Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 05 травня 2015 року між позивачем, та відповідачем було укладено договір №б/н, згідно з умовами якого позивач сплатив відповідачеві 67 730,00 грн., а відповідач в строк з 05 травня 2015 року по 20 травня 2015 року повинен був виконати передбачені договором роботи. Оскільки вказані роботи не виконано, тому позивач просить стягнути в відповідача завдані матеріальні збитки. В судове засідання позивач не з'явився надавши суду заяву в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 05 травня 2015 року між позивачем та представником відповідача було укладено договір на буріння свердловини на воду, роботи повинні бути виконанні з 05 травня 2015 року та закінчити роботи 20 травня 2015 року, також відповідач отримав кошти в сумі 67 730,00 грн. (а.с. 7-8). Приписами статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані вимоги є в правочині укладеному між позивачем та відповідачем, так як при укладанні договору сторони мали необхідній обсяг цивільної дієздатності, наше волевиявлення було вільним і відповідало нашій внутрішній волі, даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків - перехід коштів від позивача відповідачу, а останній отримавши їх повинен був пробурити свердловину. Виходячи з цього між сторонами виникли договірні відносини. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою взаємних прав та обов'язків; такий документ повинен містити інформацію про: дату укладення договору; найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); найменування продукції; ціну; строк виконання робіт (надання послуг); інші істотні умови договору; права та обов'язки сторін договору», що відповідає договору укладеному між сторонами. Відповідач отримавши кошти в сумі 67 730,00 грн., свердловину на воду до часу визначеному договором не пробурив, що свідчить про односторонню відмову відповідача від взятих на себе зобов'язань. Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, але відповідач свої зобов'язання не виконав, тим самим порушив взяті на себе зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)», а згідно статті 611 ЦК України встановлено, що «у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди». Приписи статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюють, що «споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим». Відповідно до ч.2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно ч 1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору дані витрати на підставі статті 88 ЦПК України бути відшкодовані з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved