Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 25 грудня 2004 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народились діти: [PERSON], [INFO], яка проживає разом зі своєю матірю, та [PERSON], [INFO], який проживає разом із ним. На даний час спору про поділ майна не має. Шлюбні відносини між ними припинились остаточно з січня 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникають сварки й непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їхнє подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. Стосовно місця проживання їхньої дочки з матірю вони з відповідачем дійшли згоди, а щодо місця проживання їхнього сина вони згоди не дійшли. Посилаючись на викладене, позивач просив шлюб між ним і відповідачем розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері - [PERSON], а місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], - за місцем проживання батька - [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.\~ Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 2004 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 616. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], яка проживає разом зі своєю матірю, та [PERSON], [INFO], який проживає разом із батьком. На даний час спору про поділ майна між сторонами не має. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в січні 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, судом встановлено, що сторони дійшли згоди стосовно місця проживання їхньої дочки з матірю, а щодо місця проживання їхнього сина вони згоди не дійшли. При цьому син бажає проживати та фактично проживає разом з позивачем, який має можливість забезпечувати його всім необхідним, має стабільний заробіток, постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у них з сином налагоджений психологічний контакт і привязаність один до одного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З огляду на наведене, а також ураховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що таке визначення місця проживання дітей як просить позивач відповідає їх дійсним інтересам та не завдасть шкоди їхній психіці. На підставі викладеного,

Outcome: approved