Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач працював за безстроковим трудовим договором у відповідача на посаді наукового працівника. 04 лютого 2014 року за ініціативою відповідача його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, в порушення наведених норм закону, відповідач у день звільнення розрахунок з позивачем не провів. Позивачу не була виплачена вихідна допомога при звільненні, що передбачена статтею 44 КЗпП України. Зазначені обставини були встановлені у справі №761 /26745/ 14-ц рішеннями Шевченківського районного суду м.Києва від 04.12.2014 року і Апеляційного суду міста Києва від 03.02.2015 року та стягнута з відповідача на користь позивача вихідна допомога при звільненні, передбачена ст. 44 КЗпП України, в розмірі одномісячної середньої заробітної плати у сумі 1358 грн. 00 коп. На виконання рішення суду, яке набуло законної сили, Шевченківським районним судом м.Києва видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача одномісячної середньої заробітної плати у сумі 1358 грн. 00 коп.. 20 квітня 2016 року Державною виконавчою службою Солом'янського РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду, яке набрало законної сили. 10 травня 2016 року відповідач в примусовому порядку виконав рішення суду і виплатив позивачу вихідну допомогу в сумі 1358,00 грн. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку в день звільнення, то в силу вимог ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки такого розрахунку з 04 лютого 2014 року по 10 травня 2016 року, що становить 567 робочих днів. Тому, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 лютого 2014 року по 10 травня 2016 року у сумі 96253,92 грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. До матеріалів справи додано заперечення. Вислухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом встановлено, що Наказом № 2/1к від 04.02.2014 року позивача було звільнено з роботи в ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 20 квітня 2016 року Державною виконавчою службою Солом'янського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду, яке набрало законної сили та 10 травня 2016 року відповідач в примусовому порядку виконав рішення суду і виплатив позивачу вихідну допомогу в сумі 1358,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року було задоволено частково позов [PERSON] та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13 920 грн. 52 коп.. 23 липня 2015 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року та доповнено абзац другий резолютивної частини рішення словами: «без виключення сум відрахування на податки та інших обов`язкових платежів». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року залишено без змін рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2015 року. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13 920 грн. 52 коп. було стягнуто з відповідача за період з 04.02.2014 року по 08.12.2014 року. Крім того, з тексту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року вбачається, що у зв`язку з порушенням прав [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року на користь позивача з Товариства стягнуто вихідну допомогу у сумі 4074 грн. 30 коп. 08.12.2014 року позивачу було сплачено суму у розмірі 4074 грн. 30 коп. Дійсно, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року було визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» щодо невиплати [PERSON] вихідної допомоги згідно положень ст. 44 КЗпП України та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку 4074,30 грн. 03 лютого 2015 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року в частині стягнення на користь [PERSON] вихідної допомоги та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь [PERSON] вихідну допомогу за один місяць в розмірі одномісячної заробітної плати в сумі 1358,00 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 10 травня 2016 року справді було перераховано на рахунок позивача суму у розмірі 1358,00 грн., проте, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, даний перерахунок був помилковий. Отже, в судовому засіданні встановлено, що 08.12.2014 року позивачу було сплачено розмір вихідної допомоги, а тому вказаний період з 04 лютого 2014 року по 10 травня 2016 року стягнення середнього заробітку є безпідставним. Крім того, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за період з 04.02.2014 року по 08.12.2014 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року. При звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що позивачу було виплачено вихідну допомогу 08.12.2014 року, а не 10 травня 2016 року та звертаючи увагу на те, що з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за період з 04.02.2014 року по 08.12.2014 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed