Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У серпні 2015 року представник Позивача звернувся в суд з зазначеним позовом. Посилався на те, що 16 лютого 2007 року був укладений договір про депозитний вклад №94/0017-1 між ЗАТ «Прайм-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Прайм-Банк») та [PERSON], згідно з яким останнім було розміщено депозитний вклад, початкова сума якого відповідно до п. 1.3 Договору склала 200 000 доларів США, строком до 15 лютого 2010 року. В подальшому, як вказує Позивач, до договору неодноразово вносились зміни, і згідно з Додатковою угодою №14 від 28 травня 2014 року остаточна сума вкладу була визначена в розмірі 420000 доларів США зі строком розміщення до 27 березня 2017 року. Позивач зазначає, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 02.10.2014р. було розпочато з 03.10.2014р. процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. В той же день, як вказує Позивач, Додатковою угодою № 16 від 02.10.2014 року до договору про депозитний вклад №94/0017-1, укладеною від імені банку з однієї сторони та [PERSON], який обіймав посаду голови правління ПАТ «Прайм-Банк», сторони прийшли до згоди про дострокове припинення вкладу та виплату процентів, і вклад у повному обсязі був повернутий Відповідачу. Позивач вказує, що підписану додаткову угоду №16 від 02.10.2014р. було визнано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації нікчемним з посиланням на положення статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемним правочином, про що повідомлено Відповідача та запропоновано йому повернути кошти. Також Позивач посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено два договори, згідно з якими майнові права на грошовий депозит №94/0017-1 від 16.02.2007 року були передані банку в заставу в порядку забезпечення зобов'язань Відповідача за кредитними договорами. Таким чином, як зазначає Позивач, достроково припинивши дію Договору №94/0017-1 від 16.02.2007 року про депозитний вклад, та знявши з депозитного рахунку кошти в сумі - 420000 доларів США, Відповідач порушив ст. 50 Закону України про заставу, якою забороняється вчиняти будь які дії, що тягнуть за собою припинення заставленого права та поставив під загрозу інтереси вкладників і кредиторів банку. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року був укладений договір про депозитний вклад №94/0017-1 між ЗАТ «Прайм-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Прайм-Банк») та [PERSON], згідно з яким останнім було розміщено депозитний вклад, початкова сума якого відповідно до п. 1.3 Договору склала 200 000 доларів США, строком до 15 лютого 2010 року. (а. с. 5-7) Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем в період з 08.02.2008 року по 02.10.2014 року було укладено 16 додаткових угод до договору про депозитний вклад №94/0017-1 від 16 лютого 2007 року (а.с. 8-23). При цьому додатковою угодою № 14 від 28 травня 2014 року до договору про депозитний вклад №94/0017-1 від 16 лютого 2007 року остаточно визначена сума вкладу в розмірі 420 000 доларів США та строк його розміщення до 27 березня 2017 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 02.10.2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2014 року № 622/БТ «Про внесення Публічного акціонерного товариства «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних» було вирішено розпочати з 03 жовтня 2014 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. В день ухвалення зазначеного рішення, 02 жовтня 2014 року, між Позивачем, який перебував на посаді голови правління ПАТ «Прайм-Банк», та Відповідачем було підписано Додаткову угоду №16 до договору про депозитний вклад, за якою Сторони прийшли до згоди про дострокове припинення вкладу та виплату процентів з Договором про депозитний вклад. В той же день Відповідач отримав суму вкладу в повному обсязі. (а.с. 26) Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав зазначених статтею 38 Закону. Враховуючи те, що [PERSON] перебував на посаді Голови Правління ПАТ «Прайм-Банк», підписання Додаткової угоди №16 до договору про депозитний вклад було визнано Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації нікчемним правочином на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у якій визначено, що правочини (у тому числі договори) банку є нікчемними, якщо банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (пункт 8). Зазначений висновок грунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема з огляду на наступне. 29.05.2014 року між Позивачем та Відповідачем було підписано договір №Z1452/1229-4 застави майнових прав на грошовий депозит, яким забезпечувались вимоги Позивача по кредитному договору №1452/1229-1 від 28.11.2012 року, укладеного між Позивачем та ТОВ «Агроінтербуд», строком повернення кредитних коштів у розмірі 10 675 000 гривень до 25.02.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань, Відповідач передав у заставу Позивачу належні йому права на частку грошового депозиту в сумі 150 000 доларів США (а.с. 30-32). Крім того 29.05.2014 року між Позивачем та Відповідачем було підписано договір №Z967|1182-30 застави майнових прав на грошовий депозит, яким забезпечувались вимоги Позивача по кредитному договору №967/1182-1 від 23.11.2009 року, укладеного між Позивачем та ТОВ «Оптово-роздрібна компанія «Легіон Трейд», строком повернення кредитних коштів у розмірі 15 000 000 гривень до 25.02.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань, Відповідач передав у заставу Позивачу належні йому права на частку грошового депозиту в сумі 150 000 доларів США (а.с. 27-29). Відповідно до п.1.19 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. Листом від 19 листопада 2014 року, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації було повідомлено Відповідача про нікчемність правочину, додаткової угоди №16 до договору про депозитний вклад №94/0017-1 від 16 лютого 2007 року, на підставі ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 24-25). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України в якій визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Достроковим припиненням дії Договору №94/0017-1 від 16.02.2007 року про депозитний вклад, та знявши з депозитного рахунку кошти в сумі - 420 000 доларів США, Відповідач порушив ст. 50 Закону України про заставу, якою забороняється вчиняти будь які дії що тягнуть за собою припинення заставленого права та поставив під загрозу інтереси вкладників і кредиторів банку. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку від сплати судового збору - звільняється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, повинні бути відшкодовані на користь держави з Відповідача, а саме стягненню підлягає сума судового збору в розмірі 3 654 грн.

Outcome: approved