Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначив,що з 17 травня 1995 року по 27 січня 2011року він працював у відповідача за спеціальністю слюсарем - ремонтником 5 розряду та був звільнений за ініціативою відповідача за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі пункту 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 06 жовтня 2009 року позивач отримав виробничу травму на підприємстві під час прибирання естакади ПШНС спіткнувшись о вал насосу, впав, сильно вдарився головою о привод засувки, в результаті чого отримав тяжкий струс головного мозку, втратив свідомість. Отримав тяжку фізичну головну біль, якою продовжує страждати, на теперішній час має ускладнення патології слуху. За фактом нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-5 та акт форми Н-1, за якими відповідальними особами, чиї дії призвели до нещасного випадку, визнані [PERSON] та [PERSON], які не забезпечили безпечне виробництво робіт по прибиранню естакади. Після травмування лікувальний заклад поставив діагноз позивачу - закрита ЧМТ: струс головного мозку, забиття м'яких тканин тіла лобної частини справа, ступінь важкості - легка. Була встановлена третя група інвалідності, 45% відсоткова втрата професійної працездатності.На даний час продовжує лікування, але стан здоров'я погіршується. У зв'язку із отриманою травмою завдані тяжка біль та моральні страждання, порушені нормальні життєві зв'язки з навколишнім світом, позивач позбавлений можливості реалізувати належним чином свій спосіб життя, свої звички та бажання, відчуває слабкість, втому, головокружіння, іноді втрату свідомості. Просив стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди,завданої внаслідок отримання травми на виробництві у розмірі 243 600 грн. за моральні страждання від нещасного випадку, пов*язаного з виробництвом та важким ушкодженням здоров*я потерпілого працівника з погіршенням стану здоров*я та збільшенням втрати професійної працездатності ,яка по сукупності складає 45%. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31 березня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково : стягнуто з ПАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча « на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.,вирішено питання щодо судових витрат . В апеляційній скарзі представник ПАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,що діє за довіреністю Біляк В.В. просить рішення суду скасувати ,ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову . В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає,що суд першої інстанції не звернув уваги,що згідно довідки МСЕК № 044733 від 22 березня 2012 року позивачу вже встановлена група інвалідності за станом слуху по причині професійного захворювання.Втрата професійної працездатності з причин отримання травми на виробництві 06 жовтня 2009 року встановлена лише 08 квітня 2013 року та становить 15% .Тобто 30% втрати працездатності за хронічним захворюванням та 15% втрати працездатності внаслідок отримання травми на виробництві 06 жовтня 2009 року є абсолютно різні самостійні обставини.З медичних документів позивача вбачається ,що після травми він переважну кількість разів звертався до лікувальних закладів з інших різних підстав для лікування захворювань,не пов*язаних з травмою. Суд першої інстанції не звернув уваги,що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 07 вересня 2012 року на користь позивача було стягнуто з відповідача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за 30% втрати працездатності.Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 жовтня 2012 року рішення суду залишено без змін. Відповідач не згоден щодо розумності і справедливості висновку суду про розмір відшкодування моральної шкоди .Суд не дослідив доказів щодо сплати відповідачем у рахунок відшкодування шкоди у добровільному порядку на користь позивача коштів у розмірі 817,78 грн. у грудні 2009 року та сплати позивачу 300 грн. профкомітетом первинної організації профсоюзу підприємства. У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча « ,що діє за довіреністю Томашков О.О. підтримав доводи апеляційної скарги. У судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити ,рішення суду першої інстанції залишити без змін. У судове засідання апеляційного суду треті особи : представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі Донецької області ,[PERSON],[PERSON] не з*явилися ,належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи шляхом отримання факсограми (а.с.150-151),та судової повістки (а.с.146,154). У відповідності з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи . Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.3. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення. Згідно п.4.ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Суд першої інстанції встановив, що позивач [PERSON]працював на підприємстві відповідача з 17 травня 1995 року по 27 січня 2011року. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 09 жовтня 2009 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 06 жовтня 2009 року на ПАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» із слюсарем-ремонтником [PERSON], пов'язаний з виробництвом. За даними акту особами, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку, а також які допустили порушення нормативних та законодавчих актів з питань охорони праці - є в.о. старшого майстра ЦВС [PERSON] та в.о. майстра ЦВС [PERSON] Основною організаційною причиною через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 акту форми Н-5, є незадовільна організація та не забезпечення безпечного виробництва робіт. В акті № 97/2 по формі Н-1 від 09 жовтня 2009 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зазначено діагноз потерпілого позивача - закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Забиття м'яких тканин лобної частини справа, ступінь важкості - легка. З пункту 10 акту вбачається, що проведеним розслідуванням встановлено, що в.о. старшого майстра ЦВС [PERSON] та в.о. майстра ЦВС [PERSON] не організували та не забезпечили безпечного виробництва робіт по прибиранню естакади ПШНС, чим порушили Правила охорони праці в металургійній промисловості.Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, були визнані ті ж особи, що і в акті Н-5 - [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки МСЕК м. Маріуполя від 08 квітня 2013 року , позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності по патології слуху із наступною датою переогляду до 08 квітня 2014року. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК, причинами інвалідності зазначено профзахворювання, висновками про умови та характер праці визнано - протипоказання важкої фізичної праці та праця в несприятливих метеоумовах, в кімнаті з шумом, рухаючимися механізмами, на висоті, рекомендовано спостереження та подальше лікування. Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА №132966 позивачу за сукупністю встановлена 45% відсоткова ступінь втрати професійної працездатності. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, позивач вимушений постійно лікуватися. Задовольняючи частково позов,суд першої інстанції виходив з того,що саме з 08 квітня 2013 року з часу встановлення позивачу стійкої втрати працездатності на 45 % за сукупністю виникло право на відшкодування шкоди , та визначив розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Проте повністю погодитися з висновком суду не можна. Право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну шкоду,настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. З досліджених матеріалів справи вбачається, що [PERSON] висновком МСЕК від 08 квітня 2013 року встановлено за сукупністю 45 % втрати професійної працездатності (а.с.10-11). Позивачу у зв'язку з травмою на виробництві 06 жовтня 2009 року завдано моральної шкоди. Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляції та не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди ,та вважає необхідним рішення суду у вказаній частині скасувати виходячи з наступного. З досліджених матеріалів справи вбачається, що вперше висновком МСЕК від 08 квітня 2013 року було встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. Суд першої інстанції не звернув уваги на те,що 45% втрати професійної працездатності складає : -30% -професійне захворювання ,- 15% травма на виробництві 06 жовтня 2009 року (а.с.10-11). Також, суд першої інстанції не звернув уваги,що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 07 вересня 2012 року на користь позивача було стягнуто з відповідача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за 30% втрати працездатності.Ухвалою апеляціного суду Донецької області від 17 жовтня 2012 року рішення суду залишено без змін (а.с.107-109,110-111). Доводи апеляційної скарги у вказаній частині заслуговують на увагу. Правовідносини, які виникли між сторонами (на час отримання травми 06 жовтня 2009 року ) в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я позивача, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, спричинену внаслідок порушення законних прав працівника та фізичної особи. Апеляційний суд приходить до висновку про наявність протиправних дій відповідача, пов'язаних з порушенням ст. 153 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці». Таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача грошових коштів у відшкодування моральної шкоди,апеляційний суд виходить з того, що встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок отриманої травми не потребує спеціальних знань та проведення медико-соціальної експертизи. Причиною нещасного випадку є порушення працівниками відповідача законодавства про охорону праці ,позивачу спричинена моральна шкода, компенсація якої в грошовому виразі належить стягненню з відповідача, однак сума в 243 600 грн., яку просить стягнути позивач є завеликою. Тобто,апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його звичні нормальні зв'язки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на отримання позивачем виплати за моральну шкоду , настало з дня встановлення йому МСЕК від 08 квітня 2013 року стійкої втрати професійної працездатності 15 % за трудове каліцтво 06 жовтня 2009 року (а.с.6-11 ). Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи, на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, не повністю визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно ч.1.ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути моральну шкоду з роботодавця у розмірі 243 600 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по встановленому первинно : трудовому каліцтву 06 жовтня 2009 року , згідно висновку МСЕК від 08 квітня 2013 року. Таким чином судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині відшкодування моральної шкоди . Виходячи з положення ст.23 ЦК України ,при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди,глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого,настання негативних змін у його житті,можливість відновлення стану ,який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до роз*яснень,що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» (із відповідними змінами ),розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань ,з урахуванням у кожному конкретного випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема враховуються характер і тривалість страждань,стан здоров*я потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір суми,що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди,суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. Визначаючись з розміром суми у відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції враховує ступінь вини відповідача,потерпілого, характер, обсяг та тривалість страждань, зниження життєвої активності позивача, систематичне нездужання організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими і вважає необхідним скасувати рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 4 500 грн. , що відповідає засадам виваженості та справедливості. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін. Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позову у зв'язку з відсутністю медичного висновку про завдання позивачу моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК України, тому апеляційний суд не може прийняти їх до уваги.Крім того, суми які виплачувалися відповідачем позивачу у рахунок відшкодування шкоди у розмірі 817,78 грн. у грудні 2009 року (а.с.44) та 300 грн. (а.с.43) не можна вважати відшкодуванням моральної шкоди відповідачем ,оскілько відповідно відповіді профспілкового комітету від 04 лютого 2015 року та табулеграми позивачу надавалася матеріальна допомога.

Outcome: partial