Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] (далі по тексту - відповідач) аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї з відповідачем, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Оскільки обов'язки щодо виховання та утримання дитини лежать на позивачці, а відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення їхньою дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чинои, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року було розірвано (а.с. 4-5). У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с. 3). При цьому, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а в добровільному порядку узгодити питання про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не є можливим. Згідно ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею ст.191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved