Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], стосовно [PERSON] та внести зміни до актового запису про народження № 1159. Заяву мотивує тим, що [INFO] народився заявник, про що 02.12.1993 р. відділом ЗАГС Шевченківського району м. Києва в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №1159. Зазначає,що в свідоцтві про народження в графі «матір» записано [PERSON], а в графі «батько» записано [PERSON] Вказує, що його батьком є [PERSON] , однак на час здійснення реєстрації народження заявника його мати [PERSON] та батько [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім того, [INFO] [PERSON] помер, у зв»язку з чим запис про реєстрацію його батьком заявника не був внесений. Провадження у справі відкрито ухвалою від 29.09.2017 р. Ухвалою від 24.11.2017 р. по справі була призначена судово-медична генетично-ідентифікаційна експертиза із зупиненням провадження у справі. Провадження у справі поновлено ухвалою від 12.06.2018 р. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В судовому засідання представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Після проведення експертизи заявник та його представник в судове засідання не за'явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заінтересована особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлявся належним чином, до суду заяв чи клопотань з приводу поданої заяви не надходило. Залучена ухвалою суду від 06.11.2017 р. до участі в справі як заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам та просила задовольнити. Зазначила, що [PERSON] є біологічним батьком її сина [PERSON], на час народження якого вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Після поновлення провадження у справі в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог законую Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, такого висновку суд дійшов з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Шевченківського району м. Києва в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 1159 від 02.12.1993 року. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] виданого відділом ЗАГС Шевченківського району м. Києва від 02.12.1993 року в графі «Матір» - записано [PERSON], а в графі «Батько» - записано [PERSON]. Згідно отриманої отриманого судом повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07.11.2017 р., запис відомостей про батька [PERSON] проведений на підставі ст.135 ч.1 СК України (за вказівкою матері). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 04.04.2017 р., виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 5544. Заявник звертаючись із зазначеною заявою до суду обґрунтовує її тим, що його батьком є [PERSON], однак на час здійснення реєстрації народження заявника, його батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, а наданий час батько заявника помер і запис про реєстрацію його батьком не був внесений, через що заявник не має можливості отримати спадщину після померлого. Як вбачається з отриманої судом від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру станом на 19.10.2017 р. (тобто після встановленого законом 6-місячного строку на прийняття спадщини) спадкова справи після смерті [PERSON] не відкривалась. 24.11.2017 року судом з метою встановлення доказу батьківства [PERSON] з [PERSON] було призначено судову-медичну генетично-ідентифікаційну експертизу. Згідно наданого висновку експерта № 112 від 23.05.2018 року молекулярно-генетичним дослідженням, проведеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину 99,99%. Таким чином, згідно Hummei K at all«Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Як вже зазначалося вище судом встановлено, що [PERSON], відносно якого ставиться питання про встановлення факту батьківства, народився до 01.01.2004 року, а тому суд вважає за необхідне, зважаючи на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України при розгляді зазначеної справи, застосувати відповідні норми КпШС, які регулювали зазначені правовідносини. Так стаття 51 КпШС визначає, що взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. За зальним правилом встановленим ст. 52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Згідно ж ст. 53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] народився у [PERSON], яка не перебувала в зареєстрованому шлюбі, і відомості про батька органом РАГС внесені зі слів матері дитини відповідно до вимог чиної на той час ст. 55 КпШС, яка знайшла своє відображення в ст. 135 СК України та визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. З системного аналізу ст. 53 КпШС в сукупності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України можна зробити висновок, що при встановленні батьківства, суду достатньо встановити одну із трьох обставин, визначених в ч. 3 ст. 53, а саме спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, на підставі належних та допустимих доказів, достовірних та достатніх. Згідно наданих фотографій, померлий [PERSON] в період з серпня 1994 р. визнав себе батьком народженого [PERSON] сина, мав спільний побут із [PERSON] та дитиною. З метою встановлення кровного споріднення заявника [PERSON] та померлого [PERSON] судом було призначено судово-медичну генетично-ідентифікаційну експертизу. (а.с. 45-47). Даним висновком практично доведено біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] Суд вважає, що в своїй сукупності зазначені докази підтверджують факт того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком повнолітнього [PERSON] Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявниці знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 51, 52, 53 КпШС України, ст.135 СК України,

Outcome: approved