Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування якого вказувала, що між нею та відповідачем [PERSON] , 16.08.2014 року було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 215. Від шлюбу в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Їх шлюб, на думку позивача, не склався, спільне проживання шкодить особистим інтересам та інтересам дитини. З 2017 року фактичні шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Донька [PERSON] постійно проживає з позивачем. Позивач зазначила, що вона забезпечує належний догляд за дитиною, утримує її, всебічно допомагає розумовому розвитку, навчанню, піклується про її здоров`я. Відповідач з початку 2019 року не бере участі в утриманні дитини, та не виконує попередню домовленість щодо спільних витрат на утримання дитини. Таким чином, позивач вважає, що встановленню та стягненню підлягають аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі 5000, 00 гривень, але не менш ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 01.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дитини, даний розмір аліментів буде забезпечувати їх рівність при несенні обов`язку утримання доньки. У зв`язку із чим звернулася до суду та просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з її матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 5000, 00 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2019 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та просив розірвати шлюб укладений ним з позивачем; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] за їх місцем проживання; стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500, 00 гривень щомісячно, оскільки на даний час не працює та не має стабільного доходу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що 16.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 215. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , згідно якого батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, за наявності таких обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даної вимоги. Щодо позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, судом зазначається наступне. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації від 22.07.2019 року № 2193 вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, враховуюче те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з її матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. З договору укладеного між Дитячим центром «Абетка» та [PERSON] від 01.09.2019 року, квитанціями від 01.08.2019 року, 01.09.2019 року, 01.10.2019 року, 01.11.2019 року, 01.12.2019 року про сплату за послугу дошкільного виховання вбачається, що [PERSON] відвідує Дитячий центр «Абетка». Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків виданих Бердичівською ДПІ Бердичівського управління ГУ ДПС у Житомирській області від 29.01.2020 року, інформація про доходи відповідача відсутня. Представник позивача зазначив, що позивач забезпечує належний догляд за дитиною, утримує її, всебічно допомагає розумовому розвитку, навчанню, піклується про її здоров`я. Відповідач з 2019 року не бере участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків». Згідно із ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради від 27.01.1991 р., держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У зв`язку із тим, що відповідач є дієздатним, на даний час не працює та не має стабільного доходу, суд вважає, що з нього можуть бути стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 01.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць. Також з відповідача,у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати у розмірі 804,80 грн. на користь держави та у розмірі 1536, 80 грн. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial