Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення, яким поновити їй строк для звернення до суду з позовом, визнати недійсним Договір дарування житлового будинку, господарських будівель та споруд, укладений між [PERSON] та [PERSON], провести реальний розподіл частини спільно придбаного домоволодіння, яке складається з житлового будинку, навісу для трактора, гаражу, бані з лазнею та огорожі, та знаходиться у [ADDRESS], визнавши за нею право власності на 1/2 його частину, та виділити їй ? частину спільно придбаного рухомого майна. У своїй позовній заяві відповідач - позивач [PERSON] просить постановити рішення, яким поділити між ним та позивачкою - відповідачкою спільно придбане рухоме майно. В основі своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До одруження їх батьки домовилися про перебудову житлового будинку, належного батькам чоловіка для них з чоловіком, з послідуючим оформленням права власності на будинок за її чоловіком та за нею. Тому вони з чоловіком, з допомогою її батьків зробили перебудову житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS], та перейшли у нього жити. Пізніше спільно добудували навіс для трактора, гараж, баню та відновили огорожу. Чоловікові батьки залишилися жити у літній кухні, а вони з чоловіком, а згодом і з дітьми, жили у перебудованому будинку. Після розірвання шлюбу їй стало відомо, що батько чоловіка не дотримався домовленості та подарував будинок тільки чоловікові, тому вважає, що зазначений договір дарування є недійсним з підстав не дотримання вимог закону, оскільки при укладенні правочину чоловік це питання не погодив з нею. Правочин не відповідає вимогам закону та моральним засадам суспільства. Оскільки про укладення договору дарування їй стало відомо тільки після розірвання шлюбу, просить про поновлення строку позовної давності для оскарження зазначеного правочину, визнання його недійсним та поділ домоволодіння між нею і чоловіком у рівних частках, виділивши їй відповідний варіант поділу домоволодіння згідно з висновками експерта. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали ряд рухомого майна, зокрема меблі, побутову техніку, тюлі та штори, ковдри, подушки, килими, пиломатеріали, трактор, покрівельне залізо, автомобіль. Просить розділити зазначене рухоме майно між ними у рівних частках. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву у якій зазначає, що домоволодіння не підлягає поділу між ним та позивачкою, оскільки подароване йому особисто його батьком. У перелік майна, що підлягає поділу між ними позивачкою не включені телевізор, ноутбук, дві праски, фен та машинка для стрижки, які позивачка забрала з дому без його згоди. Крім того вважає, що пила, морозильна камера, автомобіль, самохідне шасі, бетономішалка та тачка придбані за його власні кошти, та за позичені гроші, а тому не підлягають поділу, є його особистою приватною власністю. Також вважає, що позивачка безпідставно вимагає поділу покрівельного алюмінієвого листового заліза. За клопотанням позивачки у справі забезпечено позов шляхом проведення опису та накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, зазначене у позовній заяві [PERSON], за її ж клопотанням у справі призначалися первинна та додаткова будівельно - технічна експертизи, у зв'язку з чим провадження у справі двічі зупинялося на тривалі строки. У судовому засіданні представник позивачки-відповідачки [PERSON], її мати - [PERSON] її позовні вимоги підтримала, а позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала та пояснила, що шлюб між її дочкою [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 10 січня 1998 року та рішенням суду 05 серпня 2016 року розірваний. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], на утримання яких з відповідача стягуються аліменти. Шлюбні відносини між її дочкою та [PERSON] фактично припинилися у липні 2016 року. Перед укладенням шлюбу та пізніше, на Великодні свята, батьки [PERSON] пообіцяли домоволодіння, яке їм належить,віддати на перебудову та подарувати молодому подружжю. Будь-якої письмової угоди з цього приводу не укладали. Знаючи, що будинок буде належати їм, подружжя протягом 1998 - 2000 років, за спільні кошти перебудували житловий будинок. Вона та її чоловік, як батьки [PERSON], а також їхній син, також приймали участь у перебудові будинку, допомагали фізичною працею, а також матеріальними затратами, зокрема дали на перебудову 60 кубічних метрів будівельного лісу, платили за роботу майстрам, допомагали власними коштами дітям при купівлі меблів, автомобіля. Для покращення житлово - побутових умов, під будинком залили фундамент, підняли зовнішні і внутрішні стіни, влаштували дахові конструкції, накрили будинок цинковим залізом, ззовні дерев'яні стіни обмурували цеглою і покрили штукатуркою, всередині облаштували кімнати, вимурували з кахелю кухонне вогнище, три грубки, настелили підлоги паркетом, встановили одинадцять дверей, два рази встановлювали п'ятнадцять вікон: спочатку дерев'яні, а пізніше металопластикові, добудували коридор і кухню, на мансардному поверсі збудували дві кімнати та два коридори, влаштували електропроводку, провели водопостачання та каналізацію, встановили на бетонному фундаменті металеву огорожу. Крім того, збудували гараж, навіс для трактора, баню з парною, в літній кухні зробили євроремонт та ванну кімнату. При підготовці доказів для звернення до суду з позовом про поділ майна, [PERSON] стало відомо, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстрований на колишнього зятя згідно Договору дарування від 15 серпня 2008 року, укладеного між відповідачем та його батьком [PERSON], про що дочці раніше нічого не було відомо. У листопаді 2013 року відповідач у м. Чернівці, за спільні кошти подружжя купив 220 алюмінієвих покрівельних листів, а прибутково - видаткову накладну оформив на свого батька, що приховав від дружини. Тільки після ознайомлення з зустрічною позовною заявою дочці стало відомо про даний факт. Вказані обставини підтверджують, що дочка пропустила строк позовної давності для подачі позову про визнання недійсним Договору дарування домоволодіння з поважної причини тому, що їй не було відомо про існування вказаного договору. Чому ні дочка ні вони з чоловіком раніше не цікавилися питанням оформлення правовстановлюючих документів [PERSON], згідно з домовленістю, на дочку, пояснити не може. Вважає, що договір дарування домоволодіння слід визнати недійсним та поділити домоволодіння, виділивши її дочці [PERSON] 47/100 частин домоволодіння в натурі. Крім того, за час перебування у шлюбі подружжя придбало рухоме майно, половина якого по закону належить її дочці. У зв'язку з цим просить виділити дочці автомобіль марки «SKODA», меблі побутову техніку та речі домашнього вжитку відповідно до розподілу згідно з договором, який сторони хотіли укласти, як мирову угоду. Вважає, що машина, морозильна камера, самохідне шасі, тачка, листове алюмінієве залізо є спільною власністю подружжя та підлягають розподілу між ними. Не заперечує, що подружжя за час перебування у шлюбі придбали ноутбук, який використовувався їхнім сином [PERSON] і його у нього вкрали у коледжі. Також не заперечує, що дочка забрала і іншу побутову техніку, зокрема морозильну камеру та телевізор. Підтвердила, що їй відомо, що відповідач позичав частину грошей у [PERSON] на придбання автомобіля, але вважає, що ці гроші вже давно повернуті. Відповідач-позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, а позовні вимоги [PERSON] визнав частково та пояснив, що заперечує проти поділу домоволодіння, оскільки воно належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування. Позивачці про існування вказаного договору було достовірно відомо з часу його укладення, оскільки на той час стосунки в їх сім'ї були нормальні, дружина їздила з ним та його батьками у Рожнятів у день укладення зазначеного договору, договір весь час знаходився у них удома у шафі, разом з іншими документами. Дружина знала, що будинок йому подарований і він є його власником, оскільки неодноразово у сільській раді брала різні необхідні довідки, книги по господарського обліку сільської ради є загальнодоступними. Фактично домоволодіння належало його батькові, який зазначений будинок з господарськими спорудами успадкував ще від свого батька. А тому колишня дружина не має права на поділ нерухомого майна, яке не придбане за спільні сімейні кошти. Не заперечує, що разом з дружиною побудували баню, гараж та навіс для трактора. Підтверджує, що після його одруження батько вирішив зробити капітальний ремонт будинку. У цьому батькові фізичною працею допомагав і він і батьки дружини. Після завершення перебудови вони з дружиною проживали у зазначеному батьківському будинку, а батько з матір'ю залишилися жити у літній кухні. Однак будь - яких коштів, тим більше будівельних матеріалів батьки дружини не вкладали у перебудову спірного будинку. Батько був добрим майстром, особисто будував будинки іншим людям, помагав будувати будинок сестрі, мав власні станки по виготовленню паркету, столярних виробів, виготовляв сітку для огорож, а тому сам особисто здійснював перебудову будинку, виготовляв паркет, здійснював керівництво всіма будівельними роботами, починаючи від підняття та переміщення старого дерев'яного будинку, риття під ним траншей та закладки фундаменту, добудови внизу і на мансардному поверсі коридорів та кімнат, до підняття даху та його перекриття. Фактично проводилася незначна добудова до старого дерев'яного будинку, з одного боку, та добудова мансардного поверху, а тому у використанні такої кількості будівельного лісу, і такої якості, як зазначає представник позивачки, не було потреби. Батько постійно виїжджав на лісозаготівлі, та біля хати мав власний будівельний ліс. Будь-яких домовленостей у батька з будь-ким про те, що будинок він буде дарувати їм з дружиною ніколи не було. Про це ніколи ніхто не говорив. Як дружина так і її батьки достовірно знали, що будинок належить його батькам. На придбання автомобіля він використав власні кошти, які отримував на роботі як премії, оздоровчі та доплати за понаднормові та дострокові роботи. Крім того він позичив частину грошей у своєї сестри та товариша, які до цього часу ще повністю не повернув. Вартість автомобіля позивачкою істотно завищена. Самохідне шасі (трактор) він придбав, як металолом за 1000 гривень і батько здійснив його капітальний ремонт, а тому вважає, що цей механізм є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Вартість його позивачкою у її позовній заяві також значно завищена. За особисті кошти батьків він придбав морозильну камеру, а за власні особисті ноутбук, які позивачка вивезла з дому до своїх батьків, як і телевізор, і праски, фен, машинку для стрижки. Покрівельне залізо придбав його батько, продавши свій автомобіль. Він не заперечує, що на прохання батька їздив по це залізо у Чернівці, однак це батькова власність, і зберігається до цього часу у батьковому гаражі. Просить рухоме майно, яке підлягає поділу, розділити між ним та позивачкою, визначивши його вартість по реальних цінах, на підтвердження яких додані до матеріалів справи відповідні документи, а у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовити. Свідок [PERSON] - батько позивачки, дав у судовому засіданні показання про те, що після одруження його дочки з відповідачем [PERSON], вони із покійним сватом [PERSON] домовилися про перебудову сватового будинку для дітей. Для здійснення перебудови він віддав 60 метрів кубічних лісу, копав траншеї, заливав фундамент, а також давав гроші на виконання інших робіт. Після завершення перебудови, у спірному житловому будинку жили його дочка та колишній зять. Він нічого не знав про те, що сват [PERSON] подарував будинок синові [PERSON] Фактично письмового договору чи конкретної домовленості про оформлення правовстановлюючих документів на дочку між ними не було. Крім того, він дав 700 доларів, коли діти купляли автомобіль, давав гроші на меблі. Для придбання машини діти ще позичали гроші. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що йому відомо, що всі лісоматеріали для здійснення перебудови спірного домоволодіння дав [PERSON] - батько [PERSON] Останній працював у Сибірі тривалий час і звідти привіз багато лісу. [PERSON] та [PERSON] після одруження, спочатку жили у батьків позивачки, а після перебудови житлового будинку перейшли жити у спірне домоволодіння. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що доводиться рідним братом позивачки, проживає у с. Ясень разом зі своїми батьками. [PERSON] та [PERSON], після одруження, жили разом із ним та батьками. Він пам'ятає, що у 1998 році до них у гості прийшли свати - батьки відповідача і під час бесіди повідомили, що їх син з сім'єю має жити вдома. У той день вирішили, що треба провести перебудову сватового житлового будинку. Весь час, коли проводилися роботи по перебудові, він допомагав: працював, приводив різних майстрів, возив будівельні матеріали. Майже все для перебудови будинку дав його батько, а він особисто заплатив 800 доларів США за цемент для фундаменту. Оскільки його сестра [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] спочатку жили добре і ніхто не припускав, що їх сім'я розпадеться, то особливої уваги питанню про те, на кого і як будуть оформлені правовстановлюючі документи не приділялося. Йому відомо, що існувала домовленість про те, що домоволодіння буде належати сім'ї його сестри. Вперше про те, що батько [PERSON] подарував йому спірне домоволодіння він почув, коли в суді розпочався розгляд справи про поділ майна. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що його найняв [PERSON] - батько позивачки, для здійснення перебудови житлового будинку [PERSON] . Він працював там десь коло двох тижнів. Всі будівельні матеріали, зокрема дерево, возили від [PERSON], останній також розраховувався з ним за роботу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що доводиться тестем брата позивачки. Йому відомо, що спірний житловий будинок відповідачу подарував його покійний батько. [PERSON] з [PERSON] жили у батьків [PERSON] - його сватів, а потім почали перебудовувати батьків житловий будинок. Він також допомагав - здійснював деякі будівельні роботи, а саме обкладав будинок цеглою. Гроші за свою роботу не брав, бо після того як будівництво завершилося, [PERSON] з [PERSON] перейшли туди жити, а його дочка з чоловіком, який є рідним братом [PERSON], залишилися проживати з батьками [PERSON]. Також він знає, що його сват [PERSON] - батько позивачки відповідачки, давав будівельні матеріали на перебудову домоволодіння, зокрема в нього було багато лісу. Свідок [PERSON] брат батька позивачки дав у судовому засіданні показання про те, що йому достовірно відомо, що брат давав ліс на перебудову сватового житлового будинку. Він особисто помагав при закладанні фундаменту, місив глину, тощо. Його брат [PERSON] мав приблизно 60 метрів кубічних лісоматеріалу, і все використав на перебудову спірного житлового будинку. Свідок [PERSON] двоюрідний братом відповідача дав у судовому засіданні показання про те, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] жили добре, відносини в їх сім'ї були хороші. Він добре знав [PERSON] - батька відповідача, котрий був будівельником. Також йому відомо, що відповідач багато працював, а [PERSON] була йому доброю жінкою, перебуваючи у шлюбі вони придбали багато ріхомого майна. Що стосується спірного домоволодіння, то він приймав участь у роботах по облаштуванню фундаменту. За роботу йому платив [PERSON] - батько відповідача. Також йому відомо, що кахель для печей привіз покійний батько відповідача із Закарпаття, робив столярку на хату і підлоги, сам особисто клав підлоги на другому поверсі. Аналогічні показання у судовому засіданні дав свідок [PERSON] - двоюрідний брат відповідача, та доповнив, що керівництво перебудовою свого житлового будинку здійснював покійний [PERSON], який також розраховувався за роботу з ним та з іншими робітниками, яких наймав для перебудови. Він був добрим заможним господарем, купив машину, коли у селі ще мало у кого була машина. Помагав будувати хату дочці [PERSON]. Він бачив, як [PERSON] бусом забирала якесь майно з дому, після сварки з [PERSON]. [PERSON] позичив у нього 45000 гривень, що на той час становило 5500 доларів США на придбання спірного автомобіля, 800 доларів США ще не повернув до цього часу. Свідок [PERSON] - сестра відповідача, дала у судовому засіданні показання про те, що спірне домоволодіння її покійний батько [PERSON] отримав у спадок від свого батька. [PERSON] її батько перебудував житловий будинок, після чого здійснив його приватизацію, а потім подарував його її братові. Батько був майстром, у спірному житловому будинку після його перебудови самостійно постелив паркет у всіх кімнатах, а огорожі навколо домоволодіння зробив із сітки, яку плів сам. Родичі позивачки також приймали участь у перебудові будинку, однак лише як підсобники. З іншими робітниками, які допомагали, розраховувався її батько. Батько купив покрівельне залізо, яке зберігається до цього часу у його гаражі, після того як продав свою машину. Також брат позичав у неї гроші на придбання спірного автомобіля, 670 доларів США до цього часу ще не повернув. Свідок [PERSON] - мати відповідача, дала у судовому засіданні показання про те, що її покійний чоловік [PERSON] отримав спірне домоволодіння у спадок від свого батька. За життя він дане домоволодіння приватизував, перебудував та подарував синові [PERSON] Її чоловік мав автомобіль, який продав і за виручені гроші придбав 220 листів бляхи, яка зберігається у їхньому гаражі. Підтвердила, що її чоловік був майстром і під час перебудови житлового будинку багато робіт виконував сам особисто, сам робив паркет, столярку на другий поверх. На виконання інших робіт наймав майстрів. Перед одруженням сина і [PERSON] не було ніякої згоди із сватами, а після одруження на Великдень вони з чоловіком були у гостях у сватів і сват про щось із чоловіком розмовляли. Вона особисто не знає, щоб чоловік обіцяв дарувати хату невістці. При укладенні договору дарування домоволодіння синові вони з чоловіком нічого не приховували від невістки [PERSON], тому що вони з її сином добре жили у шлюбі, і ніхто на той час не припускав, що їх сім'я може розпастися. При укладенні договору у нотаріуса у селищі Рожнятів були присутні вона, її покійний чоловік та син, разом з ними їхала у Рожнятів і невістка. Свідок [PERSON]- дала у судовому засіданні показання про те, що [PERSON] успадкував будинок від батьків. Потім перебудував його та подарував синові. Город, на якому збудоване домоволодіння, колись належав батькові [PERSON]. [PERSON] був майстром, відремонтував сільський млин, будував будинки їй та її дочці. Крім того, [PERSON] виїжджав на заробітки. Сім'я була добре забезпечена матеріально. Як вийшла заміж дочка [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], вони допомогли збудувати будинок їй. Їй відомо, що вони також придбали машину ще у 80 роках. Свідок [PERSON] тітка відповідача по батьковій лінії дала у судовому засіданні аналогічні показання, доповнивши що у її батьків, крім неї, було троє дітей, у тому числі і [PERSON], який успадкував батьківську хату. ЇЇ покійний брат [PERSON] був майстром, будував людям будинки, а зимою їздив на заробітки. Він мав автомобіль і мотоцикл. Свідок [PERSON] - сусід відповідача дав у судовому засіданні показання про те, що йому відомо, що перебудова спірного житлового будинку почалася після одруження сторін. Батько [PERSON] був майстром, добре розбирався у будівництві, тому завідував перебудовою і багато робіт здійснював самостійно, родичі позивачки відповідачки також допомагали. Вислухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позови [PERSON] та [PERSON] підлягають до часткового задоволення з таких підстав. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1998 року по 05 серпня 2016 року, від шлюбу мають двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дітей (а. с. 9-11, т.1). 20 жовтня 1972 року батькові відповідача [PERSON] було виділено земельну ділянку у с. Ясень, площею 0,07 га, під забудову, що підтверджується копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а. с. 32 - 37, т.1), копією проекту (а. с. 38, т.1). 14 грудня 1997 року [PERSON] передано у приватну власність землю, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,20 га, що підтверджується копією виписки із рішення Ясенської сільської ради від 14 грудня 1997 року (а. с. 39, т. 1). Домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS], 1975 року побудови належало батькові відповідача - [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Івано-Франківським ОБТІ та реєстрації прав власності на нерухомість (а. с. 40 - 43, т. 1) та показаннями допитаних у судовому засіданні представника позивачки, відповідача, свідків. У 1998-2000 роках було здійснено перебудову житлового будинку вказаного домоволодіння, а також пізніше подружжям добудовано деякі господарські споруди, зокрема баню, гараж та навіс. Реальна ринкова вартість домоволодіння на даний час становить 1204840 гривень, що не заперечується сторонами та підтверджується висновком № 020/06-2017 судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2017 року (а. с. 120-150, т.1), висновком № 046/12-2017 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2017 року (а. с. 163-188, т.1), та фотографіями будинку (а. с. 182-187 т. 2). 15 серпня 2008 року [PERSON] подарував своєму синові відповідачу [PERSON] спірне домоволодіння, що підтверджується копією договору дарування серії ВКР № 397919 від 15 серпня 2008 року та копією витягу з Державного реєстру правочинів № 6381132 від 15 серпня 2008 року (а. с. 44, 45, т. 1). 12 грудня 2008 року відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] у встановленому порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 45, т.1 ). Станом на 2011 рік дані про відповідача [PERSON], як власника домоволодіння у [ADDRESS] на підставі договору дарування, внесені у облікові дані погосподарського обліку Ясенської сільської ради, що підтверджується копією облікової картки погосподарського обліку Ясенської сільської ради за 2011-2015 роки (а. с. 12-16, т 1). Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності судом встановлено, що відповідач [PERSON], у період перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON], на підставі договору дарування, укладеного між ним та його батьком [PERSON] ще у 2008 році, став власником спірного домоволодіння. Позивачка у своїй позовній заяві стверджує, що про існування договору дарування вона дізналася тільки при підготовці позову про поділ майна подружжя для подачі до суду, тобто у 2016 році. Вважає, що вказаний договір слід визнати недійсним, поновивши при цьому їй строк позовної давності, оскільки він пропущений з поважних причин. Однак копією довідки № 1487, виданої позивачці Ясенською сільською радою у жовтні 2015 року (а. с. 177 т. 2), яку позивачка долучала до справи про стягнення аліментів з відповідача підтверджено, що станом на жовтень 2015 року позивачці вже про цей факт було відомо, що свідчить про нещирість тверджень позивачки. Як позивачка у своїй позовній заяві так і її представники та батько - як свідок, стверджували у судовому засіданні про домовленість між батьками сторін про те, що батько відповідача подарує будинок синові та невістці після закінчення його перебудови. З пояснень сторін судом встановлено, що перебудова будинку здійснювалася до 2000 року. Отже, за наявності такої усної угоди, виконання обов'язку подарувати синові та невістці домоволодіння у батька відповідача настало у 2000 році. За таких обставин з зазначеного строку позивачка повинна була цікавитися даним питанням та вимагати у власника будинку виконання угоди, наявність якої ні позивачка ні її представники належними та допустимими доказами суду не довели. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ч.1 зазначеного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На час укладення договору дарування у 2008 році стосунки між [PERSON] та [PERSON] були нормальні, що не заперечується сторонами, а також встановлено з показань практично всіх свідків по справі. Крім того, позивачка без жодних труднощів отримала інформацію про те, кому належить домоволодіння, з погосподарської книги у сільській раді при підготовці позову до суду, отже така інформація є загальнодоступною. На переконання суду, позивачка проживаючи у спірному домоволодінні більше 15 років, знаючи, що його перебудова здійснювалася на основі житлового будинку, який належав [PERSON], та вважаючи, що вказане нерухоме майно належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, повинна була цікавитися, яким способом та на кого оформлені правовстановлюючі документи на домоволодіння. За таких обставин суд вважає, що позивачка мала можливість дізнатися про існування оспорюваного нею правочину з часу його укладення та реєстрації у сільській раді. Вона не надала суду належних та допустимих доказів того, що не могла отримати загальнодоступну інформацію та пропустила строк позовної давності з поважних причин, а тому суд не вбачає підстав для поновлення їй строку позовної давності для оспорення зазначеного правочину. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] була здійснена перебудова спірного житлового будинку, належного [PERSON] власником будинку. Пояснення відповідача з цього приводу підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] які підтвердили, що [PERSON] був майстром і багато будівельних робіт під час перебудови власного на той час будинку здійснював сам, здійснював контроль за перебудовою, а за виконання інших робіт проводив розрахунок з відповідними спеціалістами. Участь у перебудові будинку власними фізичними силами та коштами і будівельними матеріалами приймали також і батьки та інші родичі позивачки, що встановлено судом з їх пояснень, підтверджених показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та частково визнаними самим відповідачем. Однак такі обставини не є підставою для переходу права власності на домоволодіння від [PERSON] у спільну сумісну власність позивачки та відповідача, як подружжя. Позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачкою та її родичами, пов'язаних з покращенням якісних характеристик спірного домоволодіння, ні позивачкою ні її законним представником не заявлялися. При цьому суд не приймає до уваги та не враховує у своїх висновках як належні та допустимі докази надані представником позивачки копії трудових книжок її батька - [PERSON] та копії довідок (а. с. 171-178 т.2), які подані на підтвердження заробітної плати та трудового стажу останнього, а також надану відповідачем власноруч виготовлену довідку про види будівництва дерев'яних будинків у с. Ясень (а. с. 179 - 181 т. 2), оскільки будь-які обставити, що мають значення для справи, ними не встановлюються та не підтверджуються. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню - ч. 2 ст.719 ЦК України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 717 ЦК України сторонами у договорі дарування є дарувальник та обдаровуваний. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що він укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] у письмовій формі з дотриманням вимоги нотаріального посвідчення, встановленої для даного виду правочинів ч. 2. ст. 719 ЦК України. Відповідно до п 2. ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, спірне домоволодіння не підлягає поділу між позивачкою та відповідачем, оскільки за змістом ст. 57 ч. 2 СК України є особистою власністю [PERSON] як таке, що набуте на підставі договору дарування. За відповідачем [PERSON] зареєстрований автомобіль марки «SKODA» моделі Octavia А5 Ambition l,6MPl/75rW вартістю 82 300 гривень, дата реєстрації згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - 07 вересня 2012 року, що підтверджується копією звіту про оцінку майна автомобіля марки «SKODA2 моделі Octavia А5 Ambition l,6MPI/75rW від 17 вересня 2016 року (а. с. 49-67 т. 1). Оплату за вказаний транспортний засіб відповідач здійснював частинами, що підтверджується копіями квитанцій та прихідних касових ордерів № [NUMBER] та № [NUMBER] від 06 вересня 2012 року (а. с. 69-77 т. 1). На придбання зазначеного автомобіля відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 45000 гривень, що станом на час позики становило 5508 доларів США, на даний час ще не повернув 800 доларів США, що підтверджується показаннями допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] та копією боргової розписки (а. с. 168 т.2). Також для цього відповідач позичив у [PERSON] 2400 доларів США, на даний час ще не повернув 670 доларів США, що підтверджується показаннями свідка та копією боргової розписки (а. с.169 т.2). Крім того, за відповідачем зареєтроване самохідне шасі марки Т-16 МГ-У1, вартістю 18 200 гривень, право власності згідно свідоцтва про реєстрацію машини зареєстровано 01 квітня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію машини (а. с. 68 т.1) та копією звіту про оцінку майна самохідне шасі марки Т-16 МГ-У1 від 17 вересня 2016 року (а. с. 69-77 т.1). Відповідач також придбав морозильну камеру «ATLANT» ММ-7184-100, вартість якої 7190 гривень, пилу «Husqvarna» 340, вартістю 2000 гривень, бетономішалку Aqvimotov 155 літрів, вартістю 1950 гривень, тачку Лімекс 100 літрів, вартістю 380 гривень, телевізор «SAMSUNG» з кріпленнями, вартістю 6298 гривень 35 копійок, пральну машинку «INDESIT», вартістю 1800 гривень, кухонний комбайн «BRAUN», вартістю 720 гривень, набір меблів - стінка «Прем'єр», вартістю 5400 гривень, придбаний у 2003 році та спальний набір «Роксолана», вартістю 4600 гривень, придбаний у 2004 році, куток кухонний «Рома 2» вартістю 1500 гривень, комплект меблів для кухні, вартістю 14416 гривень, що підтверджується копією накладної № 031 від 11 вересня 2011 року (а. с. 80 т.1), копією видаткової накладної від 08 вересня 2013 року (а. с. 81 т.1), копіями товарних чеків від 24 грудня 2006 року та від 10 вересня 2009 року (а. с. 86, 87зворот т.1), копією довідки № 14 від 29 серпня 2016 року, виданої ФОП [PERSON] (а. с. 88 т.1), копіями накладних № 0018 від 15 вересня 2010 року та №21/03 від 21 березня 2011 року та копією рахунку № 7042 від 15 вересня 2016 року (а. с. 93 т.1). Також сторонами у судовому засіданні не заперечується придбання ноутбука HP 15-ay080ur, вартістю 8399 гривень, який, як підтвердила представник позивачки, остання забрала з будинку відповідача. Що стосується праски «ROWENTA» та праски «ОРTI», які були придбані 01 грудня 2013 року за 734 гривні 80 копійок та за 500 гривень відповідно, фена «PHILIPS» HP 8230, який був придбаний за 519 гривень, машинки для волосся «ROWENTA» IN 1110 FO, яка була придбана за 549 гривень 90 копійок, то відповідачем не підтверджено належними доказами їх придбання, надані ним копії обкладинок з інструкцій до прасок (а. с. 83 - 84 т.1) суд не приймає до уваги як докази покупки вказаної побутової техніки, оскільки вони не відповідають вимогам належності та допустимості, в них не зазначено вартість майна та хто і коли його придбав. Крім того зазначене майно на даний час відсутнє як у позивачки так і у відповідача, а тому підстав для включення його у перелік майна, яке підлягає поділу між сторонами суд не вбачає. Крім вказаних двох прасок, фена та машинки для волосся, з переліку спільного майна подружжя, яке підлягає поділу слід також виключити 220 алюмінієвих листів, оскільки вони придбані батьком відповідача [PERSON] 8 листопада 2013 року за 32340 гривень, що підтверджується копією прибутково - видаткової накладної (а. с. 47 т.1) та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON]. Відповідач просить визнати за ним право власності на морозильну камеру «ATLANT» ММ-7184-100, вартість якої 7190 гривень, ноутбук HP 15-ay080ur, вартістю 8399гривень, пилу «Husqvarna» 340, вартістю 2000 гривень, автомобіль марки «SKODA» моделі Octavia А5 Ambition l,6MPl/75rW вартістю 82 300 гривень, самохідне шасі марки Т-16 МГ-У1, вартістю 18 200 гривень, бетономішалку Aqvimotov 155 літрів, вартістю 1950 гривень, а також на тачку Лімекс 100 літрів, вартістю 380 гривень, посилаючись на те, що вказане майно він придбав за особисті кошти. На підтвердження такої своєї позиції ним подано до матеріалів справи копію довідки про доходи з листопада 1995 року по даний час (а. с. 97 т.1). Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 62 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідач не підтвердив будь - якими належними та допустимими доказами, що речі, які він просить визнати його особистою власністю, придбані ним за його особисті кошти. Враховуючи положення ч. 2 ст. 32 СК України, згідно якої заробітна плата не відноситься до особистих коштів одного з подружжя, позовні вимоги про визнання за ним права власності на морозильну камеру, ноутбук, пилу, самохідне шасі, бетономішалку, тачку та автомобіль, як на майно, що придбане за його власні кошти є безпідставними і до задоволення не підлягають. За таких обставин вказані речі слід визнати такими, що належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Крім того, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя суд, на підставі пояснень сторін, визнає меблевий спальний набір, вартістю 1000 гривень, меблевий кухонний набір, вартістю 1000 гривень, меблевий кутовий набір на кухню (два дивани, стіл і два стільці), вартістю 2000 гривень, меблевий набір стінка «Прем'єр», вартістю 5400 гривень, прихожу, вартістю 1000 гривень, стіл гостинний з твердого дерева, вартістю 3000 гривень, чотири стільці півм'які, вартістю 200 гривень, крісло розкладне вартістю 500 гривень, диван-ліжко, вартістю 1000 гривень, шафу двох дверну, вартістю 2000 гривень, телевізор «SAMSUNG» вартістю 6300 гривень, пральну машинку «INDESIT», вартістю 1800 гривень, пилосос «LG» вартістю 1000 гривень, міксер «ROWENTA» вартістю 200 гривень, м'ясорубку «BRAUN», вартістю 600 гривень, кухонний комбайн «BRAUN», вартістю 720 гривень, штори з тюллю на шість вікон вартістю 4000 гривень, електрочайник вартістю 200 гривень, чотири килими різного розміру, вартістю 400 гривень, чотири подушки, вартістю 400 гривень, дві ватні ковдри, вартістю 200 гривень, карниз кований вартістю 2000 гривень, меблевий спальний набір «Роксолана», вартістю 4600 гривень, меблевий кухонний набір 10000 гривень, меблевий набір (м'які, кутові дивани, два крісла, два пуфики), вартістю 2500, стіл столовий розкладний, вартістю 500 гривень, чотири стільці півм'які, вартістю 200 гривень, стіл комп'ютерний, вартістю 500 гривень, стілець офісний, вартістю 500, комп'ютер, монітор, клавіші мишка, вартістю 1000 гривень, мікрохвильову піч «ПАНАСОНІК», вартістю 700 гривень, електроточильний ручний станок, вартістю 200 гривень, електролобзик, вартістю 200 гривень, три килими різного розміру, вартістю 300 гривень, одну ватну ковдру, вартістю 100 гривень. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). За змістом п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи вищенаведена, суд вважає, що рухоме майно слід поділити між позивачкою та відповідачем, визнавши за кожним з них право власності на половину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому автомобіль марки «SKODA» моделі Octavia А5 Ambition l,6MPI/75rW вартістю 82300 гривень, на який претендують обидві сторони, з урахуванням боргових зобов'язань, що підтверджені розписками (а. с. 168, 169 т.2), а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], слід присудити відповідачу [PERSON], який має боргові зобов'язання пов'язані з зазначеним майном, врахувавши їх у вартості машини (зменшивши її на зазначену суму боргу). Суд також вважає за необхідне присудити позивачці спільно придбане у шлюбі та забране з будинку рухоме майно, яке знаходиться у неї, а саме морозильну камеру, телевізор, ноутбук. При визначенні вартості майна, суд приймає до уваги надані відповідачем копії товарних чеків та накладних, дані оцінки на деяку побутову техніку, меблі, самохідне шассі, автомобіль, пиломатеріали (а. с. 80 - 82, 85 - 90, 93 т.1). Щодо вартості решти майна, достовірні дані щодо вартості якого сторонами суду не надані, суд вважає, що найбільш правильні ціни вказані позивачкою у первісній позовній заяві, які підтверджені актом опису й арешту майна в результаті вжиття заходів забезпечення позову, який знаходиться у матеріалах справи за заявою [PERSON] про забезпечення позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне винести в окреме судове засідання із зобов'язанням сторін подати докази та розрахунок розміру відшкодування судових витрат у строк до 25 серпня 2018 року.

Outcome: partial