Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 17 серпня 2006 року з [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 140000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2016 року. Відповідач, порушуючи виконання умов договору кредиту в односторонньому порядку, припинила повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користуванням кредитом, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28.04.2015 року у сумі 211 721 доларів США 14 центів, що у гривневому еквіваленті складає 4 848 110 гривень 38 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 121328 доларів США (2 778 237,09 грн.), сума заборгованості за відсотками - 90393,14 доларів США (2 069 873,29 грн.) (а.с. 1-3). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року позов задоволено: стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 095/64-ДК від 17.08.2006 р. станом на 28.04.2015 р. в розмірі 4 848 110 грн. 38 коп., яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом - 2 778 237,09 грн., суми заборгованості за відсотками - 2 069 873,29грн., а також у рахунок повернення судових витрат 3654,00 коп., а разом 4 851 764 грн. 38 коп. (а.с. 58-59). В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити банку в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 70-72). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника, оскільки він не надав доказів про погашення заборгованості за кредитом. Однак, вказані висновки зроблені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом 1 інстанції встановлено, що 17 серпня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір кредиту №095/64-ДК, відповідно до п. 1.1. якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 140 000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2016 року. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти, але згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що позичальник востаннє сплатила кошти на погашення тіла кредиту 27 вересня 2007 року, на погашення відсотків - 21 січня 2008 року (а.с.5), після чого перестала виконувати свої обов'язки по поверненню коштів, а банк звернувся до суду із даним позовом 28 серпня 2015 року. Представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності у заяві від 27 жовтня 2015 року (а.с.29-30). Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню), з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому апеляційний суд зазначає, що позивач у позовній заяві не посилався ні на збільшення строку позовної давності, ні на те, що він пропущений з поважних причин і не просив його поновити.

Outcome: dismissed