Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою 74 у будинку 56 а по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області, а саме виділити їй у користування житлові кімнати, площею 9,9 кв.м й 16,8 кв.м, та відповідно залишити у загальному користуванні частини приміщень, а саме 2/5 частини кухні, 2/5 частини ванної кімнати, 2/5 частини вбиральні, 2/5 частини коридору, 2/5 частини передпокою, 2/5 частини вбудованої шафи та 2/5 частини веранди; іншу житлову площу залишити у спільному частковому користуванні [PERSON], [PERSON] й [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 1995 року, витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 40998326 про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 21 липня 2015 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2015 року (спадкова справа № 250/2011) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40973888 від 21 липня 2015 року. В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 2/5 частини квартири 74 у будинку 56 а по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області. Співвласниками вказаного нерухомого майна у рівних частках також є [PERSON], [PERSON] й [PERSON] Можливості користуватися квартирою та перебувати у ній позивач не має через напружені та неприязні стосунки із відповідачами. При цьому виділити кожному із співвласників ізольовані приміщення неможливо. З підстав встановлення порядку користування квартирою позивач змушена звернутися до суду. У жовтні 2017 року відповідач [PERSON] предявила зустрічні позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою, в якому з урахуванням уточнень просила виділити їй у користування кімнату, площею 9,9 кв.м, яку вона займає на даний час; виділити у користування [PERSON] кімнату, площею 16,8 кв.м, інші кімнати площею 18,7 кв.м, 7,4 кв.м, й 14,8 кв.м, виділити [PERSON] й [PERSON], у загальному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, передпокій, шафу та веранду, стягнути із [PERSON] на свою користь сплачений судовий збір. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло їй належить 1/5 частка спірної квартири. За розпорядженням матері, [PERSON], з 2001 року вона займала кімнату, площею 9,9 кв.м, здійснила у ній ремонті роботи та залишила особисті речі. З листопада 2015 року можливості проживати у спірній квартирі вона не має, так як відповідач [PERSON] штучно створює нестерпні умови для спільного проживання. Фактично [PERSON] весь час займала житлові кімнати, площею 7,4 кв.м й 18,7 кв.м., які й повинні бути виділені їй у користування. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала, не визнала зустрічних позовних вимог. Пояснила, що її сестри ніколи не сплачували комунальні послуги. Всі борги були погашені особисто нею. При житті матері, [PERSON], конкретні кімнати у користування їй та відповідачам у справі не виділялися. Додала, що з 2015 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, пояснила, що з 2001 року вона займала житлову кімнату площею 9,9 кв.м, там знаходяться її особисті речі. З 1994 року [PERSON] займала житлові кімнати 18,7 кв.м, й 7,4 кв.м. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, пояснила, що через постійні сварки та конфлікти із [PERSON], вона змушена була залишити спірну квартиру та піти проживати до чоловіка. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні та зустрічні позовні вимоги не визнала, заперечила проти задоволення позовів. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідачів та третіх осіб, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно із розпорядженням (наказом) від 27 серпня 1995 року представництва Регіонального відділення фонду державного майна України у місті Бровари, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира 74 у будинку 56 а по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК за № 209539, виданого 09 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, 09 лютого 2011 року померла [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2015 року, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON], яка померла 09 лютого 2011 року 1/5 частку квартири 74 у будинку 56 а по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області. Таким чином, [PERSON] є власником 2/5 частин спірної квартири, [PERSON], [PERSON] й [PERSON] є власниками по 1/5 частці вказаного нерухомого майна. Відповідно технічного паспорту квартира 74 у будинку 56 а по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області розташована на першому поверсі 9 поверхового будинку та складається із пяти кімнат житловою площею 67,6 кв.м, у тому числі кімната, площею 18,7 кв.м, 2-га кімната, площею 7,4 кв.м, 3-я кімната, площею 14,8 кв.м, 4-а кімната, площею 9,9 кв.м, 5-а кімната, площею 16,8 кв.м, ванна кімната, площею 2,6 кв.м, вбиральня, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 13,8 кв.м, вбудована шафа, площею 1,0 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою), площею 2,1 кв.м, лоджією, площею 3,8 кв.м. Загальна площа квартири становить 99,2 кв.м. У вказаній квартирі відсутні такі приміщенням як передпокій та веранда. З матеріалів справи вбачається, що з підстав поділу квартири у натурі між співвласниками [PERSON] у 2015 році зверталася до Броварського міськрайонного суду Київської області. Так, рішенням суду від 23 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ квартири у натурі між співвласниками, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до довідки № 64 від 16 січня 2018 року, виданої комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-3» [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] а, квартира 74, але фактично з листопада 2015 року не проживає. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 16 жовтня 2006 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] а, квартира 74 разом з тим, з 1997 року не проживає за місцем реєстрації. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] чоловік [PERSON], пояснив, що певний час спільно із дружиною проживав у спірній квартирі. У подальшому проживання стало неможливим, так як [PERSON] створила антисанітарні умови та не сплачувала комунальні послуги. На період проживання у квартирі його сімя займала кімнату 9,9 кв.м. Враховуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог з огляду на наступні обставини. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з частиною першою статті 356, частиною першою, другою, третьою статті 358\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При розгляді даної справи по суті встановлено, що домовленості про порядок володіння та користування майном сторонами не досягнуто. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З матеріалів справи встановлено, що частка позивача у справі спільної часткової власності складає 2/5, частка кожного із відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] складає 1/5. Житлова площа квартири становить 67,6 кв.м., тобто співвласникам відповідачам у справі належить по 13,52 кв.м, при цьому позивачу [PERSON] належить 27,04 кв.м, оскільки її частка становить 2/5. Разом з тим, як встановлено із плану квартири три житлові кімнати, площею 14,8 кв.м, 9,9 кв.м, 16,8 кв.м, є ізольованими приміщеннями. Житлова кімната, площею 18,7 кв.м, є прохідною до житлової кімнати, площею 7,4 кв.м. Самостійне користування кімнатою, площею 7,4 кв.м, без використання кімнати площею 18,7 кв.м, не можливо. Враховуючи наведені обставини, дані кімнати (площею 18,7 кв.м, 7,4 кв.м) слід виділити у користування одному співвласнику. При цьому враховуючи частку у праві спільної часткової власності таким може бути лише позивач, частка якої складає 2/5. Виділення у користування кімнат, які просить позивач призведе до штучного погіршення прав інших співвласників. Отже, у користування позивачу слід виділити кімнати, площею 18,7 кв.м й 7,4 кв.м., загальна площа кімнат, що виділяються у користування складає 26,10 кв.м. При цьому суд враховує, що до кімнат, які суд виділяє позивачу також примикає лоджія, площею 3,8 кв.м. При вирішенні зустрічних позовних вимог суд враховує, що відповідач [PERSON] фактично користувалася кімнатою, площею 9,9 кв.м з балконом, площею 2,1 кв.м та надалі бажає, щоб вона була виділена їй у користування. Виділення [PERSON] у користування кімнати площею 9,9 кв.м., що є меншим від її ідеальної частки у праві власності, жодним чином не порушує права позивача та відповідачів, оскільки не зменшує їх ідеальні частки у праві власності, та відповідає положенням цивільного законодавства, яке гарантує співвласнику у спільній частковій власності право на надання йому у користування приміщень, що відповідають його частці у спільній власності. Місця загального користування у квартирі, а саме коридор, площею 13,8 кв.м, кухню, площею 7,3 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м та вбудовану шафу, площею 1,0 кв.м слід залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Вимога [PERSON] про виділення у користування [PERSON] житлової кімнати, площею 16,8 кв.м, задоволенню не підлягає, так як остання із самостійними вимогами до суду із підстав встановлення порядку користування квартирою не зверталася. Аналогічні обставини стосуються і [PERSON] При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини перша статті 13 ЦПК України). Частиною першою статті 2\~ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial