Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, просив суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 3276 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 22.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпроммаркет» 21278, 01 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у липні 2021 року позивачу стало відомо про виконавче провадження № 66051292 від 12.07.2021 року про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром меркет» заборгованості в розмірі 21278 грн. 01 коп. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 3276, виданого 22.07.2020 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем. Вчинення нотаріусами виконавчих написів за документами, які не містяться в чинній редакції переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністір України № 1172 від 29.06.1999 року, є незаконним. Крім того, виконавчий напис нотаріуса № 3276 від 22.07.2020 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги за кредитним договором № 2000710170 від 04.09.2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ОТП БАНК». Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушення чинного законодавства, а саме ст. 18 ЦК України, ст.ст.87 91 ЗУ «Про нотаріат» та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. В дане судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої зазначив, що ТОВ «ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» визнає в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення судового збору в розмірі 454 грн. (інші 50% судового збору повертається позивачу з державного бюджету), інші вимоги позивача відповідачем не визнаються. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За ч.6\~ст.263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Підстав вважати визнання позову відповідачем таким, що суперечить закону, порушує права, свободи чи інтереси інших осіб матеріали справи на момент її розгляду не містять. Представник третьої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Євгеном\~Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3276, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило права вимоги на підставі договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 28/12/18 від 28 грудня 2018 року, якому в свою чергу ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору факторингу № 24/03/17/1 від 24.03.2017 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 2000710170 від 04.09.2012 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з березня 2017 року по 22.07.2020 року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 21278,01 грн., у тому числі: 16828,25 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4399,76 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису (арк.с.32). Відповідно до заяви ТОВ «Фінпром маркет» 07.07.2021 року подано заяву про примусове виконання виконавчого напису від 22.07.2020 року (арк.с.31). 12 липня 2021 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ковтюх Є.Є. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 3276, виданим 22.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (арк.с.29-30). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та\~\~організаціями не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вказано, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до\~п.\~1\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого Постановою\~Кабінету міністрів\~України\~\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172,\~для одержання\~виконавчого напису\~подаються:\~а)\~оригінал нотаріально\~посвідченої угоди;\~б)\~документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~боржника та\~встановлюють прострочення\~виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України\~ від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, у матеріалах цивільної справи відсутня належним чином завірена копія кредитного договору,\~укладеного між\~ПАТ «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] ,\~таким чином,\~суд позбавлений\~можливості встановити\~суть договірних\~відносин між\~сторонами,\~істотні умови\~договору,\~суму кредиту,\~порядок його\~погашення,\~строк договору; відсутні докази користування позивачем кредитними коштами, відсутні виписки по картковому рахунку. У матеріалах справи відсутні договори відступлення прав вимоги між фінансовими установами. Однак, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до приватного нотаріуса, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, заборгованості за комісією, та відсотками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення. Перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд приходить до висновку, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Однак, матеріали справи не містять письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, адресованої позичальнику, а також не містить документального підтвердження вручення зазначеної вимоги позивачу, не надано таких документів і суду. Отже,\~встановлені фактичні\~обставини у\~справі на\~підставі наданих\~сторонами доказів,\~\~які\~були досліджені\~в судовому\~засіданні,\~і які\~відповідають вимогам\~закону про\~їх належність\~та допустимість\~свідчать про\~те,\~що нотаріус,\~підтверджуючи наявність\~у кредитора\~права на\~стягнення грошових\~сум з\~ [PERSON] \~ шляхом\~вчинення виконавчого\~напису,\~не з`ясував\~факт безспірності\~заборгованості на\~підставі поданих\~кредитором документів\~та умови\~застосування положень\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса №3276 від 22.07.2020 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором за період з березня 2017 року по 22.07.2020 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до \~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., яка не визнана відповідачем в повному обсязі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~ за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Калниш Д.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 002295, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 16 липня 2019 року за № 14 року). Відповідно до ч. 8\~ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 28.07.2021 року; ордер; Акт прийому передачі виконаних робіт від 29.07.2021 року відповідно до якого адвокатом виконано роботу на загальну суму 1000 грн.; рахунок на оплату № 1 від 29.07.2021 року, рахунок № 1 від 01.04.2021 року, відповідно до якого адвокатом надано юридичні послуги на загальну суму 2500 грн., квитанції № 822272 від 11.05.2021 року, № 822274 від 05.07.2021 року, № 822277 від 19.05.2021 року на загальну суму 4500 грн.; квитанцію № 7053149 від 30.07.2021 року, відповідно до якої [PERSON] сплачено на рахунок [PERSON] 1000 грн., як оплата за правову допомогу за договором від 28.07.2021 р.; виписку за період з 05.08.2021 року по 05.08.2021 року, відповідно до якої на рахунок [PERSON] надійшла 1000 грн. (призначення платежу оплата правової допомоги зг.дог.від 28.07.2021 року, платник [PERSON] ) (арк.с.41, 42, 43,44,45,46,54). Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про що надав суду письмову заяву до початку розгляду справи, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Так як відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено звільнення відповідача від сплати 50% та повернення позивачу судового збору за подачу позовної заяви, понесені позивачем витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 454 грн. за заяву про забезпечення позову, яка була задоволена судом, підлягають стягненню на його користь з відповідача в повному обсязі. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved