Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON], який мотивований тим, що 14.12.2009 р. він придбав частину нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS], яка складає 9/100 частини об'єкту. У період використання вищевказаної нежитлової будівлі позивачем було здійснено добудову складу познач. Літ «Б1-1», що складається з трьох приміщень: кабінет «№7» площею 23,8 кв.м, склад «№8» площею 29,2 кв.м. склад «№9» площею 31,3 кв.м, всього площа самочинно збудованих приміщень становить 84,3 кв.м. Відповідно до технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж реконструкції нежитлової будівлі (котельні) під склад встановлено його надійне та безпечне використання. На звернення позивача до відділу державного архітектурно-будівельного контролю апарату Карлівської міської ради Полтавської області по введенню у експлуатацію об'єкту самовільного будівництва йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати за ним право приватної власності на самочинну реконструкцію нежитлової будівлі (котельні) [ADDRESS], за рахунок добудови складу (призначеного літ. «Б1-1») загальною площею 84,3 кв.м., що складається з кабінету (позначеного літ. «№7») площею 23,8 кв.м., складу (позначеного літ. «№8») площею 29,2 кв.м, складу (позначеного літ. «№9») площею 31,3 кв.м., клас наслідків (відповідальності) об'єкта «СС1». Сторони у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 95), представник відповідача зазначив, що проти позову не заперечує, при вирішення справи покладається на розсуд суду (а.с.78). Суд, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 9/100 частина нежитлової будівлі (котельні), що розташована по [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.12.2009 р., копією витягу з Державного реєстру правочинів № 8070956 від 14.12.2009 р. та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24857402 від 21.12.2009 р. (а.с. 6-8). Згідно договору оренди земельної ділянки від 27.07.2011 р. позивачу на підставі рішення восьмої сесії Карлівської міської ради шостого скликання від 14.07.2011 р. передано земельну ділянку у строкове платне користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості загальною площею 0,1732 га, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] і цього ж дня було підписано відповідний акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с.9-15). Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5305026332016 від 13.12.2016 р., вищевказана земельна ділянка перебуває в оренді ФОП [PERSON] - позивача по справі (а.с.18-20). Розпорядженням міського голови Карлівської міської ради Полтавської області Наконечного О.С. № 23 від 15.02.2016 р. «Про перейменування вулиць» - [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 21). Технічний паспорт на виробничий будинок, що по [ADDRESS] виготовлений у вересні 2017 р., власником у ньому вказаний [PERSON] - позивач по справі, також у ньому відображені збудовані об'єкти нерухомості та є відмітка про те, що збудовано самочинно склад літ. «Б1-1», до якого входять кабінет (позначеного літ. «№7») площею 23,8 кв.м., склад (позначеного літ. «№8») площею 29,2 кв.м, склад (позначеного літ. «№9») площею 31,3 кв.м. (а.с.22-27). За результатами проведення у 2017 році технічного обстеження об'єкта: реконструкції нежитлової будівлі (котельні) під склад (літ.Б-1,Б1-1) [ADDRESS], замовником якого є [PERSON], встановлено можливість надійної та безпечної його експлуатації (а.с.28-32). На звернення позивача до відділу державного архітектурно-будівельного контролю апарату Карлівської міської ради Полтавської області з проханням прийняти у експлуатацію самовільно реконструйовану нежитлову будівлю (котельню) під склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], йому було відмовлено та роз'яснено, що дана будівля підлягає прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на нього у судовому порядку (а.с.34). Оскільки у позасудовому порядку позивачу неможливо визнати за ним та провести державну реєстрацію його права приватної власності на самовільно побудоване майно, а тому позивач звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Разом з тим, статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на судовий захист своїх прав та обов'язків. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.15 ЦК України). У відповідності із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З аналізу частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Саме такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові ВС/КЦС від 11 липня 2018 року в справі № 1621/436/12. Також у пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Таким чином, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно побудоване позивачем на земельній ділянці, що була йому передана після завершення будівництва у встановленому законом порядку, відповідно до її цільового призначення, будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved