Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] У межах судового засідання представники позивача позов підтримали і просили задовольнити його вимоги. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.03.2001 року квартира [ADDRESS] належить у рівних частинах (по 1/4 ) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 10) Віповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого ПН КМНО Марінченко О.С. 12.09.2009 року та зареєстрованого у реєстрі під № 154, [PERSON] відчужив свою частку на користь [PERSON]. Копії договору у матеріалах справи відсутні, однак не оспорюється сторонами у справі, а тому, частки квартири складаються наступним чином: [PERSON] належить ? частини квартири, [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини. Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 45,8 кв.м. У квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою з КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинського району міста Києва». 25.06.2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого у них народились діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач звернувшись до суду із даним позовом, з метою захисту своїх прав, вказує на те, що відповідачі перешкоджають йому та його дітям користуватись вказаною квартирою і проживати у ній, та вважає, що кімната, площею 13,6 кв.м. найбільш наближена до його ідеальної частки у праві спільної часткової власності на житлове приміщення. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні. Згідно з частинами 1, 2 статті 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу; у разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (частина 1 статті 63 ЖК України). Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, він розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Наведена норма гарантує реалізацію принципу однакового регулювання цивільних відносин. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, площею 21,6 кв.м., 13,6 кв.м., 10,6 кв.м. Як вбачається з технічного паспорту, ідеальна частка позивача мала б становити 11,45 кв.м. За час проживання у вказаній квартирі, [PERSON] користувався кімнатою, площею 10,6 кв.м., що на 0,85 кв.м. менше за його ідеальну частку. Позивач просить суд надати йому у користування житлову кімнату, площею 13,6 кв.м., що на 2,15 кв.м. більше за розмір його ідеальної частки. Інші співмешканці вказаної квартири - відповідачі у справі заперечують проти передачі позивачу у користування житлову кімнату, площею 13,6 кв.м. Відтак, з огляду на те, що кімната, на яку претендує позивач більша за його ідеальну частку у квартирі, а інші її співвласники заперечують проти передачі йому кімнати, площею 13,6 кв.м., зважаючи на те, що позивач заявив позовну вимогу про визначення йому у користування саме цієї кімнати, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки позовних вимог на передачу [PERSON] кімнати, яка найбільш відповідає його ідеальній частці у вказаній квартирі, заявлено не було. Разом із тим, позивач не позбавляється можливості звернутися до суду з позовними вимогами щодо визначення порядку користування квартирою, шляхом передачі йому у користування іншої кімнати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення та зазначив, що він пропонував позивачу переустаткувати квартиру, однак [PERSON] відмовився на його пропозицію. Також вказував, що позивач не проживає квартирі менше року. Теж саме, підтвердила свідок [PERSON], також зазначивши, що за комунальні послуги у квартирі сплачувала відповідач [PERSON]. Свідок [PERSON] зазначала, що коли квартира була отримана сторонами у користування, позивач проживав у кімнаті № 3, площею. 10,6 кв.м. Теж саме підтвердили свідок [PERSON], яка також вказала про те, що позивач не сплачував комунальні послуги. Свідок [PERSON] вказував, що позивач не проживає у даній квартирі, йому, при цьому, ніколи не забороняли доступ до неї, і також зазначав про те, що [PERSON] не сплачував комунальні послуги. Відтак, із матеріалів справи, пояснень сторін і показів свідків не вбачається, що позивачу, чи його дітям, які зареєстровані у вказаній квартирі інші її співвласники чинять перешкоди у вселенні, чи користуванні нею, що свідчить про відсутність підстав у задоволенні позову у частині вселення і зобов'язання не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS]

Outcome: dismissed