Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала у шлюбі із [PERSON] з 3 вересня 1988 року по 14 серпня 2014 року. За час шлюбу ними було набуто спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS] (нині провулок Шпитальний) у м. Чернівці. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року припинено право спільної сумісної власності на зазначену квартиру й відповідно визнано за кожних із них право власності на ? ідеальну частку в даній квартирі. При цьому вказувала, що усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг на вказаній квартирі несе виключно вона, а відповідач будучи її співвласником жодних витрат не несе, тому посилаючись на вказане, а також положення норм матеріального права, просила стягнути з відповідача вартість ? частини понесених нею витрат по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення, за газопостачання та послуги з надання електроенергії, а всього 10\~309 грн. 15 коп. та судові витрати, понесені при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов та просив про його задоволення, вказуючи на те, що оскільки відповідач є співвласником квартири, то відповідно має брати участь на рівні із позивачем в утриманні даного майна, а тому з нього на користь позивача підлягає стягнення вартість ? частини витрат, понесених по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник відповідача в судовому засіданні проти заперечував проти задоволення позову вказуючи на те, що комунальні послуги, які були оплачені позивачем надавалися їй як споживачу згідно показників лічильника та саме вона, проживаючи у квартирі повинна їх оплачувати й відповідно відповідач, не проживаючи у спірній квартирі та не користуючись послугами витрати по їх оплаті нести на має. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони з 3 вересня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 серпня 2014 року. За час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу від 28 червня 1998 року квартиру [ADDRESS] (нині провулок Шпитальний) у м. Чернівці (а.с. 10-11). В подальшому, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2016 року право спільної сумісної власності сторін на зазначену квартиру припинено й відповідно визнано за кожних із сторін право власності на ? ідеальну частку в даній квартирі (а.с. 12-14). Також судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що в даній квартири проживає позивач [PERSON], а відповідач [PERSON] значить лише зареєстрованим в даній квартирі, що підтверджено довідкою про склад сімї № 1298 від 1 серпня 2016 року (а.с.9). При цьому, проживаючи в даній квартири, позивач [PERSON] на підставі відповідних договорів про надання послуг, споживає комунальні послуги, а саме з газопостачання, водовідведення та електроенергії, за які здійснює щомісячно оплату згідно показників лічильників, що також підтверджено відповідними розрахунками здійснених нарахувань та оплат послуг, а також платіжними квитанціями (а.с. 15-18, 19-30), а також не оспорюється й відповідачем. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] посилаючись на те, що відповідач як співвласник квартири має також нести витрати по утриманню належного йому на праві власності майна, просила стягнути з нього на свою користь вартість ? частки понесених нею витрат по оплаті житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, з газопостачання та послуг з надання електроенергії, а всього 10\~309 грн. 15 коп. Так, відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно ст.\~360,\~383 ЦК України\~власник (співвласники) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Зі змісту даної норми слідує, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Таким чином, витрати, пов'язані з утриманням майна, до яких входить і у тому числі й сплата вартості комунальних послуг, повинні нести всі співвласники майна, незалежно від того, чи проживають вони у квартирі. Разом з тим, правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Так, відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Згідно з частиною 2\~ст. 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Крім того, статтею 20 Закону визначено, що \~споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. При цьому, ст. 21 Закону\~визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у\~статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як установлено судом, позивачем оплата послуг з газопостачання, водовідведення та електроенергії здійснювалася згідно показань засобів обліку відповідно до кількості спожитих послух, що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками, а саме : позивачем за 2013 рік по час звернення до суду за водопостачання та водовідведення сплачено згідно приладу обліку спожитих послух 4314 грн. 28 коп., за послуги з газопостачання за період з 2013 року по час звернення до суду - 13\~115 грн. 28 коп. та за електроенергію, за період з 2014 року по час звернення до суду 3188 грн. 73 коп. При цьому належних та допустимих доказів щодо понесення витрат по сплаті інших послуг, позивачем суду не надано. Таким чином, ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, що підтверджено довідкою ОСББ «Проспект Незалежності «92»3» (а.с. 63) й відповідно позивачем належних доказів на спростування вказаного не надано, а також те, що кількість спожитих послух та їх оплата здійснюється згідно показників лічильника, відповідач не проживаючи та не користуючись даними послугами, зокрема послугами з газопостачання, електоренергії та водовідведення і водопостачання, не повинен сплачувати вартість цих послуг, оскільки їх обсяг споживання визначався за встановленими лічильниками і відповідач фактично даними послугами не користувався, а вимог в частині стягнення з відповідача вартості 1/2 частини сплачених коштів за послуги з теплопостачання квартири та утримання будинку і прибудинкової території тощо, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири (загальної та опалювальної), позивачем не заявлялося. За таких обставин, суд ураховуючи вищевказане, а також оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed