Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач 11 жовтня 2013 року взяла у нього у борг 950 грн. до 18 жовтня 2013 року, про що написала розписку. Станом на день звернення до суду відповідач борг не повернула. Посилаючись на викладене та невиконання відповідачем свого зобов'язання, позивач прохав стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 950 грн., 3% річних у розмірі 52 грн. 09 к., інфляцію у розмірі 720 грн. 10 к. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила суду, що дійсно 11 жовтня 2013 року взяла у відповідача у борг 950 грн. до 18 жовтня 2013 року, про що написала розписку, однак кошти вона витратила на оренду їхнього спільного магазину. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року сторони уклали договір позики грошей, який оформили письмовою розпискою, за умовами якої позивач передав відповідачу 950 грн., які остання зобов'язалася повернути у тижневий строк. Зобов'язання, передбачені договором, відповідач не виконала. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та порядку, що встановлені договором. Постільки зобов'язання у встановлений умовами договору строк не виконане, то позивач має право на стягнення суми боргу. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що вона витратила кошти на утримання спільного з позивачем майна, оскільки у даному випадку мета витрат, на які відповідач витратила позичені кошти, значення не має. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Позивачем як додаток до позову надано розрахунок індексу інфляції та 3 % річних з 1 листопада 2013 року по 1 вересня 2015 року. Розмір інфляційних з 1 листопада 2013 року по 1 вересня 2015 року складатиме 701 грн. 14 к., виходячи з розрахунку : 950 х 100.2%(інфляція за листопад 2013) х 100.5%(інфляція за грудень 2013) х 124.9% (інфляція за 2014 рік) х 103.1%(інфляція за січень 2015) х 105.3%(інфляція за лютий 2015) х 110.8%(інфляція за березень 2015) х 114% (інфляція за квітень 2015) х 102.2%(інфляція за травень 2015) х 100.4%(інфляція за червень 2015) х 99%(інфляція за липень 2015) х 99.2%(інфляція за серпень 2015)/100 - 950 грн. Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Таким чином, сума 3 % річних складатиме -950 грн. х 3 х кількість днів прострочення, визначених позивачем з 1 листопада 2013 року по 1 вересня 2015 року( 669 днів): 365:100 =52 грн.09 к. Всього з позивача підлягає стягненню -950 грн. (борг) + 52 грн.09 к. (3 проценти річні у межах, визначених позивачем) + 701 грн. 14 к. (інфляційні) = 1703 грн. 23 к. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved