Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 листопада 1952 року вона придбала у власність квартиру у будинку №22 по вул. [PERSON] в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу. З того часу вона проживає в цій квартирі. З часом змінились ідеальні долі в цьому будинку між співвласниками, оскільки були проведені перебудови. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №35 від 28.02.1994 року перерозподілено ідеальні долі в загальній власності на будинок, який знаходиться по вул. [PERSON], 22 в с. ПП Борщагівка. Просила суд визнати за нею право власності на 3/5 частин житлового будинку №22 по вул. [PERSON] в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської; зобовязати Реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області зареєструвати за нею право приватної власності на 3/5 частин будинку №22 по вул. [PERSON] в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської. У судове засідання позивачка не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не зявився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направили до суду письмові заперечення по суті спору. Просили суд закрити провадження в частині позовних вимог щодо зобовязання Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області зареєструвати право приватної власності на будинок, оскільки такі вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 12 листопада 1952 року [PERSON] придбала окрему квартиру у будинку 22 по вул. Зої Космодемянської. в с.ПП Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської №35 від 28.02.1994 року перерозподілено ідеальні долі в загальній власності на будинок, який знаходиться по вул. [PERSON], 22 в с. ПП Борщагівка, оформлено на ім.`я [PERSON] 3/5 частин будинку, на ім.` я [PERSON] 23/100 частин, а також 17/100 частину будинку [PERSON] Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] Реєстраціної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області №21987402 від 11 червня 2015 року відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права на зазначений будинок. Так, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було. При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до\~статті 58 Конституції України\~нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Таким чином, з аналізу вищезазначених нормативних документів вбачається, що на період, під час якого здійснювалась перебудова будинку, виникнення права власності на житлові будинки в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках.\~ Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON] необхідно визнати право власності на 3/5 частин житлового будинку, а також зобовязати Реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області зареєструвати за нею право приватної власності на 3/5 частин вказаного будинку.

Outcome: approved