Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] на предмет стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, визначених до стягнення за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 року на утримання дитини сторін [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, заборгованість по сплаті яких за період з травня 2013 року по січень 2014 року включно склала 10065,35 грн. та яку відповідач ігнорує, тому позивач, згідно доповнених позовних вимог, остаточно просила суд стягнути на свою користь з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за вказаний період в розмірі 15449,09 грн. Не погодившись з зазначеним позовом відповідач до початку розгляду справи по суті подав зустрічний позов до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 року з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, які бухгалтерією ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» вираховуються з його заробітної плати, яка є єдиним доходом, проте після ухвалення цього рішення, [INFO] у нього народився ще один син - [PERSON], з матір'ю якого - [PERSON] він одружився 07 грудня 2013 року, у зв'язку з чим у нього на утриманні стало перебувати ще дві особи, оскільки дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, при цьому усі рахунки підприємства, де він працює арештовані і заробітна плата йому не виплачується з січня 2011 року, що в сукупності істотно змінило його сімейні обставини та унеможливлює подальшу сплату 1/3 заробітку на користь відповідача, тому, позивач за зустрічним позовом, згідно доповнених позовних вимог, просив суд зменшити розмір аліментів і стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 24 лютого 2014 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет позову - Амур-Нижньодніпровський відділ ДВС Дніпропетровського МУЮ - за первісним позовом та [PERSON] - за зустрічним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник пред'явлений позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у ньому підстав, заперечуючи проти зустрічного позову тим, що позивач за зустрічним позовом ухиляється від матеріального утримання свого старшого сина [PERSON], має достатні доходи, щоб утримувати нову сім'ю, молодшого сина та двох дітей [PERSON] від першого шлюбу, має нерухомість, автомобілі, які використовує для додаткових заробітків, а обставини з невиплати йому заробітної плати, як і обставини вагітності [PERSON] існували та були відомі на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на сина [PERSON], тому на даний час вказані обставини не змінили ні сімейний, ні матеріальний стан позивача за зустрічним позов, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав, додавши також, що на даний час матеріальне становище [PERSON] ще більше погіршилося, оскільки на виконання рішення суду від 12 листопада 2013 року у справі про поділ майна подружжя, арештований 24 квітня 2014 року автомобіль марки «Seat Toledo», 2008 року випуску, днз [NUMBER], до виплати суми компенсації його вартості в розмірі 39174,20 грн. на користь [PERSON], що сукупно з наведеними у позові обставинами ставить позивача за зустрічним позовом у скрутне матеріальне становище, тому просили зустрічний позов задовольнити, зменшити розмір аліментів на сина [PERSON] до 1/6 частини доходів. Одночасно, первісний позов не визнали, заперечуючи тим, що правові підстави за ст. 196 СК України для стягнення неустойки відсутні, оскільки вина відповідача за первісним позов у невиплаті аліментів відсутня, заробітна плата йому нараховується, з неї нараховуються аліменти, проте через арешт рахунків ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» у зв'язку з виконання наказів господарського суду про стягнення боргів підприємства, заробітна плата фактично не виплачується, податки з них не сплачуються підприємством, у зв'язку з чим і аліменти фактично не виплачуються, тому вина платника аліментів у наявності заборгованості відсутня, на підставі чого просили у задоволенні первісного позову відмовити. Третя особа - Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив та клопотав про розгляд справи у відсутності останнього (а.с.75). Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності з вимогами ст. 36 ЦПК України у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Слідуючи роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, наданим в п. 22 постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд приймає до уваги, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. За розгляду справи встановлено, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2013 року, яке набрало законної сили 28 травня 2013 року, судом 01 червня 2013 року виданий виконавчий лист №202/24716/13-ц про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 квітня 2013 року (а.с.9, 63). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 13 червня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №202/24716/13-ц (а.с.99-100) та виконавчий лист 18 червня 2013 року спрямовано за місцем роботи боржника да ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» (а.с.98,97), який підприємством отриманий і зареєстрований 11 липня 2013 року за вх. №560, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції підприємства (а.с.64). Як вбачається з довідки ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» від 05 березня 2014 року №134 сукупно з довідкою-розрахунком підприємства від 12 березня 2014 року аліменти з заробітної плати [PERSON] утримувались з 01 липня 2013 року згідно з постановою АНД ВДВС від 18 червня 2013 року і при розрахунку заробітної плати враховувалась заборгованість за аліментами з 01 травня 2013 року по 30 червня 2013 року в розмірі 1741,50 грн., та станом на січень 2014 року заборгованість по аліментам нарахована в розмірі 9202,94 грн. (а.с.65, 84). За даними довідки ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» від 05 березня 2013 року №133 станом на 01 березня 2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON], начальником механо-збіркового цеху №1 з січня 2011 року по 01 лютого 2014 року склала 49402,47 грн., в том числі з травня 2013 року по листопад 2013 року 14880,14 грн. (а.с.66). Також судом встановлено, що утримання аліментів із заробітної плати [PERSON] згідно з постановою АНД ВДВС від 18 червня 2013 року проводяться в повному обсязі щомісяця, проте у зв'язку з накладенням арешту на усі рахунки та грошові кошти підприємства постановою державного виконавця АНД ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 16 жовтня 2012 року в ході примусового виконання наказів господарського суду Дніпропетровської області, підприємство не має можливості фактично виплатити заробітну плату і аліменти, що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» від 11 лютого 2014 року №79 сукупно з постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 16 жовтня 2014 року про арешт коштів боржника (а.с.32, 36). Одночасно на підставі даних УПФ України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року №252 про індивідуальні відомості про застраховану особу - [PERSON], останньому страхувальником (ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» з кодом №002218911) починаючи з березня 2012 року по лютий 2014 року включно заробітна плата нараховується, проте страхові внески не сплачуються, як і відсутні інші нарахування, з яких би сплачувалися внески, що підтверджує наявність у відповідача за первісним позовом лише єдиного джерела доходів - від трудової діяльності на ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», де заробітна плата фактично йому не виплачується роботодавцем - страхувальником (а.с.106-107). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні їм правовідносини, безпосередньо дослідивши зібрані у справі докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв'язку, перевіривши їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача за первісним позовом в несплаті аліментів та утворенні заборгованості, що за вимогами ч. 1 ст. 196 СК України виключає відповідальність боржника за прострочення сплати аліментів, у зв'язку з чим первісний позов задоволенню не підлягає. Розв'язуючи зустрічні позовні вимоги суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України визначений обов'язок по утриманню дитини, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно, про що роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Одночасно, статтею ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено у судовому засіданні, у позивача за зустрічним позовом [INFO] народилася ще одна дитина - [PERSON], батьками якої в актовому записі №1819, вчиненому Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ 22 серпня 2013 року, записані в графі «мати» - [PERSON] та в графі «батько» - [PERSON], про що видано свідоцтво про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 34). Після народження сина [PERSON], [INFO] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що до матеріалів справи долучено в копії свідоцтво про шлюб, видане Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ серії [NUMBER] (а.с.33). Крім того, судом на підставі даних наказу ПАТ «Дніпроважпапірмаш» від 25 лютого 2014 року №26/к (а.с.54) встановлено, що третя особа за зустрічним позовом - [PERSON] з 21 січня 2014 року по 26 листопада 2016 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відтак, за розгляду справи встановлено, що обставини складу сім'ї позивача істотно змінилися у зв'язку з народженням іще однієї дитини, обов'язок з утримання якої за ст. 180 СК України є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи. При цьому, суд відзначає, що за Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України, усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Звідси, молодша дитина позивача - [PERSON], має право на рівне зі старшою дитиною позивача за зустрічним позовом забезпечення та утримання. Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч. ч. 4, 6 ст. 84, а так само, і в разі, якщо жінка і чоловік не перебували у шлюбі за ч.2 ст. 91 СК України. Таким чином, зважаючи на встановлені у судовому засіданні дійсні обставини, суд приходить до висновку про істотну зміну сімейних обставин платника аліментів після ухвалення рішення суду від 17 травня 2013 року про стягнення з нього аліментів на утримання старшого сина [PERSON], якими на переконання суду є народження другої дитини та одруження з матір'ю цієї дитини, у зв'язку з чим у [PERSON] виник обов'язок з утримання ще двох осіб на час вирішення даного позову. Доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я одержувача аліментів з часу ухвалення судом 17 травня 2013 року рішення про стягнення аліментів, відповідачем за зустрічним позовом відповідно до своїх обов'язків за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано, як і не надано доказів на спростування доводів позивача за зустрічними позовними вимогами. Доводи відповідача за зустрічним позовом та її представника про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що обставини, які стали підставою для звернення з позовом про зменшення розміру аліментів існували і на час вирішення справи про стягнення аліментів, оскільки [PERSON] було відомо про вагітність від нього [PERSON] на час ухвалення 17 травня 2013 року рішення про стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку і за тих обставин він позов визнав повністю, на висновку суду про істотну зміну сімейних обставин платника аліментів у зв'язку з народження другої дитини і одруженням не впливають, оскільки обов'язок з утримання [PERSON] та його матері [PERSON] покладений на батька дитини за ст.180 СК України - [PERSON] лише з народженням дитини, коли фізична особа набула за ч.2 ст. 25 ЦК України правоздатності та з цього ж часу набула право на утримання від батька дитини і мати цієї дитини згідно зі ст.ст.91, 84 СК України. Так само, суд не може прийняти до уваги і посилання відповідача за зустрічним позовом та її представника як на підставу відмови у зустрічному позові на те, що позивач за зустрічним позовом має додаткові доходи та майно, як рухоме (автомобілі), так і нерухоме (декілька гаражів), оскільки вказані обставини не знайшли підтвердження доказами за правилами ст.ст. 57-59 ЦПК України та такі суду відповідно до свого процесуального обов'язку за ст. 60 ЦПК України [PERSON], не надані, натомість, позивач за зустрічним позовом, як платник аліментів, подав суду в копіях акт опису і арешту майна від 24 квітня 2014 року та постанову про розшук майна боржника від 04 лютого 2014 року винесені державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа №202/24812, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська [INFO] про стягнення суми компенсації вартості ? частини спільного майна подружжя з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 39174,20 грн., що суд переконує в появі обставин, які хоч і сукупно з іншими наведеними обставинам, проте також впливають на матеріальний стан позивача, погіршуючи останній. При цьому, доводи позивача за зустрічним позовом та його представника в обґрунтування свого позову про перебування на утриманні [PERSON] ще двох малолітніх дітей [PERSON] - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], суд до уваги не приймає, оскільки вказані діти [PERSON] не усиновлювались, а відтак, правовідносини з утримання за СК України між цими особами відсутні та обов'язок утримання за таких обставин покладений на батьків цих дітей - [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вбачає визначені ст. 192 СК України підстави для зміни розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача та виходить з положень ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 та ч.2 ст. 182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) батька, що буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання сина [PERSON], суд враховує вік і стан здоров'я дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю [PERSON], перебуває на її утриманні, потребує рівною мірою піклування, утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів (позивача), який є працездатним, має постійне місце роботи, стабільний, але не виплачений заробіток від трудової діяльності на ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», перебування на його утриманні з [INFO] малолітнього сина [PERSON] і матері дитини [PERSON], а також приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, граничний розмір відрахувань із заробітку визначений ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі чого суд, виходячи з того, що за рівного обов'язку з утримання від кожного з батьків дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде співмірним та справедливим відносно інших утриманців позивача за зустрічним позовом та самого позивача, як платника аліментів, який так само потребує у будь-якому випадку мінімального забезпечення із власного заробітку. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, натомість при зміні розміру аліментів, останні належить стягувати за правилами ст. 192 СК України з моменту набрання рішенням законної сили. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить розподілити пропорційно задоволеним вимогам, у зв'язку з чим з відповідача за зустрічним позовом належить стягнути сплачений позивачем за цим позовом судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved