Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У серпні 2015 року позивач - Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі звернувся до суду із позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення з останнього 16 169,40 грн. збитків, завданих управлінню Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва внаслідок несвоєчасної сплати фінансових санкцій та пені. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що [PERSON] до 07.08.2014 року мав статус суб'єкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця), та зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 22.02.2010 року по 07.09.2010 року начальником Управління від 23.09.2010 року винесено рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, в тому числі, до нарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 23.09.2010 року № 730 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій та нарахування пені на загальну суму - 105,73 грн., у тому числі штраф - 47,79 грн., пеня - 57,94 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 20.08.2009 року по 07.09.2010 року начальником Управління від 23.09.2010 року винесено рішення від 23.09.2010 року № 731 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій та нарахування пені на загальну суму - 1 403,75 грн., у т.ч. штраф - 300,86 грн., пеня 1 102,89 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 01.04.2009 року по 07.09.2010 року начальником Управління від 23.09.2010 року винесено рішення № 732 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій на загальну суму 4 372,53 грн., у т.ч. штраф 1 534,36 грн., пеня 2 838,17 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 20.09.2010 року по 12.10.2010 року начальником Управління від 02.11.2010 року винесено рішення № 835 про нарахування [PERSON] фінансових санкцій на загальну суму - 15,04 грн., у т.ч. штраф - 12,33 грн., пеня - 2,71 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 20.08.2010 року по 12.10.2010 року начальником Управління від 02.11.2010 року винесено рішення № 836 про нарахування [PERSON] фінансових санкцій на загальну суму 10 111,62 грн., у т.ч. штраф 2 565,71 грн., пеня - 7 545,85 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в період з 20.08.2010 року по 15.03.2011 року начальником Управління від 27.04.2011 року винесено рішення № 305 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій на загальну суму - 160,73 грн., у т.ч. штраф - 54,57 грн., пеня - 106,16 грн. Відповідачем вищевказані рішення Управління ПФУ у встановлений законом строк оскаржені не були. Загальна сума заборгованості відповідача зі сплати фінансових санкцій та пені становить 16 169,40 грн., у т.ч. фінансові санкції 4 515,68 грн., пеня 11 653,72 грн., і до теперішнього часу залишається не сплаченою відповідачем, тому позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь-яких заяв від нього не надходило, причина його не явки суду не відома. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07.08.2014 року відповідачем, відповідно до ст. 46 Закону України від 15.05.2003 року № 755-4 Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до державного реєстратора подано заяву про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. 07.08.2014 року в результаті надходження до Управління повідомлення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Управлінню стало відомо про втрату відповідачем статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Водночас Законом України № 1258 були внесені зміни до ч.6 ст. 15 Закону України № 1058, і з 07.07.2014 року ч. 6 ст. 15 Закону України № 1058 була викладена у наступній редакції: зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників фізичних осіб-підприємців на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку. Таким чином в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця його зобов'язання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою. Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України № 755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Згідно із ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або випливає із суті відносин. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Ураховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном і тим, яке використовувалося для здійснення підприємницької діяльності і тим яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, фізична особа відповідає за зобов'язаннями взятими на себе як суб'єктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі. Такі ж висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 04.12.2013 року яка є обов'язковою для застосування судами при розгляді вказаної категорії справ. Втрата відповідачем статусу суб'єкта підприємницької діяльності і як наслідок статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої заборгованості в порядку ст. 106 Закону України № 1058 і зумовлює кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України. Згідно з ч.1 ст. 71 Закону України № 1058 бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Стаття 73 цього ж Закону передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій. Несплатою коштів до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдав шкоди Управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і відповідно охоронюваним законом соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджету Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених Законом № 1058. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлена така підстава виникнення цивільних прав та обов'язків, як завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Іншими словами, завдання шкоди є деліктним зобов'язанням. Вчинення особою делікту є підставою для захисту порушених прав потерпілої особи та притягнення особи, що завдала шкоду, до передбаченої законом відповідальності. Як встановлено ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту порушеного права або інтересу, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом. Такими умовами є протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має бути об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина завдавача шкоди за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. У цьому випадку протиправні дії відповідача полягають у несвоєчасній сплаті страхових внесків під час перебування в статусі страхувальника, тобто порушенні ст. 106 Закону України № 1058. Несвоєчасна сплата внесків потягла за собою застосування фінансових санкцій, нарахування пені та виникнення заборгованості, що підтверджується такими документами, як рішеннями Управління від 23.09.2010 № 730, від 23.09.2010 № 731, від 23.09.2010 № 732, від 02.11.2010 № 835, від 02.11.2010 № 836, від 27.04.2011 № 305 та розрахунком заборгованості. Шкода (або збитки) як така, полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих сум фінансових санкцій та пені, які мали б бути перераховані відповідачем до Пенсійного фонду та використовуватись за цільовим призначенням. Причинний зв'язок між протиправними діями відповідача і ненадходженням коштів до Пенсійного Фонду є прямим. Відповідач не сплатив вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі дії відповідача призвели до ненадходження коштів до бюджету Пенсійного фонду на загальну суму - 16 169,40 грн. Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини відповідача або її форми, враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. За таких обставин суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі даного позову.

Outcome: approved