Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів за договором та трьох процентів річних від простроченої суми. Вимоги обґрунтовано тим, що 20 грудня 2007 року позивач за письмовим договором позичила відповідачу 600 доларів США на строк до грудня 2009 року. Позичальник зобов'язалася сплачувати 6 процентів щомісячно від суми позики. Із закінченням строку позики позичальник борг не повернула, 18 жовтня 2012 року надала розписку про повернення боргу до 30 грудня 2012 року, проте і в цей строк зобов'язання не виконала. Просила стягнути з відповідача основну суму боргу - 13218 грн., проценти за договором - 72963,36 грн. інфляційні витрати - 11276,34 грн., три процента річних від простроченої суми - 2313,15 грн., а всього 99770,85 грн., та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з наведених підстав. Пояснив, що зобов'язання відповідача за договором позики залишається не виконаним. Остання уникає спілкування з позивачем, відмовляється повертати основну суму боргу. Просив стягнути заявлену суму у гривнях, а при розрахунку застосовувати курс гривні до іноземної валюти, що був встановлений на день подання позову до суду. Відповідач заперечень проти позову не подала та двічі не з'явилася у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального (далі - ЦПК) України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступного до висновку. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 1046, ст. 1047 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Встановлено, що 20 грудня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір, за умовами якого позивач передала відповідачу 600 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути ці кошти у строк до грудня 2009 року та сплатити 6 відсотків щомісячно від суми позики. Договір підписано стотонами, два примірники якого знаходяться у матеріалах справи (а.с.23,24). З пояснень представника позивача слідує, що таких примірників було три. 18 жовтня 2012 року відповідачем [PERSON] складено власноруч та підписано додаток до вказаного договору, в якому зазначено про те, що сторони дійшли згоди про повернення [PERSON] позики в сумі 600 доларів США до 30 грудня 2012 року (а.с.25). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором. У визначені строки відповідач не повернула позику, відсотки не сплатила. Докази про повернення коштів на час розгляду справи матеріали не містять. Частино 1 ст. 1048 ЦК України встановлено що, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За укладеним договором сторони обумовили сплату позичальником процентів у розмірі 6 відсотків щомісячно від суми позики. З урахуванням наведених положень закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу та визначені за договором проценти. Сума боргу складає 600 доларів США, проценти за договором позики - 3312 доларів США. Розрахунок процентів за договором позики: 6 х 600 : 100 = 36 доларів США - сума процентів за місяць (де 6 - проценти за договором, 600 - сума позики), 36 х 92 = 3312 доларів США (де 92 - кількість місяців користування позикою). Позивачем заявлено про стягнення указаних сум у гривнях, а не у валюті, в якій укладався договір, та за курсом гривні до долара США станом на день подання позову 25 серпня 2015 року, де 1 долар США еквівалентний 22,03 грн. На день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 долара США 22,92грн. Тому з урахуванням ч. 1 ст. 11 ЦПК України при обрахунку та стягненні суми боргу і процентів за договором позики підлягає заявлена позивачем сума: 13218 грн. (600 х 22,03 = 13218) - основна суму боргу, 72963,36 грн. (3312 х 22,03 = 72963,36) - проценти за договором. При укладенні договору сторонами визначено розмір процентів (6 % щомісячно від суми позики). За змістом ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, правові підстави для покладення обов'язку на боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання за позикою, сплатити 3 % річних від простроченої суми - відсутні, оскільки зазначеним договором встановлений розмір процентів. Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути 13218 грн. основної суми боргу та 72963,36 грн. проценти за договором, а всього 86181,36 грн. Розподіляючи судові витрати, які полягають у сплаті позивачем 997,71 грн. судового збору, суд з урахуванням положень п. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 861,82 грн. (997,71 грн. судового збору від цини позову х 86,38 % задоволених позовних вимог :100 = 861,82 грн.). На підставі ст. ст. 625, 1046 - 1050 ЦК України та

Outcome: partial