Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В квартирі, крім неї та її дітей, зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 2012 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 липня 2007 року, яке зареєстровано 05.09.2007 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 серпня 2012 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 березня 2016 року. В спірній квартирі, крім позивача та її дітей, зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 2012 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні, що підтверджується актом про непроживання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved