Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача - Гришковецької селищної ради Бердичівського району, в якому просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті його батька [PERSON], померлого 10.06.2005 року, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Чапаєва, 14А, в смт. Гришківці, Бердичівського району Житомирської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.06.2005 року помер батько позивача [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей «13» червня 2005 року зроблено відповідний запис за №11. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку і будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці по вул. Чапаєва, 14 А, в смт. Гришківці, Бердичівського району, Житомирської області. Позивач є сином померлого [PERSON], що підтверджується записом про батька у свідоцтві про його народження. Тобто, відповідно до ст.1222 та ст.1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги. Проте, позивачем свідоцтва про право на спадщину не було отримано, оскільки державний нотаріус відмовив йому в цьому, посилаючись на те, що не має свідоцтва на право власності на житловий будинок, розташований в смт. Гришківці по вул. Чапаєва 14А на земельній ділянці, яка належить його батькові, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю № Ш-408 від 27 жовтня 1998 року, в якому зазначається,що державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 жовтня 1998р., серія ААН № 878046, земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Покійний батько позивача збудував будинок, але належним чином оформити право власності на будинок не встиг. 07 грудня 2015 року постановою Хмільницької районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, та рекомендовано звернутися до суду. У звязку з чим виникла ситуація при якій, через бездіяльність спадкодавців щодо реєстрації нерухомого майна та у звязку з відсутністю обовязку щодо його реєстрації на час володіння цим майном, позивач як спадкоємець не може набути право власності на вказане майно в порядку спадкування. У судове засідання позивач та його представник не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти їх задоволення судом. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не зявились, причини їх неявки суду не відомі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дані правовідносини регулюються статтями 1218, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України. 10.06.2005 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON] першої черги за законом є позивач. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку і будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці по вул. Чапаєва, 14 А, в смт. Гришківці, Бердичівського району, Житомирської області. 07 грудня 2015 року постановою Хмільницької районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) підлягає вирішенню у судовому порядку. Згідно із інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996р. не передбачалась обовязковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Виходячи зі змісту частини першої статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Щодо частини першої статті 1218 ЦК України, то до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, згідно з ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Інших осіб, які б мали право на вказане нерухоме майно немає. А отже, суд приходить до висновку, що визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачем на вказаний вище житловий будинок, не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved