overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 11листопада 2005року, від даного шлюбу у них є двоє малолітніхсинів:Станіслав, 28січня [INFO], та Владислав, [INFO] життя у сторін не склалося, протягом тривалого часу між ними існують неприязні стосунки, шлюб існує лише формально, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, а тому і звернувся з вказаним позовом до суду. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позов визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК Українивідповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованомувиконавчимкомітетом Станьківськоїсільської радиКалуського району Івано-Франківської області 11листопада2005 року за актовим записом № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніхсинів: Станіслава, [INFO], та Владислава, [INFO], що підтверджується свідоцтвомпро їх народження. Сім'я розпалася, намірів на відновлення сімейних стосунків сторони не мають. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову їй зрозумілі,суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105,110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 04 вересня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №204. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та з березня 2016 року припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї. Спори про місце проживання дитини та поділ спільного майна подружжя відсутні. В звязку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.\~ Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 04 вересня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 204. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 19 квітня 2009 року у Новогригорівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №06. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: Жасміну, [INFO] та Крістіну, [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені близько двох років тому. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї. Спір про місце проживання дітей відсутній. В звязку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти надання строку на примирення заперечував, наполягаючи на розірванні шлюбу. Додатково зазначив, що спір про місце проживання дітей відсутній, спір щодо поділу спільного майна подружжя буде вирішуватися в окремому провадженні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 19 квітня 2009 року у Новогригорівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №06. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: Жасміну, [INFO] та Крістіну, [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 20 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №277. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та з 2012 року припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя та несумісність характерів. На примирення не згодний. В зв'язку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, проте разом з позовом надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги визнала повністю, на примирення не погодилася. Додатково вказала, що спори про місце мешкання дитини та про поділ спільного майна відсутні. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 20 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №277. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 23 липня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №139. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї. Спір про місце проживання дитини відсутній. В звязку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач в своїй заяві проти надання строку на примирення заперечував, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач та його представник в своїх заявах проти цього не заперечували. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 23 липня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 139. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 17. Спільне життя з відповідачем не складається у зв'язку з несумісністю характерів та різними поглядами на життя. З початку вересня 2016 року сторони фактично як подружжя не проживають та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON]. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 20 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 17 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області від 05 вересня 2009 року, актовий запис № 163 та доньку [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області від [INFO] року, актовий запис № 187 (а.с.9). Сторони з початку вересня 2016 року сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, що вбачається з позовної заяви. Поновляти шлюбно-сімейні відносини позивач наміру немає. Примирення між сторонами неможливе. Спору про місце мешкання дітей між сторонами немає. Діти залишаються мешкати разом з матір'ю. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та дітей, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він тривалий час перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2014 року розірвано. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] [INFO]. На підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року з нього на користь [PERSON] (на цей час - [PERSON]) на утримання сина [PERSON] щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Проте 12 грудня 2015 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON], а [INFO] - донька [PERSON], які перебувають на утриманні позивача. Виходячи з цих обставин [PERSON], вказуючи на суттєву зміну в сімейному стані та матеріальному становищі, просив зменшити розмір аліментів на користь відповідачки з 1/4 до 1/8 частини його заробітку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] [INFO]. На підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року з позивача на користь [PERSON] (на цей час - [PERSON]) на утримання сина [PERSON] щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Проте 12 грудня 2015 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON], а [INFO] - донька [PERSON], які перебувають на утриманні позивача. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто законом передбачено, що підставами для зміни розміру аліментів є зміна матеріального, сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника, одержувача аліментів, інші передбачені законом випадки. Такі обставини є підставами для зміни розміру аліментів лише тоді, якщо вони не існували на момент досягнення домовленості або ухвалення судового рішення про визначення розміру аліментів, а виникли після цього. За таких обставин вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, оскільки позивач не наполягав на компенсації понесених ним судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання в ці правовідносини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 травня 1981 року з відповідачкою зареєстрували шлюб. Спочатку спільне життя у сторін складалося добре. Згодом почалися конфлікти, суперечки, а тому спільне життя стало неможливим. Сторони мають різні погляди на життя. З вини обох сторін спільне життя стало неможливим. З 1998 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, примирення неможливе, а тому є підстави розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак його представник [PERSON] надіслав до суду заяву в якій зазначає, що позов підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надіславши до суду заяву в якій позов визнає, просить справу розглянути за її відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сімя сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] у цій справі поніс судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн, що підлягають стягненню з відповідачки на його користь у розмірі 352,40 грн, а інша частина підлягає поверненню у звязку із визнанням відповідачкою позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved