Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, у подальшому уточнивши позовні вимоги, просив суд поновити йому строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті бабусі, та визнати його право власності у порядку спадкування на грошові кошти, присуджені на її користь рішенням Європейського суду з прав людини, посилаючись, як на підставу пропуску встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, на проведення антитерористичної операції на території Луганської області, де позивач проживає постійно, незадовільного матеріального стану та те, що раніше йому не було відомо про існування такого судового рішення. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в уточненій позовній заяві /а. с. 61-67/. Присутня у судовому засіданні представник відповідача Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини проти задоволення позову не заперечувала. Представники відповідачів Державної казначейської служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, думку представника відповідача Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] є онуком [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження від 10.07.1973, виданим Антрацитівським міським РАЦС Ворошиловградської (Луганської) області (актовий запис № 428) та свідоцтвом про народження [PERSON] (батька позивача) від 22.12.1951, виданим Красноуральським міським бюро РАЦС (актовий запис № 1060) /а. с. 14, 15/. [INFO] [PERSON] померла у м. Антрацит Луганської області, що посвідчено свідоцтвом про смерть, виданим повторно, серії [NUMBER] від 30.06.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області /а. с. 12/. У відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, з 14.04.2014 м. Антрацит Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У тому числі УДППЗ «Укрпошта» припинила надавати свої послуги на території України, що охоплюється проведенням антитерористичною операцією. 09.01.2014 Європейський суд ухвалив остаточне рішення у справі «Хайнацький та інші проти України» (заява № 12895/08 та 249 інших заяв). Вказаним рішенням Європейський суд об'єднав заяву [PERSON] № 27220/13 та 249 інших заяв, поданих проти України іншими заявниками. Відповідно до резолютивної частини зазначеного рішення Європейського суду держава протягом трьох місяців зобов'язана була виплатити заявнику 2000 євро справедливої сатисфакції, які мали бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу, та виконати рішення Антрацитівського міськрайонного суду від 22.07.2009, якщо воно залишалось невиконаним. Позивач стверджував, що у грудні 2015 року дізнався про звернення своєї бабусі до Європейського суду з прав людини з позовом про порушення державою Україна її прав як людини та громадянина. Листом № М-1074/20.1/219-11 від 02.02.2016 заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинський С. С. у відповідь на запит, повідомив, що в провадженні відділу перебувало виконавче провадження по виконанню рішення № 12895/08, виданого 09.01.2014 Європейським судом з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України», де одним із заявників є [PERSON] Під час виконання вищевказаного рішення суду на спеціальний реєстраційний рахунок Державної виконавчої служби України надійшли кошти, призначені на користь [PERSON], а саме 33370 грн. (еквівалент 2000 євро), заборгованість за рішенням національного суду у розмірі - 461 грн. та пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського Суду з прав людини - 515,76 грн., про що [PERSON] було повідомлено листом від 05.11.2014 № 1565-2/Д1 (відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У листі роз'ясняються, що статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або у іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок. У письмових запереченнях представника відповідача Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини вказано, що після отримання документів від Урядового уповноваженого 05.03.2014 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 42377440 на виконання вказаного рішення Європейського суду та надіслано на адресу [PERSON] разом з вимогою надати повні банківські реквізити. Відповідно до інформації, наданої Департаментом, в ході виконання вищевказаного рішення на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту надійшли кошти щодо виплати справедливої сатисфакції на користь [PERSON] у розмірі 33 370 грн. (еквівалент 2 000 євро)., заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 461 грн. та пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 515,76 грн. Також Департамент повідомив, що 05.11.2014 на адресу стягувача державним виконавцем було повторно направлено лист про надання до відділу примусового виконання рішень Департаменту заяви із зазначенням банківських реквізитів для перерахування коштів. Відповідно до статті 7 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Урядовий уповноважений в межах координації виконання рішень Європейського суду повідомляє державну виконавчу службу та заявника/представника заявника про ухвалене Європейським судом рішення, і надсилає їм документи, необхідні для відкриття виконавчого провадження для виконання рішення Європейського суду. Доводи представника відповідача Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, викладені у письмових запереченнях, про те, що листом Урядового уповноваженого від 30.01.2014 № 292-0-30-14/12.0.1/996 [PERSON] було повідомлено про винесення Європейським судом рішення на її користь та надіслано перелік документів, які необхідно для отримання заявницею присуджених на її користь коштів, суд оцінює критично, оскільки не надано належних доказів направлення такого листа або отримання його адресатом. Таким чином, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] не було отримано грошових коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 09.01.2014, як і не було надіслано необхідних для їхнього отримання пакету документів. За диспозицією частини 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положення частини 1 ст. 1218 ЦК України вказують, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], належить і право на отримання грошових коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини на користь останньої. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має на підставі ст. 1269 ЦК України подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. За приписами пункту «б» частини другої статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» спадкоємці повинні подати до Департаменту належним чином оформлені документи, які надають їм право на отримання спадщини. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, п. 24, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для звернення з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, а тому у суду є підстави для задоволення позовних вимог у частині визначення йому додаткового, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, строку протягом трьох місяців. Вимога позивача щодо визнання права власності на грошові кошти у порядку спадкування є передчасною для розгляду судом. На підставі положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 7, 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1261, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial