Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У серпні 2020 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини. Ухвалою судді від 09.11.2020 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.01.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] від 26.01.21 про призначення судово-психологічної експертизи у справі у цивільній справі №761/27543/20. Протокольною ухвалою суду від 26.01.2021 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду із первісним. Ухвалою суду від 05.04.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] від 05.04.21 про призначення судово-психологічної експертизи у справі у цивільній справі №761/27543/20. Ухвалою суду від 05.04.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 14.12.2021 р. прийнято відмову позивачки [PERSON] від первісного позову у цивільній справі №761/27543/21 та закрито провадження у вказаній цивільній справі в частині вимог за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини. Позов [PERSON] мотивований тим, що з 01.06.2011 р. сторони перебували у шлюбі, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08.02.2017 р. у справі №234/13274/16-ц розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . До лютого 2019 р. сторони спільно проживали з дитиною за адресою: [ADDRESS] , а з лютого 2019 р. дитина почала проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач продовжував спілкуватись з дитиною, забезпечувати всім необхідним, організовував дозвілля та спільний відпочинок, надавав [PERSON] кошти на оренду квартири за адресою: [ADDRESS] . З 29.04.2019 р. зі згоди відповідача дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Дитина навчається у школі І-ІІІ ступенів №78 Печерського району м. Києва, відвідує індивідуальні заняття з англійської мови. Позивач з дитиною подорожує за кордон, відпочивають влітку на морі. Рівень заробітної плати позивача може забезпечити матеріальні потреби дитини. За місцем роботи та місцем проживання позивач характеризується позитивно, за станом здоров`я протипоказань немає. Під час проведення психологічного дослідження було встановлено, що дитина [PERSON] має бажання проживати з батьком,а зміна умов проживання негативно вплине на психоемоційний стан дитини. Оскільки сторони проживають окремо, згоди щодо місця проживання дитини [PERSON] досягнуто не було, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. в якому просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач та її представник не заперечували щодо задоволення позову. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, причини неявки суду не відомі. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов потрібно задовольнити, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.06.2011 р., який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2017 р. у справі №234/13274/16 розірвано. (а.с. 69, 71 т.2) Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 70 т.2) [PERSON] є ученицею 4-Г класу школи І-ІІІ ступенів №78 Печерського району м. Києва. (а.с. 98 т.2) Згідно листа директора школи І-ІІІ ступенів №78 Печерського району м. Києва №255 від 24.12.2020 р. дитина [PERSON] здібна, працьовита, добре засвоює програмовий матеріал, батько та мати займаються вихованням дитини, цікавляться шкільним життям дитини, дитина другий рік проживає з батьком, який забирає дитину зі школи. [PERSON] з 2018 р. відвідує індивідуальні заняття з англійської мови, з 2017 р. хореографічний гурток, що підтверджується довідкою та заявою. (а.с. 100, 101 т.2) Згідно характеристики керівника студії English Family дитина зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою ученицею, з літа 2019 р. [PERSON] на заняття в студію почав проводити батько [PERSON] (а.с. 173 т.2) Згідно консультативного висновку лікаря від 21.09.2020 р. дитина має задовільний стан здоров`я. (а.с. 116 т.2) Позивач проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі договору позички від 01.02.2020 р., а з 01.09.2021 р. став власником вказаної квартири. Також позивач має у власності квартиру [ADDRESS] . (а.с.76-76, 124 т.2) Згідно актів від 12.08.2020 р., 13.11.2020 р. обстеження умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] в квартирі задовільні умови проживання, усі комунальні зручності, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. (а.с. 127, 128 т.2) На а.с. 129-133 т.2 - акт та висновок оцінки потреб сім`ї Позивач за місцем роботи в ТОВ «Деметра Інвестментс» характеризується позитивно. (а.с. 162 т.2) На а.с. 163-166 т.2 - відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] за період з І кварталу 2018 р. по ІV квартал 2020 р. [PERSON] психіатричних патологій, наркотичних захворювань немає, медичні протипоказання відсутні, що підтверджується сертифікатами, висновком про стан здоров`я. (а.с. 168-170 т.2) Згідно висновку фахівця від 22.12.2020 р. щодо оцінки дитячо-батьківських відносин [PERSON] виявляє позитивне ставлення до обох батьків. Фігура батька для дитини ж об`єктом надійної прив`язаності, до матері дитина виявляє загальне позитивне ставлення. [PERSON] виявляє сприятливі характерологічні особливості та відповідальне батьківське ставлення до дитини, педагогічно-адекватні настанови виховної поведінки, які обумовлюють відчуття благополуччя дитини та у перспективі - адекватний розвиток дитини та гармонійне становлення особистості. [PERSON] озвучує бажання проживати з батьком, як з об`єктом надійної прив`язаності та значимим дорослим. Зміна теперішніх умов проживання дитини, її найближчого соціального оточення негативно вплине на психоемоційний стан та відчуття благополуччя дитини. (а.с. 139-157 т.2) Відповідно до висновку Міського центру дитини №135 від 06.11.2020 р. дитина стримана, врівноважена, активна, допитлива, має високий рівень розвитку пізнавальних процесів, емоційно-вольової та особистісної сфер. Батько повноцінно організовує навчання та виховання дитини. Мати активно цікавиться [PERSON] , по можливості бере участь у її вихованні. (а.с. 174-176 т.2) Комісія з питань захисту дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації на засіданні від 09.09.2020 р. не підтримує заяву про визначення місця проживання дитини [PERSON] з [PERSON] (а.с.188-189 т.2) Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації від 18.02.2021 р. малолітній [PERSON] , [INFO] , доцільно проживати з батьком [PERSON] однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини. (а.с. 72-75 т.3) Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який належним чином виконує обов`язок щодо виховання дитини. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила суду, що на теперішній час проживає з батьком та бажає в подальшому проживати з ним. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 вересня 2009 року № 2). Відповідач у даній справі не заперечила щодо задоволення позову. Між тим, на думку суду, визнання позову відповідачем у зазначеній категорії спорів не може слугувати безумовною підставою для його задоволення, оскільки при вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.11.2020 р. у справі №382/1728/18. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьком в квартирі [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дитини, розвитку та виховання дитини. Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок та характеристик обидві сторони характеризуються позитивно, мають фінансову можливість задовольнити матеріальні потреби дитини. Судом враховано, що дитина на теперішній час має з батьком тісний контакт та взаємозв`язок, пов`язана спільним побутом. [PERSON] належним чином виконує обов`язок щодо виховання дитини, зворотного суду не доведено. Суд приймає до уваги, висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації 18.02.2021 р., за яким малолітній [PERSON] , [INFO] , доцільно проживати з батьком [PERSON] однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини Враховуючи викладене вище, суд дійшов обгрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітної дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. За заявою сторін доля судових витрат не вирішується. Враховуючи викладене,

Outcome: approved