Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києваз позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини квартири від 14.01.2005 року та договором купівлі-продажу Ѕ частини квартири від 27.02.2009 року. В належній позивачу квартирі зареєстроване місце проживання відповідача. Однак, відповідач не проживає та не з`являється у даній квартирі з вересня 2018 року без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат з утримання житла, квартирою не цікавиться та не зберігає в ній особистих речей. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, проти продовження розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Шевченківської РДА в м. Києві в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечували, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договора купівлі-продажу частини квартири від 14.01.2005 року та договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири від 27.02.2009 року. (а.с.6-7). Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою «Центру комунального сервісу» №02/10/02-2772 від 19.10.2016 року. Відповідач у даній квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманню, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач втратив право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, актом від 12.01.2020 року про факт не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] , відповідно до якого останній з вересня 2018 року не відвідує квартиру за вказаною адресою. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачуває, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача

Outcome: approved