Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав в борг 70\~000 дол. США. Строк повернення коштів не був обумовлений в даній розписці, тому кошти мають бути повернуті на першу вимогу. На даний час кошти відповідач не повернув. Вважає своє право порушеним та таким, що підлягає захисту. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 70\~000 дол. США, що на дату поданні позову складає 1891463 грн., судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що між сторонами був укладений договір позики, [PERSON] отримав в борг кошти та зобовязувався повернути кошти в сумі еквівалентній 70\~000 дол. США. На його вимогу повернути кошти, позичені гроші не повернув та намагається ухилитись від виконання зобовязання. Вимога була надіслана на адресу проживання відповідача. Другу вимогу було надіслано вже при розгляді справи в суді. Але вирішити в добровільному порядку дане питання вони не можуть. Просив суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Подала суду письмові заперечення. Суду пояснила, що дійсно відповідачем була написана розписка про отримання коштів в розмірі 70\~000 дол. США. В даній розписці відсутній термін повернення коштів. Жодних вимог про необхідність повернення позики від [PERSON] відповідач не отримував, тому жодних прав позивача на час розгляду справи не були порушені. Вважає звернення позивача до суду передчасним. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеннюиз наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При розгляді справи судом встановлено, що 22 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов розписки [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші в сумі еквівалентній 70\~000 дол. США. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження передачі коштів позивачем подано розписку про отримання відповідачем коштів в сумі еквівалентній 70\~000 дол. США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З пояснень сторін та поданої розписки вбачається, що строк повернення коштів не був погоджений. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 18 січня 2017 року [PERSON] надіслав на адресу [PERSON] вимогу повернути кошти за договором від 22 червня 2011 року. Повторно вимога про повернення коштів була надіслана повторно та отримана відповідачем [PERSON] 15 березня 2017 року. Станом на дату розгляду справи сторони по справі не дійшли мирного врегулювання спору та повернення коштів в позасудовому порядку. Крім того, ст. 1049 ЦК України не передбачає обовязкової умови, що вимога про повернення позики має бути лише в поза судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що факт передачі коштів підтверджений належними та допустимими доказами, права позивача порушені неповерненням коштів, тому вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості підлягають задоволенню. За ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховоного Суду України у справі за N 6-284цс17. Так, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З наданої суду розписки встановлено, що сторони погодили розмір позики в сумі еквівалентній 70\~000 дол. США. При розгляді справи представником відповідача не надано суду доказів того, що між сторонами існували інші домовленості щодо порядку повернення коштів, валюти зобовязання, тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене, кошти не повернуті, тому позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме стягує з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 1\~861\~223 грн. (за офіційним курсом Національного банку України на 27 квітня 2017 року 26,5889 грн.). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 8000 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: approved