overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 04 вересня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 715. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2012 року та відновлення подружніх стосунків, збереження сім'ї стало неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та відсутністю взаєморозуміння з різних питань сімейного життя та ведення господарства, а також того, що відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Після наданого строку для примирення, позивачка в судовому засіданні також наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнавав, просив надати строк на примирення для збереження сім'ї. Після наданого судом строку для примирення підтвердив, що шлюбні відносини за цей час вони не відновили, та погодився на розірвання шлюбу. Суд вислухавши сторони, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 04 вересня 2009 року, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 715. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Подружні стосунки між сторонами припинені, так як вони мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, тривалий час проживають окремо. Згідно зі ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їх неповнолітньої дитини. При цьому суд також враховує, що рішення сторін прийнято з усвідомленням його наслідків. Судом вживалися заходи щодо збереження шлюбу шляхом надання строку для примирення, проте подружні стосунки сторонами не були відновлені. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та стягнення суми боргу, який уточнила у березні 2014 року, посилаючись на те, що відповідач з 2011 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користуватися квартирою [ADDRESS], стягнути з відповідача заборгованості за комунальні послуги у розмірі 16887 грн. 99 коп. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2001 року належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та її колишній чоловік - [PERSON]. Останній не проживає у спірній квартирі з червня 2011 року. Позивачка пояснила суду, що відповідач пішов з квартири доьровільно. Речей відповідача у квартирі немає. Не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується показаннями свідка [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги суд вважає можливим задовольнити частково за фактичними витратами, які склали всього 2538 грн. та у відповідності до його частки в обов'язку утримання квартири, а саме у розмірі 1269 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30 листопада 1991 року, Ленінським відділом ЗАГС, за № 1527. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружиш і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У серпні 2013 року позивач пред'явила дійсний позов, який було уточнено. В обґрунтування вимог зазначила, що має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Посилаючись на те, що відповідач в вихованні доньки ніякої участі не приймає, добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, просила стягнути з нього аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 28.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилась. Надала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що 13.12.2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено актовий запис № 1406 (а.с.3). Відповідно до довідки виданої міським комунальним підприємством «Центрожилком» від 23.05.2013 року, за адресою: [ADDRESS], разом із [PERSON], за адресою: [ADDRESS], проживає - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причиною звернення позивачки до суду стала відмова відповідача у наданні матеріальної допомоги у добровільному порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів за жодних обставин не може бути менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову і вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 28.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ КБ «Приват банк»), який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.06.2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № DNH4KP50670256, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 1545,70 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.06.2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичних особам «Розстрочка», тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ЗАТ КБ «Приват Банк» надав відповідачу кредитні кошти згідно з умовами договору, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач не виконує свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 24535,56 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також, просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2013 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засідання, яке відбулося 07.03.2014 року, представник позивача не з'явився, 07.03.2014 року представником позивача подано до суду заяву, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, яке відбулося 07.03.2014 року, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У серпні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 13375,70 грн. заборгованості за кредитним договором № 999-00022142/1 від 03.08.2012 р., з яких - 8915,98 грн. заборгованість за сумою кредиту; - 299,72 грн. заборгованість по сплаті відсотків; - 960,00 грн. заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 3200,00 грн. штрафні санкції, посилаючись на те, що відповідачу, було надано овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 10000 грн., зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 02.08.2015 р.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області у м. Кривому Розі не зареєстрований, повідомлявся згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі, про що свідчать оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 89 (1480) від 14.11.2013 р., в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надавав. Це є підставою для постановлення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 03.08.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 999-00022142/1. Згідно вказаного договору було надано овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 10000 грн., зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 02.08.2015 р.. (а.с. 7-9) Порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем на суму 13375,70 грн., яка складається з: - 8915,98 грн. заборгованість за сумою кредиту; - - 299,72 грн. заборгованість по сплаті відсотків; - 960,00 грн. заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 3200,00 грн. штрафні санкції. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У випадку прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати сплати процентів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 229, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У серпні 2013 р. позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача, який мешкає в квартирі [ADDRESS] 2465,94 грн. заборгованості за опалення та гаряче водопостачання станом на 01.05.2013 р., з урахуванням того, що раніше за заявою відповідача було скасовано судовий наказ. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 47 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач, будучи власником [ADDRESS] та проживаючи в ній, зобов'язаний своєчасно, тобто щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надану послугу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, що передбачено ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим з 01.05.2009 р. має заборгованість з оплати за послуги опалення, постачання холодної та гарячої води, станом на 01.05.2013 р. в сумі 2465,94 грн., з урахуванням сплачених у травні 2013 р. 215 грн.. (а.с. 5). На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У серпні 2013 р. позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачів, які мешкають в квартирі [ADDRESS] 7831,66 грн. заборгованості за опалення та гаряче водопостачання за період з 01.03.2009 р. до 01.08.2013 р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причину неявки не повідомили. Надали суду письмові заперечення проти позову, що зводяться до того, що відповідачем [PERSON], що має кошти на рахунку Ощадбанку України, подавався позов до Ощадбанку про переведення коштів у рахунок оплати за комунальні послуги, в чому було судом відмовлено, а його касаційна скарга знаходиться у ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі проживаючи в квартирі, що перебуває в комунальній власності, а саме [ADDRESS] зобов'язані своєчасно, тобто щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надану послугу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, що передбачено ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Свої зобов'язання виконували неналежним чином, у зв'язку з чим з 01.03.2009 р. мають заборгованість з оплати за послуги опалення, постачання холодної та гарячої води, станом на 01.08.2013 р., у сумі 7831,66 грн.. (а.с. 7) Посилання відповідачів на те, що заборгованість з оплати за комунальні послуги опалення та гарячого водопостачання повинна бути погашена не стягненням з них цієї заборгованості, а за рахунок коштів, які знаходяться на рахунках Ощадбанку України, шляхом їх стягнення (перерахування) на користь позивача за рішенням суду, є безпідставним. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У серпні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вона - позивач [PERSON] має на праві приватної власності двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу. За довідкою від 11.02.2013 р., яка видана Комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційна організація № 14» вказаній квартирі прописана відповідач - [PERSON], яку колишній власник [PERSON] неодноразово повідомляв про те, щоб вона виписалася із квартири, але у добровільному порядку відповідач відмовилася. За договором купівлі - продажу квартири відповідач зобов'язувалася знятися з реєстраційного обліку у строк до 11.03.2013 р., але на теперішній час вона цього не зробила. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 82 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, будучи повідомленим належним чином, не забезпечило явку свого представника. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 13). За довідкою від 11.02.2013 р., яка видана Комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційна організація № 14» вказаній квартирі прописана відповідач - [PERSON]. (а.с. 15). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, відповідач повинен бути визнаним таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку, як такий, що був членом сім`ї колишнього власника, а з новим власником договір найму не вкладав і не є членом його сім`ї. На підставі викладеного,

Outcome: approved