Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

у січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.02.2017 року між [PERSON] та ним було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого він набув права вимагати від страхової компанії належного виконання зобов`язань за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АЕ/8410208. 23.02.2017 року на а/д Ж-29 152 км Красноград-Перещепино-Новомосковськ сталася ДТП за участю водія транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АЕ/8410208 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. На підставі документів, поданих ним до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє 06.06.2017 року здійснило страхове відшкодування на рахунок СТО, визначеного ним, у розмірі 6 236,91 грн. Однак, вважає вказану суму страхового відшкодування заниженою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4103/17/14 від 20.09.2017 року, складеного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] , складає 22 394,84 грн. Ним було подано документи для доплати залишку суми страхового відшкодування, проте, страхова компанія відповіді не надала. Тому, просив стягнути з стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» недоплачене страхове відшкодування у розмірі 15 157,93 грн., 3% річних у розмірі 739,00 грн., пені в розмірі 4 345,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 644,19 грн., 1 000,00 грн. - витрат на залучення судового експерта, та судові витрати у справі. Ухвалою від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 78-79). 06.03.2019 року до суду надійшли ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 82). Ухвалою від 25.03.2019 року розгляд справи призначено до проведення у порядку загального позовного провадження й призначенням підготовчого судового засідання на 25.07.2019 року (а.с. 85-86). 17.04.2019 року до суду надійшов відзив ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», згідно якого останнє проти заявленого позову заперечило, вважаючи його безпідставним та недоведеним. Вказало про те, що дії страхової компанії повністю відповідають законодавству, при настанні страхового випадку потерпілому було виплачено страхове відшкодування у порядку та спосіб, визначені законом. Вказало на відсутність прав позивача на звернення до суду із вказаним позовом. Просило у задоволенні позову відмовити (а.с. 90-123). 07.05.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просив позов задовольнити, посилаючись на те, що згоди щодо розміру страхового відшкодування не досягнуто, ціни страховою компанією значно занижені. До того ж, посилався в подальшому на постанову Верховного Суду України № 202/7844/16-ц від 16.05.2019 року, котрою було задоволено його вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (а.с. 126-130, 156-159). В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтриманням кожною з них своєї позиції. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.02.2017 року на а/д Ж-29 152 км Красноград-Перещепино-Новомосковськ сталася ДТП за участю водія транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 16-17). 28.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого він набув права вимагати від страхової компанії належного виконання зобов`язань за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АЕ/8410208 (а.с. 18-19). Договір є чинним. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки між позивачем та потерпілим був укладений договір відступлення права вимоги до осіб, відповідальних за завдання майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена можливість виплати страхового відшкодування іншій особі, яка має право на його отримання, а наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АЕ/8410208 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. (а.с. 26, 95). На підставі документів, поданих позивачем до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє, визнавши ДТП, що мала місце 23.02.2017 року страховим випадком, 06.06.2017 року на підставі звіту № 138 від 06.06.2017 року, складеного СОД ФОП [PERSON] , страхового акту № ГО-6062/ЗП, здійснило страхове відшкодування на рахунок, визначений позивачем, у розмірі 6 236,91 грн. (а.с. 97-123). Вказане також не заперечено сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.03.2017 року позивачем було замовлено експертне автотоварознавче дослідження у судового експерта Дроздова Ю.В., котрим 20.03.2017 року складено звіт № 4103/17/17, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] , складає 22 394,84 грн. (а.с. 27-63). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: partial