Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, у якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що вони більше ніж рік не проживають за вказаною адресою та не користуються, відповідач [PERSON] не цікавиться нею, не несе витрат щодо її утримання, кореспонденцію не отримує, проте з реєстрації разом з малолітньою донькою [PERSON] у добровільному порядку не знімається /а. с. 111-112/. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримуються у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 122 ЦПК України, за адресою його реєстрації, проте із зазначеної адреси повернувся конверт з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомленим про призначене судове засідання, до суду не з'явився та про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача не було подано /а. с. 136, 137/. Від третьої особи у справі Служби у справах дітей Печерського районної у м. Києві державної адміністрації подано заяву про розгляд справи у відсутність представника Служби /а. с. 138-139/. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви, з грудня 2004 року позивач та відповідач постійно проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], де позивач зареєстрована з 29.09.2005, а відповідач - 13.10.2006 /а. с. 10/. За час фактичних шлюбних відносин, у сторін народився син [PERSON] ([INFO]) та донька [PERSON] ([INFO]), які від народження проживали з батьками, а зареєстровані у вказаній квартирі, у передбаченому законом порядку, з 25.09.2015 /а. с. 119, 120/. Відповідач [PERSON] успадкував 31.05.2011, після смерті свого батька [PERSON], вказану квартиру [ADDRESS], де проживав разом з позивачем та малолітніми дітьми до 23.11.2014, та був єдиним власником нерухомого майна /а. с. 113/. Як вбачається, з листопада 2014 року [PERSON] та відповідач [PERSON] припинили проживати однією сім'єю. 23.11.2014 у відповідача [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], яку він 21.02.2015 зареєстрував у квартирі [ADDRESS], що сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню /а. с. 126, 127/. Також відповідач [PERSON] не заперечує того, що у березні 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] та проживають разом з донькою [PERSON] за іншою адресою. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2015, укладеного позивачем та відповідачем [PERSON], останній продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] та стала її одноосібною власницею /а. с. 121-123/. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області (справа № 707/246/16-ц, пр. № 22-ц/793/639/17) від 16.03.2017, постановленою при розгляді апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.01.2017 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, встановлено факт проживання позивача і відповідача [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період часу з 11.02.2011 по 23.11.2014 /а. с. 145/. Відповідно до Акту від 28.10.2015, комісією було обстежено квартиру [ADDRESS] та встановлено, що станом на день обстеження у квартирі проживають позивач [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] /а. с. 128/. Як вбачається з письмових заперечень на позов, відповідач не вважає, що втратив право користування квартирою, оскільки змушений тимчасово мешкати за іншою адресою у зв'язку із неприязними стосунками з позивачем та наявністю спорів із [PERSON], що вирішуються судом з приводу майна, у тому числі спірної квартири. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, у відповідності до частини 1 ст. 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, що встановлено частиною 2 ст. 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами частин 1-3 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, визнані судом загальновідомими, не підлягають доказуванню, а також обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, у якому вона проживає, згідно з частиною 4 ст. 29 ЦК України. За приписами статті 2 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved