Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Дніпропетровська міська рада, про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року за нею визнано право власності на ? частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. 25.10.2012 КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради здійснило державну реєстрацію права власності, про що позивачу видано витяг про державну реєстрацію права власності на ? частини зазначеного домоволодіння. Відповідач по справі є потенціальним претендентом на спадщину після своєї матері [PERSON] померлої [INFO], але про свої права на частину домоволодіння не заявляє. Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок станом на 07.09.2012 загальна площа будинку 39,1 кв.м., житлова площа 22,6 кв.м., інвентаризаційна вартість домоволодіння складає 143 583 грн. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 768 кв.м. Відповідно до рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №235/4 від 1978 року земельна ділянка по [ADDRESS] була передана під забудову житлового будинку [PERSON] Відповідно до законодавства співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю, однак відповідач не бажає у добровільному порядку розділити спірне домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою. На теперішній час відповідач позбавляє позивача можливості користуватися спадковим майном з причини не виділення їй в натурі частку в спадковому домоволодінні. Таким чином позивачка просить виділити їй в натурі ? частки будинку, господарських будівель та споруд в домоволодінні [ADDRESS]; визначити порядок користування земельною ділянкою зазначеного домоволодіння відповідно до її частки в ньому та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Дніпропетровську міську раду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти встановлення порядку користування будинком, тим більше, що сторони прийшли до згоди щодо користування спільним майном. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради до судового засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року визнано право власності за [PERSON] на ? частин домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 41,8 кв.м. та житловою площею 22,6 кв.м. в порядку спадкування за законом після [PERSON] померлого [INFO] (а.с.8-11). Зазначеним рішенням суду також встановлено, що інша ? частина даного домоволодіння належала [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв [PERSON] шляхом фактичного вступу, та [PERSON] шляхом звернення до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, по ? частині кожний. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради від 25 жовтня 2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с.12). Під час розгляду справи ухвалою суду була призначена експертиза. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28 січня 2014 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що визнати варіанти розподілу домоволодіння [ADDRESS] з господарськими будівлями в натурі на ? та ? частини відповідно до ідеальних часток співвласників неможливо. Таким чином, позовні вимоги щодо поділу домоволодіння [ADDRESS] з господарськими будівлями в натурі задоволенню не підлягають. Суд не може погодитися с позивачем та представником відповідача про встановлення порядку користування домоволодінням [ADDRESS] з господарськими будівлями, оскільки таких позовних вимог не заявлялося. Що стосується позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою зазначеного домоволодіння відповідно до часток співвласників, то суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Судом також встановлено, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04 березня 1978 року за № 235/4 за [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 565 кв.м. (а.с.28). Згідно технічного паспорті від 07 вересня 2012 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що земельна ділянка по фактичному користуванні складає 768 кв.м. Позивачем [PERSON] в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на підставі чого збільшилася земельна ділянка з 565 кв.м. до 768 кв.м., тоді як обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім того, сторонами по справі також не надано доказів щодо наявності у них права власності або право користування даною земельною ділянкою. Також суд зважує на те, що висновком судової будівельно-технічної експерти проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, від 28 січня 2014 року, визначити варіанти розподілу домоволодіння [ADDRESS] з господарськими будівлями на ? та ? частки неможливо, у зв'язку з недостатньою загальною площею житлового будинку. У зв'язку з відсутністю розподілу житлового будинку, визначити варіанти користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні, а саме ? та ? частини відповідно своєї частини домоволодіння та для ведення особистого господарства неможливо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed