Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Центрально- Міському районі міста Макіївки про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконання трудових обов'язків, мотивуючи свої вимоги тим, що небезпечні умови праці на підприємстві призвели до отримання ним трудового каліцтва, яке спричинило йому моральні втрати. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що він з 1999 року працював гірноробочим поверхності другого розряду на добувній дільниці шахти ім. Бажанова ДП «Макіїввугілля. Під час виконання своїх трудових обов`язків 26 травня 2003 року його було травмовано ( травма хребта),що підтверджується актом № 55 про нещасний випадок на виробництві від 29 травня 2003 року. Висновком МСЕК від 26 листопада 2003 року при первинному огляді йому, внаслідок цієї травми було встановлено 30% втрати професійної працездатності. Вважає, що внаслідок трудового каліцтва пошкоджено його здоров`я, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, не можливости вести активне життя, виконувати необхідні роботи у побуті, розмір компенсації яких він визначає у сумі 10 000 грн. У зв'язку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, просить суд стягнути на його користь одноразово вказану суму відшкодування. Представник відповідача - головний спеціаліст- юрисконсульт відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Центрально - Міському районі міста Макіївки Ціоненко С.В., яка діє на підставі довіреності, позов не визнала, пославшись на його безпідставність та зазначила, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди внаслідок виробничої травми та не приведено мотивів обґрунтування суми завданої моральної шкоди. Вважає, що травмування позивача мало місце з вини роботодавця, тому підстав для стягнення моральної шкоди з відділення Фонду не має, з урахування того, що законодавчо передбачено, що відділення Фонду не відповідає за страховими випадками починаючи з 01 січня 2008 року. Крім того, згідно з порядком встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійного працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, встановлення факту моральної шкоди віднесено до компетенції МСЕК, але позивачем не надано по заявленим позовним вимогам ніяких медичних висновків. Позивач одержав від відповідача одноразову допомогу, щомісячно отримує відповідні страхові виплати, за рахунок відповідача забезпечується санаторно- курортним та медикаментозним лікуванням, що свідчить про належну турботу про стан його здоров`я. Таким чином, представник відповідача вважає, що [PERSON] не доведено належними доказами факту спричинення йому моральної шкоди унаслідок травми на виробництві, тому законні підстави для відшкодування йому компенсації моральної шкоди відсутні. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON], [INFO], з квітня 1999 року по 31 липня 2007 року працював гірноробочим поверхності добивної дільниці на шахті ім. В.М. Бажанова ДП «Макіїввугілля» ( а.с. 3-6). Відповідно до акту про нещасний випадок № 55 від 29 травня 2003 року( форма Н-1) 26 травня 2003 року о 7 годині 30 хвилин при виконанні наряду по розвантаженню обладнання із шахтної вагонетки, гірноробочий [PERSON] впав та травмував спину при падінні на шпали рельсової колії.( а.с. 7-8). Відповідно до довідки МСЕК № 100043 від 26 листопада 2003 року позивачу [PERSON] первинно було встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 30% (а.с.25). Наведені факти і обставини визнані сторонами у судовому засіданні, тому відповідно до правил частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Обгрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що в результаті виробничої травми він вимушений був тривалий час лікуватися, на даний час має ускладнення при ходьбі, довго не може стояти, не може у повному обсязі самостійно обслуговувати себе, при виконанні щоденних побутових питань має ускладнення. Він є обмежено дієздатним, періодично вимушений проходити курси лікування, витрачати додаткові кошти на тримання ліків та докладати додаткові зусилля для утримування родини.Травма хребта завдає щоденні фізичні страждання і стан його здоров`я погіршується. За змістом статей 1,21,28, 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV, набрав чинності з 1 квітня 2001 року), на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов`язок відшкодувати застрахованим особам моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяну умовами виробництва, при цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІV. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до положень статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної сили, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи той факт, що висновком МСЕК від 26 листопада 2003 року позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності 30%, суд вважає доведеним факт про виникнення страхового випадку в період дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до внесення у цей Закон змін відповідно до Закону від 23 лютого 2007 року № 717-V. Таким чином, суд визнає наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди саме відповідачем - відділенням Фонду, оскільки страховий випадок стався до набрання чинності нормативними актами щодо зупинення виплати та виключення норм про відшкодування моральної шкоди, тому посилання представника у судовому засіданні на те, що з 01 січня 2008 року відділення Фонду не відповідає за завдання моральної шкоди, є безпідставними. Крім того, право [PERSON] вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, за нормами Закону України № 1105-Х1У, також відповідає положенням статті 23 Цивільного кодексу України та Рішенню Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9 рп2004 згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає,зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Виходячи з вищевикладеного, не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо недоведеності позивачем [PERSON] факту завдання йому ушкодженням здоров`я моральної шкоди. Представником відповідача у судовому засіданні в порядку статті 60 ЦПК України не надано будь-яких доказів неспричинення [PERSON] моральних і фізичних страждань унаслідок професійного захворювання. Посилання представника відповідача на відсутність об'єктивних доказів спричинення моральної шкоди, у зв'язку з ненаданням позивачем висновку медико-експертної комісії, судом визнаються безпідставними, оскільки [PERSON] унаслідок виробничої травми спричинена стійка втрата професійної працездатності. Необхідність надання довідки МСЕК про наявність моральної шкоди згідно до положень частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачалась у випадку заподіяння шкоди умовами виробництва, яка не спричинила стійкої втрати потерпілим працездатності. Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, питання визначення спричинення моральної шкоди працівникам при отриманні професійного захворювання не входить до прав і обов'язків комісії (пункт 11). Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт встановлення виробничої травми у [PERSON], яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (30% ), характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 9000 грн. і вважає її справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження здоров`я. Позивач у судовому засіданні наполягає на її одноразовій виплаті. Твердження представника відповідача про отримання [PERSON] у повному обсязі страхового відшкодування за ушкодження здоров'я та соціальних виплат, як на підставу відмови у відшкодуванні моральної шкоди, визнаються судом необґрунтованими, тому суд їх відхиляє. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені, відповідач від несення таких витрат за чинним законодавством звільнений. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial