Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: м.\~Полтава, вул.\~Небесної Сотні (попередня назва вул. Леніна)[ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1271. З 2012 року у вказаній квартирі також зареєстрований як наймач [PERSON] на підставі договору № 2 від 30 квітня 2012 року. Відповідач жодного дня не проживав у вказаній квартирі. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, попередньо надавши відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнає та просить провести розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні (попередня назва вул. Леніна)[ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1271. З 2012 року у вказаній квартирі також зареєстрований як наймач [PERSON], на підставі договору № 2 від 30 квітня 2012 року. Відповідач жодного дня не проживав у вказаній квартирі. Відповідно до Угоди від 20 вересня 2015 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] розірвали договір № 2 від 30 квітня 2012 року, та відповідно до п. 3 вказаної Угоди відповідач зобовязався знятися з реєстрації у спірній квартирі протягом 5-ти днів з дати укладення Угоди. Однак відповідач взятого на себе обовязку не виконав та з реєстраційного обліку у спірній квартирі не знявся. Позивач [PERSON] бажає оформити житлову субсидію на утримання та оплату комунальних послуг на вказану квартиру, однак рішенням комісії про призначення або відмову в призначенні житлової субсидії Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради від 24.07.2018 року було відмовлено у наданні субсидії відповідно до абз. 6 п.9 Положення про порядок призначення житлових субсидій, на фактично проживаючих зареєстрованих за даною адресою членів домогосподарства. Однак Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затв. пост. КМУ від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції пост. КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329) передбачено, що субсидії призначаються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) та розміру їх доходів. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В свою чергу відповідач, який добровільно не проживає і ніколи не проживав за адресою: [INFO] (попередня назва вул. Леніна)[ADDRESS], втратив право на користування житлом, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Реєстрація відповідача в будинку позивача порушує її права як власника житла на вільне користування своєю приватною власністю. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Вищевказана постанова є обовязковою для суду з огляду на положення ч. 1 ст. 417 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки там зазначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. \~ \~ \~ \~Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач зареєстрований в [INFO] (попередня назва вул. Леніна)[ADDRESS], за цією адресою не проживає без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні квартирою його власнику [PERSON], та обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved