранням вказаним рішенням законної сили у [PERSON] перед [PERSON] виникло грошове зобов'язання, яке [PERSON] виконане не було, що останній не заперечує. Звернувшись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів, [PERSON] фактично відмовилась від наміру укласти договір купівлі-продажу спірної квартири. Вимог про визнання права власності на зазначену квартиру відповідачі також не заявили. 23 червня 2013 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою звільнити належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 94, 91-92), проте зазначена вимога виконана не була. Вирішуючи позов [PERSON], суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють основні способи захисту права власності. Так відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, яка регламентує основні права власників житлового будинку або квартири, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… Ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали право користуватися спірною квартирою за згодою її власника [PERSON], проте з моменту одержання вимоги останнього про звільнення квартири, підстави для їх проживання у квартирі відпали. Наявність непогашених грошових зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] на вирішення даного спору не впливає. Враховуючи відсутність підстав для проживання відповідачів у спірній квартирі, вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору.

Outcome: approved