Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

у січні 2010 року [PERSON] - представник [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення і просив суд зобов'язати [PERSON], а також інших осіб, якщо такі проживають разом з відповідачем, звільнити квартиру [ADDRESS] та передати її позивачу [PERSON] Позов обґрунтовувався тим, що [PERSON] безпідставно займає квартиру [ADDRESS] [PERSON] посилався на те, що у нього виникло право власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року та реєстраційне посвідчення Київського міського БТІ від 03.04.2001 року. Зазначену квартиру [PERSON] передав [PERSON] для тимчасового проживання. Оскільки у [PERSON] виникла потреба у поверненні в своє володіння квартири, що належить йому на праві власності, він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогами про звільнення квартири та передачі їх йому, але [PERSON] тривалий час відмовлявся звільнити квартиру та передати її [PERSON] Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] також звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Заявлений [PERSON] позов обґрунтовувався тим, що на початку 1997 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до м. Києва. У зв'язку зі зміною місця проживання вона почала підшукувати для своєї сім'ї квартиру у м. Києві. 09.07.1997 року нею як покупцем та [PERSON] як продавцем за участю відділу нерухомості закритого акціонерного товариства «Скінія», як виконавця, було укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі п. 1 розділу «Дії сторін» [PERSON] у момент підписання вищевказаної угоди було передано продавцеві 3 000 доларів США як завдаток, який входив до кінцевої вартості нерухомості, що купувалася нею у продавця. В цей же день, а саме 09.07.1997 року, вона підписала акт узгодження ціни, за яким вартість квартири за адресою: [ADDRESS], була визначена у 82 500 доларів США. Оскільки достатньої суми грошових коштів у неї для придбання цієї квартири не було, попередньо вона домовилася зі знайомим своєї сім'ї [PERSON] про те, що він позичить їй необхідні грошові кошти, а саме 80 000 доларів США. 05.07.1997 року, коли було заплановано укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, [PERSON] передав їй у борг грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США строком на 3 роки, а натомість зажадав, як гарантію повернення боргу, щоб договір купівлі-продажу спірної квартири було оформлено на нього як на покупця, пообіцявши переоформити спірну квартиру на [PERSON] одразу ж після повернення йому боргу, про що нею [PERSON] була надана розписка. Сумнівів у тому, що після повернення нею боргу [PERSON], він переоформить спірну квартиру на неї у [PERSON] не виникало. Навесні 2000 року, [PERSON] повернула борг у розмірі 80 000 доларів США, а [PERSON] повернув їй оригінал розписки. Щодо переоформлення квартири на неї, то [PERSON] їй пояснив, що оскільки він проживає не у Києві, а у м. Кременчук Полтавської області, то він не відмовляється від взятих на себе зобов'язань щодо переоформлення спірної квартири, але зробить це згодом, коли у нього буде більше вільного часу. Оскільки [PERSON] повернув їй оригінал розписки та не ставив жодних умов щодо проживання у спірній квартирі, вона вважала, що переоформлення квартири на неї є суто формальністю, а спірна квартира і без цього належить їй на праві власності. Використовуючи квартиру як свою власність, починаючи з серпня 1997 року і до теперішнього часу [PERSON] вільно володіла і користувалася спірною квартирою, а саме: одразу ж після придбання цієї квартири, зробила в ній ремонт, придбала необхідні меблі та інше обладнання для неї, зокрема встановила кондиціонери, повністю облаштувала квартиру для свого проживання. Вона та її сім'я постійно проживали в цій квартирі, сплачували комунальні послуги. Починаючи з 1998 року [PERSON] змушена була більшу частину часу перебувати за межами України, а саме постійно виїжджала до Сполучених Штатів Америки з метою отримання громадянства США, але коли вона перебувала у США, у спірній квартирі постійно проживав її чоловік. Вона неодноразово зустрічалася з [PERSON] з метою переоформлення квартири на неї, але він постійно та під різними приводами (зайнятість, проживання за межами Києва, хвороба, відпустка тощо) просив зачекати, а також підтверджував, що не претендує на спірну квартиру. Проте, в грудні 2009 року [PERSON], через свого представника [PERSON], почав вчиняти дії щодо виселення її сім'ї з квартири, а саме надсилати поштою вимоги про звільнення вказаної квартири, а згодом - звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про їх виселення. Також [PERSON] просила суд поновити їй строк позовної давності. В подальшому [PERSON] збільшила заявлені позовні вимоги та просила суд визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року удаваною угодою в частині покупця - [PERSON]; визнати дійсним покупцем за договором купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року - [PERSON]; змінити правовідносини, що виникли за договором купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року, шляхом переведення прав і обов'язків покупця на [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 94, 75 кв.м., в тому числі жилою площею 57, 70 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення і цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. У квітні 2012 року адвокат Зімін М.В. - представник [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, обґрунтовуючи його тим, що договір про позику грошових коштів є мнимою угодою, у зв'язку з фактичною відсутністю наміру сторін створити юридичні наслідки. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу № 2601/22887/12, провадження по справі № 2/752/956/13, за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у володінні квартирою, виселення, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний банк», відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності та цивільну справу № 2601/9337/12, провадження по справі № 2/752/186/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Під час розгляду справи представник [PERSON] подав заяву про залишення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним без розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 29.04.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та його представники підтримали заявлені позови та просили їх задовольнити у повному обсязі, а проти позову [PERSON] заперечували. Позивач [PERSON] пояснив, що коли [PERSON] та [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до м. Києва та почали підшукувати собі житло, він також собі шукав квартиру у м. Києві, оскільки на той час постійно проживав і працював у Києві. Йому було відомо, що [PERSON] та [PERSON] збиралися купити собі квартиру [ADDRESS] Оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири не було укладено до 26.07.1997 року, як це було передбачено в угоді про наміри сторін від 09.07.1997 року, укладеній між [PERSON] та [PERSON], то вказану квартиру придбав він у свою власність. У спірній квартирі [PERSON] почав робити ремонт. Що конкретно він зробив - не пам'ятає, оскільки у нього дозволу на тимчасове проживання у квартирі попросили [PERSON] та [PERSON] і він погодився, то далі ремонт робили [PERSON] та [PERSON], а також повністю облаштовували квартиру на власний смак і у зв'язку з власними потребами. [PERSON] пояснив, що орендну плату сім'я [PERSON] йому не сплачувала, а сплачувала лише комунальні платежі. Ключів від квартири у нього немає. Коли останній раз він був у вказаній квартирі - не пам'ятає, бо це було дуже давно. Що знаходиться в квартирі, який там ремонт та інтер'єр йому також не відомо. Участі в утриманні квартири та поточному ремонті не брав. Також [PERSON] повідомив, що з 24.04.2014 року він зареєстрований у вказаній квартирі, але проживати і користуватися нею не може, оскільки там проживають [PERSON] та [PERSON] Факт укладення між ним та [PERSON] договору позики та надання останній у борг грошових коштів у розмірі 80 000 доларів США, [PERSON] заперечує. [PERSON], [PERSON] та їх представник проти позовів [PERSON] заперечували, а позов [PERSON] просили задовольнити у повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, суть яких полягає в наступному. В 1997 році вони переїхали на постійне місце проживання до м. Києва. [PERSON] почала підшуковувати квартиру для своєї сім'ї. У неї було декілька варіантів, але вона зупинилась на спірній квартирі. 09.07.1997 року між нею - покупцем та [PERSON] - як продавцем було укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири за адресою: [ADDRESS], за якою вона передала продавцеві 3 000 доларів США як завдаток. Також між ними було досягнуто згоди, що квартира має бути придбана до 26.07.1997 року. В цей же день, а саме 09.07.1997 року, вона підписала акт узгодження ціни, за яким вартість квартири за адресою: [ADDRESS], була визначена у 82 500 доларів США. Достатніх грошових коштів у її сім'ї на придбання цієї квартири не було, але вона мала попередню домовленість з [PERSON], з яким вона та її чоловік [PERSON] знаходилися у приятельських стосунках, що він надасть в борг їм грошові кошти для придбання квартири. Тому, коли вона звернулася до [PERSON] з проханням позичити їй 80 000 доларів США, то останній погодився на це. Одразу ж після укладення угоди про наміри та підписання акту узгодження ціни, вона виїхала до м. Донецька та за станом здоров'я не змогла прибути до Києва та придбати квартиру у строк до 26.07.1997 року, про що попередила продавців квартири в особі [PERSON] та просила перенести укладення угоди на серпень 1997 року. Останній не заперечив та підтвердив свої наміри щодо продажу квартири. 05.08.1997 року вона разом з чоловіком [PERSON] прибула до Київської універсальної біржі, де зустрілася з [PERSON] та сім'єю продавців квартири [PERSON], а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Надавши у борг їй грошові кошти, [PERSON] зажадав, щоб вона написала йому розписку про отримання грошових коштів та з метою повернення цих коштів оформила договір купівлі-продажу на його ім'я. Оскільки [PERSON] повністю довіряла [PERSON], то вона погодилася на його умови. Окрім цього, [PERSON] запевнив її, що як тільки вона віддасть йому борг, то він одразу ж переоформить квартиру на неї. Грошові кошти за квартиру її чоловік [PERSON] особисто передав безпосередньо [PERSON] Після придбання квартири, вони з чоловіком почали її ремонтувати. Під час ремонту ними було замінено всі ненесучі стіни, електричну проводку, сантехніку, батареї, замінено штукатурку, вікна та двері, тобто повністю оновлено придбану квартиру та здійснено її капітальний ремонт. Ремонт в квартирі вона контролювала особисто, оскільки облаштовувала квартиру під своє проживання. Починаючи з 1998 року вона почала постійно від'їжджати до США з метою отримання там громадянства. У квітні 2000 року перед днем народження її чоловіка, вони з [PERSON] зустрілися з [PERSON] та повернули йому борг у розмірі 80 000 доларів США, а [PERSON] - повернув їй оригінал розписки. На прохання переоформити квартиру на неї, [PERSON] пояснив, що зараз у нього немає на це часу, і він зробить це згодом. Від своїх зобов'язань [PERSON] не відмовлявся. Після цього [PERSON] та [PERSON] постійно телефонували [PERSON] з проханнями переоформити квартиру, але він постійно просив трохи зачекати, посилаючись на зайнятість, відпустку, хворобу, проживання за межами Києва тощо. Вони з розумінням ставилася до таких пояснень, оскільки і [PERSON] постійно виїжджала з України до США. Окрім цього, у них був оригінал розписки, що підтверджував повернення взятих у борг грошових коштів. Протягом усього часу, після здійснення ремонту, їх сім'я постійно проживала у спірній квартирі, сплачувала комунальні послуги, здійснювала поточний ремонт квартири та під'їзду. Коли [PERSON] від'їжджала до США, у квартирі постійно проживав її чоловік [PERSON] [PERSON] жодного разу протягом 12 років у спірній квартирі не з'являвся та не звертався до них з вимогою про звільнення цієї квартири, а тому безперешкодно використовували цю квартиру як свою власність. Жодних речей [PERSON] у спірній квартирі ніколи не було. У грудні 2009 року її чоловік повідомив, що [PERSON] вимагає від них звільнення квартири. Саме з цього часу [PERSON] вважає, що порушено її право, а тому вона змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву від 23.05.2011 року, в якій просить розглядати справу за її відсутністі на підставі чинного законодавства України. Проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод володіння квартирою та виселення - заперечує; позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву від 23.05.2011 року, в якій просить розглядати справу за його відсутності на підставі чинного законодавства України. Проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод володіння квартирою та виселення - заперечує; позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - підтримує. Треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Акціонерне товариство «Український інноваційний банк», Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товарна біржа «Київська універсальна біржа», повідомлені судом про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини, що підтверджені матеріалами справи. 09.07.1997 року між відділом нерухомості ЗАТ «Скінія», як виконавцем, [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири за адресою: [ADDRESS], за умовами якої визначено кінцеву дату продажу квартири - 26.07.1997 року (п. 3 розділу «Зобов'язання продавця», п. 1 розділу «Зобов'язання покупця») та зобов'язання покупця передати продавцю в момент підписання цієї угоди 3 000 доларів США, як задаток, що входить в кінцеву вартість нерухомості. 09.07.1997 року між цими ж сторонами було складено акт, за яким сторони узгодили ціну квартири у 82 500 доларів США, а з покупця було взято передплату у розмірі 100 доларів США в рахунок виплати брокерських послуг ЗАТ «Скінія». Також, 05.08.1997 року [PERSON] надано [PERSON] в борг 80 000 доларів США для придбання квартири в м. Києві за адресою: [ADDRESS], строком на три роки, що підтверджується розпискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Вказана обставина підтверджується поясненнями [PERSON], [PERSON] У цей же день, 05.08.1997 року, між брокером брокерської контори № 168 [PERSON], який діяв зі згоди і за дорученням [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] (продавці) та брокером брокерської контори № 745 [PERSON], яка діяла зі згоди і за дорученням [PERSON], укладено на Київській універсальній біржі договір купівлі-продажу нерухомості, за яким продавці продали, а покупець купив квартиру [ADDRESS] (п. 1 договору). Судом встановлено, що зазначений договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON] з метою забезпечення повернення грошових коштів, взятих в борг [PERSON] 03.04.2001 року дублікат вказаного договору було зареєстровано у Київському міському БТІ та записано в реєстрову книгу № Д 289-253 за реєстровим № 3689. Щодо обставин оформлення між [PERSON] та [PERSON] договору позики грошових коштів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Отримавши від [PERSON] 05.08.1997 року в борг грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США для придбання спірної квартири та надавши йому відповідну розписку, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до повідомлення КНДІСЕ від 10.01.2013 № 7953/13-34 про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи матеріалів документів, експерти повідомили про неможливість надання висновку щодо встановлення часу складання або виготовлення наданої на експертизу розписки від 05.08.1997 року. Будь-яких доказів фальсифікації вказаної розписки судом не встановлено. Судом не беруться до уваги посилання [PERSON] та його представників на ту обставину, що розписка не містить жодних відміток [PERSON] про повернення [PERSON] йому боргу, оскільки обов'язковість таких відміток чинним законодавством України не передбачена. Як вбачається з вказаної розписки, договір купівлі-продажу від 05.08.1997 року оформлено на [PERSON] з метою повернення взятих у нього в борг грошових коштів в борг. Тому, при оформленні договору купівлі-продажу від 05.08.1997 року на [PERSON], як покупця спірної квартири, між ним та [PERSON] виникли правовідносини з застави спірної квартири з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Судом встановлено, що [PERSON] повернуто борг [PERSON], а [PERSON], в свою чергу, повернув [PERSON] оригінал розписки. Таким чином, право застави спірної квартири припинилося у зв'язку з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання - договору позики грошових коштів у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Договір купівлі-продажу від 05.08.1997 року в частині покупця - [PERSON], є удаваною угодою, до якої мають застосовуватися правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі, а саме договір позики з забезпеченням виконання зобов'язання у вигляді застави. Отже, суд за таких обставин вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин правила, що регулюють заставу. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК УРСР та ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтею 28 Закону України «Про заставу», визначено випадки припинення застави, зокрема, право застави припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до ст. 216 ЦК УРСР, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це в розписці, що ним видається. Знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що за спірну квартиру грошові кошти сплачували [PERSON] та [PERSON], вони прийняли майно (спірну квартиру) за договором купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року та користуються ним до цього часу. В матеріалах справи також містяться надані [PERSON] копії квитанцій про оплату комунальних послуг, телефону, послуг кабельного телебачення та Інтернету, а також документи, що підтверджують проведення нею ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] (договори-купівлі-продажу меблів, будівельних матеріалів, фіскальні чеки, видаткові накладні тощо). За таких обставин суд визнає, що дійсним покупцем спірної квартири за договором купівлі-продажу від 05.08.1997 року є [PERSON] Такий висновок суду підтверджується також і матеріалами справи, а саме угодою про намір придбати спірну квартиру та акту узгодження ціни спірної квартири, укладених саме [PERSON], а не [PERSON] При розгляді справи судом встановлено відсутність будь-яких доказів того, що дійсне волевиявлення [PERSON] було направлене на придбання спірної квартири у власність, оскільки [PERSON] не сплачував за неї грошові кошти, не здійснював обов'язків по утриманню спірної квартири, як своєї власності та інших обов'язків власника, що свідчить про факт ставлення ним до вказаної квартири не як до своєї власності, на відміну від [PERSON] Суд встановив, що пояснення та правова позиція [PERSON] щодо придбання ним за власні кошти спірної квартири повністю спростовується показами допитаного за заявою представника [PERSON] свідка [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що спірна квартира була придбана за його кошти. На підтвердження такої позиції свідком було надано оригінали для огляду та копії для залучення до матеріалів справи договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року з реєстраційним посвідченням Київського міського БТІ. Отже, фактично покази свідка [PERSON] зводилися до того, що спірна квартира була набута за його кошти, які він надав у борг [PERSON] без будь-якого документального оформлення, що повністю заперечує позовні вимоги [PERSON] та спростовує пояснення останнього, надані в ході розгляду справи. Судом не можуть братися до уваги обставини, що покупцем за договором купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року був [PERSON], встановлені рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.04.2007 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Київська універсальна біржа, про визнання договору купівлі-продажу квартири таким, що відбувся, оскільки рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08.08.2013 року вказане судове рішення було скасоване та відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 року та правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 153 ЦК УРСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Разом з цим, відповідно до частин 1-2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Тому суд встановив, що сторони договору купівлі-продажу від 05.08.1997 року були вправі укласти договір на товарній біржі «Київська універсальна біржа» і такий договір не вимагав подальшого нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки фактично [PERSON] не визнає право власності [PERSON] на спірну квартиру з 2009 року, то до таких правовідносин мають бути застосовані правові норми чинного ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Матеріалами справи встановлено, що договір купівлі-продажу від 05.08.1997 року є удаваною угодою в частині покупця - [PERSON], а дійсним покупцем спірної квартири є [PERSON], право власності якої на цю квартиру не визнається [PERSON] Окрім того, виходячи з того, що [PERSON] повернула грошові кошти, взяті в борг, а [PERSON] протягом тривалого часу уникає дій щодо переоформлення спірної квартири на [PERSON], то задоволенню підлягають і позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. та переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу від 05.08.1997 року на [PERSON] Задовольняючи позовну вимогу про визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] суд також виходить з ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує, а за ст. 322 ЦК України - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Як встановлено судом, всі обов'язки власника та тягар з утримання власності - спірної квартири несла саме сім'я [PERSON], оскільки саме вони здійснювали поточний та капітальний ремонт квартири та під'їзду, в якій вона знаходиться, сплачували комунальні та інші платежі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] жодних дій щодо ремонту та утримання спірної квартири не вчиняв та не ніс жодних витрат щодо її утримання. У квартирі не з'являвся і не цікавився її станом. [PERSON] вказаних обставин не заперечив. Вирішуючи питання щодо поважність причин пропуску позовної давності з боку [PERSON], судом беруться до уваги пояснення [PERSON] про те, що про порушення свого права на спірну квартиру вона дізналася лише у грудні 2009 року, коли отримала від [PERSON] вимогу про виселення. У суду відсутні докази того, що [PERSON] вчинялися будь-які дії щодо виселення [PERSON] та її сім'ї раніше. Навпаки, з пояснень [PERSON] та [PERSON] прямо слідує, що жодних дій щодо їх виселення зі спірної квартири [PERSON] раніше не вчинялося. Ці пояснення не були спростовані у судовому засіданні самим [PERSON] Статтею 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. З огляду на правові приписи ст. 80 ЦК УРСР та виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин, суд визнає причини пропуску строку позовної давності [PERSON] поважними і приходить до висновку, що її порушене право підлягає судовому захисту. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення необхідно відмовити, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved