Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У січні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що останні декілька років вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне відносини та сімейні обовязки, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. При цьому, в позові вказував, що кожен з подружжя живе своїм життям. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 07 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції , актовий запис №1337 (а.с.4). Шлюб укладено між сторонами вперше. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). В судовому засіданні представник позивачки вказувала про те, що останні три роки позивачка не має можливості проживати з відповідачем, оскільки останній зловживає спиртними напоями та відповідно вчиняє насильство в сімї, проявляє агресію по відношенню до дружини та дитини, що створює дискофорт в родині та впливає на моральний та духовний розвиток дитини. При цьому, представником відповідача заперечувались дані факти, але при цьому сторони відповідача в ході судового розгляду справи не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовувати вказані твердження сторони позивачки. Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що з грудня 2016 року по квітень 2017 року відповідачем не вживалось будь-яких дій щодо примирення та збереження сімї, шлюбні стосунки між сторонами припинено та останні проживають окремо. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з огляду на дану норму закону, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування судових витрат шляхом відшкодування суми сплаченого судового збору є законними та обґрунтованими. При цьому, позивачкою при звернення до суду з позовом 06 січня 2017 року, сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. за ставками 2016 року. Таким чином, враховуючи те, що ставки судового збору з 01 січня 2017 року та сума судового збору при зверненні до суду з позовом даної категорії становить 640,00 грн., тому сума недоплаченого судового збору у розмірі 88,80 грн. підлягає стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved