Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, 11.02.2019 року остаточно уточнивши свої позовні вимоги, суду пояснив, що 07.12.1958 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований у селі Утконосівка Суворовського району Одеської області, актовий запис № 21. 28.12.2004 року відповідачу [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1591 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] . 04.03.2005 року виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині кожному). Таким чином, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, в той час як земельна ділянка за вказаною адресою є особистою власністю [PERSON] Вказана ситуація перешкоджає позивачу у реалізації права розпорядження належною йому 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , оскільки згідно ч. 2 ст. 377 ЦК України, кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності, зокрема, на житловий будинок, а оскільки він не є власником земельної ділянки відповідно не може й продати належну йому 1/2 частину будинку. 08.02.2019 р. [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1591 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . В той же час, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] належить їй та відповідачу за зустрічним позовом на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтву про право власності на нерухоме майно. Вважає за необхідне звернутися до суду з відповідним зустрічним позовом, оскільки визнання за позивачем за первісним позовом права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, призведе до того, що право власності на усю земельну ділянку за нею буде припинено, в той час як право власності на 1/2 частину земельної ділянки не виникне. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник- адвокат Арнаут А .Г. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, зустрічний позов визнають. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Кобак Р.І. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, первісний позов визнають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 07.12.1958 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у селі Утконосівка Суворовського району Одеської області, актовий запис № 21.(а.с. 4) 28.12.2004 року відповідачу [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1591 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] .(а.с.5) 04.03.2005 року виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині кожному).(а.с. 10) Виходячи зі змісту Державного акту на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку було набуто шляхом приватизації. У зв`язку з цим, слід зазначити, що абзацом 1 п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року за наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. В той же час, згідно абзацу 2 п. 18-2 вищевказаної постанови, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved