Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, просить визнати частково недійсним договір дарування 3/4 частин квартири від 21.06.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І., зареєстрований в реєстрі за №2-468 в частині дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] та витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] нерухоме майно, а саме, 1/4 частину зазначеної вище квартири на користь [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що 21.06.2000 року її батько [PERSON] подарував їй 1/2 частину квартири [ADDRESS], яку вона зареєструвала в органах БТІ. [INFO] помер батько позивача [PERSON] Після його смерті спадщину за законом на спадкове майно, що складалося лише з грошових вкладів прийняли позивач та відповідач [PERSON] Однак, відповідач [PERSON], не зважаючи на те, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] на момент відкриття спадщини не належала померлому [PERSON], отримав дублікат свідоцтва про право власності на вказане житло та вдруге звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого батька [PERSON], а саме 1/4 частини квартири [ADDRESS], та безпідставно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно. Після цього, 21.06.2013 відповідач [PERSON] подарував своєму синові [PERSON] замість належної йому на праві власності 1/2 частини квартири за вказаною адресою- 3/4 частини. Оскільки відповідачу [PERSON] не належало на праві власності 1/4 частина квартири [ADDRESS], тому останній не мав правових підстав відчужувати зазначено майно своєму синові [PERSON] Таким чином, позивач вважає, що, укладаючи оспорюваний правочин в частині дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] її права та законні інтереси як законного власника цього майна відповідачем [PERSON] були порушені. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити в повному обсязі. Додатково до викладеного зазначила, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року, видане державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В., зареєстроване в реєстрі за №6-1758 на ім'я [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Таким чином, вважає, що оспорюваний договір дарування в частині 1/4 частини квартири [ADDRESS] підлягає визнанню недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Вважав відсутніми правові підстави для визнання договору дарування недійсними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Шостої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник третьої особи Головне управління юстиції України в судове засідання також не з'явився, направив до суду письмові пояснення, згідно яких просив розглядати справу у відсутність представника та одночасно зазначив, що Головне управління юстиції не порушувало прав позивача. Суд, з урахуванням думки представника позивача та представника відповідача, визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та третіх осіб: Шостої Київської державної нотаріальної контори та Головного управління юстиції України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1998 року квартира [ADDRESS] належала в рівних долях [PERSON] - батьку позивача та відповідача [PERSON], [PERSON] - матері позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] - відповідачу. (а.с.13 ) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть.(а.с.14) Після смерті померлої [PERSON] спадщину за законом на спадкове майно, що складалося з 1/3 частини квартири [ADDRESS] прийняли в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2000року (а.с.15) 21.06.2000 року між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини квартири, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину квартири [ADDRESS]. (а.с.16) Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2005, про що в свідоцтві про право власності на житло від 04.02.1998 року зроблено відповідну відмітку. (а.с.13) Крім того, даний договір дарування станом на час розгляду справи ніким не оспорюваний і є чиним. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.12) 18.10.2005 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Сокуренко Н.Д. [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину грошових вкладів з відповідними відсотками та грошовою компенсацією, що належали померлому [PERSON].(а.с.а.с.76,77) 13.12.2012 року відповідач [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло вдруге звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 року (а.с.105-110) і не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідача. 24.04.2013 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. (а.с.17) 21.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 3/4 частки квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] передав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року [PERSON] безоплатно у власність 1/4 частини згаданої вище квартири.(а.с.20) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 року визнано недійсним вказане вище свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року. (а.с.105-110) Дане рішення набрало законної сили і є чиним на час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним вище рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 встановлено, що на момент смерті [PERSON], 1/2 частина квартири [ADDRESS] не належала йому на праві власності, оскільки була подарована ним [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просить визнати частково недійсним договір дарування з тих підстав, що оспорюваний договір дарування суперечить її інтересам як власника цього майна, оскільки на момент укладення цього договору, 1/4 частина квартири [ADDRESS] не належала на праві власності дарувальнику - відповідачу [PERSON] Згідно з ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. (ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже, системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що предметом дарування (дарунком) може бути майно (річ), яке належить на праві власності дарувальнику. Як встановлено судом і вказана обставина не заперечувалась в судовому засіданні представником відповідача на момент укладення оспорюваного договору дарування 1/4 частина квартири [ADDRESS] на праві власності не належала відповідачу [PERSON] Так, згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки від 02.09.2013 КВ-2013 №28116, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна, 1/2 частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за позивчем [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 21.06.2000року №2005, 1/3 частина вказаного майна на праві власності зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району 22.01.1998року, 1/6 частина цього ж майна на праві власності зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 01.03.2000року №11с-116.(а.с.19) Разом із тим, відповідач [PERSON] замість належної йому на праві власності 1/2 частини зазначеного майна, безпідставно подарував [PERSON] 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши письмові докази суд вважає, що відповідач [PERSON], укладаючи договір дарування від 21.06.2013 в частині дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] належної на праві власності позивачу [PERSON] порушив законні права та інтереси останньої. Відтак, суд дійшов висновку про те, що договір дарування в частині дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] є недійсним. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як встановлено судом, 1/4 частина квартири [ADDRESS] вибула з володіння позивача без її волі шляхом дарування іншій особі - відповідачу [PERSON] відповідачем [PERSON] без достатніх на те правових підстав. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеним в п.2 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3684грн.60коп. в рівних частинах з кожного з них, що документально підтверджено. На підставі викладеного,

Outcome: approved