Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та, збільшивши і уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області на його користь 2\~499 грн 08 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 500\~000 грн на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна незаконними рішеннями та діями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження. На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 12 грудня 2014 року заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження № 45826338 з виконання виконавчого листа № 553/3235/14-ц, виданого 12 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2\~343 грн 60 коп. заборгованості. 05 січня 2015 року постановою державного виконавця в межах цього виконавчого провадження накладено арешт на отриману [PERSON] від держави допомогу по безробіттю, яка містилась на його картковому рахунку. 15 червня 2015 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області дії державного виконавця щодо накладення арешту на ці грошові кошти визнано неправомірними та зобовязано зняти арешт з карткового рахунку позивача. Однак, отримавши копію цієї ухвали, державний виконавець всупереч судовому рішенню звернула стягнення на допомогу по безробіттю позивача у розмірі 2\~499 грн 08 коп.(сума боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій) і тільки після цього арешт з карткового рахунку було знято. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2016 року, скаргу [PERSON] задоволено та визнано дії державного виконавця щодо звернення стягнення на допомогу по безробіттю позивача протиправними. Отже, такими неправомірними діями державного виконавця, що встановлено судовими рішеннями, позивачу завдано матеріальної шкоди. Окрім цього, йому також завдано моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу він зазнавав душевних страждань у звязку із незаконним стягненням із нього грошових коштів, необхідністю доводити порушення своїх прав у судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій державного виконавця та скасування винесених постанов, що призвело до втрати життєвих звязків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, через недоотримання допомоги по безробіттю, тому позивач просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив задовольнити його. Представники Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області заперечували проти задоволення позову, вказавши, що виконавчі дії проведені відповідно до вимог закону, позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, а позов предявлено до неналежного відповідача. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12 листопада 2014 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2 343 грн 60 коп. боргу. 12 грудня 2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення суду. У ході виконавчого провадження 05 січня 2015 року постановою державного виконавця накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунку, відкритому у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» за № 5168757261183208. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року, яка набрала законної сили, задоволено скаргу [PERSON] та визнано дії державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] щодо накладення арешту на грошові кошти скаржника, що знаходяться на картковому рахунку № 5168757261183208 в ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірними, зобов'язано державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ зняти арешт із зазначеного карткового рахунку, оскільки на нього перерахована допомога по безробіттю. Проте, 25 червня 2015 року кошти з карткового рахунку позивача, де містилася допомога по безробіттю, були перераховані на депозитний рахунок Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ у розмірі 2\~499 грн 08 коп. та згідно платіжних доручень № 1481, 1483, 1485,1486 пропорційно розподілені: 2\~243 грн 06 коп. на користь стягувача, 224 грн 30 коп. виконавчий збір та 31 грн 72 коп. витрати на проведення виконавчих дій. І після цього 25 червня 2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про звільнення з-під арешту коштів боржника та направлено рекомендованою кореспонденцією на виконання банку та до відома сторонам. У звязку з чим, у липні 2015 року [PERSON] знову звернувся до суду зі скаргою, вважаючи такі дії державного виконавця неправомірними. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2016 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 березня 2017 року, скаргу задоволено. Визнано дії державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ - [PERSON] щодо звернення стягнення на допомогу по безробіттю позивача неправомірними й протиправними. Позивач вважає, що такими незаконними діями та рішеннями державного виконавця, що встановлено судовими рішеннями, йому завдано майнової та моральної шкоди, звернувся до суду з цим позовом, просив його задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом ст.\~ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Судом установлено, що ухвалами суду дії державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження визнані неправомірними, оскільки державним виконавцем під час проведення виконавчих дій було протиправно звернуто стягнення на грошові кошти позивача, які перебували на його картковому рахунку як допомога по безробіттю, і ці обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребують доказування і такими діями державного виконавця позивачу завдана майнова шкода у розмірі стягнутої державним виконавцем суми коштів з його рахунку, а також йому завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру правопорушення та глибини моральних (душевних) страждань позивача, завданих йому протиправними діями державного виконавця щодо звернення стягнення на його допомогу по безробіттю, що призвело до необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя у звязку з недоотриманням цих грошових коштів та неможливістю скористатися ними, та необхідності доводити порушення своїх прав у судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій державного виконавця. При цьому суд враховує ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, засади розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди буде 1000 грн. За таких обставин позов потрібно задовольнити частково та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 2 499 грн 08 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними рішеннями та діями державного виконавця.

Outcome: partial