Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 02 лютого 2018 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] . У результаті ДТП автомобілю Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 119 912 грн.. Власником автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Враховуючи, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за завдані збитки. Також ним було сплачено за виготовлений звіт кошти в розмірі 2000 грн.. які також мають бути відшкодовані відповідачами. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , - була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». МТСБУ розглянуло заяву та виплатило страхове відшкодування в розмірі 6000 грн. Разом з тим, них коштів не достатньо для покриття всіх збитків, завданих ДТП. Тому шкоду в розмірі 115 912 грн. мають відшкодувати відповідачі, через неправомірні дії якого та власника джерела підвищеної небезпеки йому було завдано збитків. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані збитки. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь за завдану матеріальну шкоду - 115 912 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 14000 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1159,12 грн. також стягнути з відповідачів пропорційно. У судовому засіданні 22 жовтня 2018 року судом до участі в справі у якості третьої особи було залучено ПрАТ «Європейський страховий союз». 22 жовтня 2018 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що власником автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до ст.1187 ЦК України він не є належним відповідачем та не зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані іншою особою, яка на правомірних підставах керувала його транспортним засобом. Належним відповідачем є водій [PERSON] Їх обов`язок по відшкодуванню шкоди не може бути солідарним, оскільки жодних спільних дій ними невчинялись. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». Незадовільне фінансове становище страховика не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Оскільки ліміт відповідальності не був перевищений, тому є незаконним вимоги про відшкодування шкоди винною особою та суперечать меті страхуванні. Матеріальний збиток завданий власнику Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , складає 68 628,38 грн. Будь-яких доказів відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 119 912 грн. позивач не надав. Також вважав необґрунтований розмір витрат на правову допомогу в розмірі 14000 грн. Враховуючи складність справи витрати мають становити п`яту частину від даної суми. Просив відмовити в задоволенні позову. 13 листопада 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», треті особи [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У судовому засіданні 11 квітня 2019 року також було залучено у якості співвідповідача ПрАТ «Європейський страховий союз», та [PERSON] - у якості третьої особи. [PERSON] вказав, що розмір шкоди. Який підлягає відшкодуванню становить 115 912 грн. Саме [PERSON] , який є власником транспортного засобу, який має надати докази правомірності керування автомобілем іншою особою, застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «Європейський страховий союз». Тому дані особи є належними відповідачами по справі. Також ним було сплачено за виготовлений звіт кошти в розмірі 2000 грн.. які також мають бути відшкодовані відповідачами. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , - була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». МТСБУ розглянуло заяву та виплатило страхове відшкодування в розмірі 6000 грн. Разом з тим, них коштів не достатньо для покриття всіх збитків, завданих ДТП. Тому шкоду в розмірі 115 912 грн. мають відшкодувати відповідачі, через неправомірні дії якого та власника джерела підвищеної небезпеки йому було завдано збитків. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані збитки. Просив суд стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 64 628,38 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь за завдану матеріальну шкоду - 51 283,62 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 16450 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1159,12 грн. також стягнути з відповідачів пропорційно. 06 грудня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] . Доводи є аналогічними відзиву від 22 жовтня 2018 року. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову щодо відповідача [PERSON] . У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Європейський страховий союз» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Причини неявки суду не повідомив. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 02 лютого 2018 року о 08:10 год. по вул. Володимирська в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», р.н. [NUMBER] . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Дана постанова не оскаржувалась. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до наданого позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку Chevrolet Lacetti, державний номерний знак [NUMBER] , проведеного ТОВ «Експерта компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» №с18-51 від 12 лютого 2018 року, - матеріальний збиток складає 68 628,38 грн.; вартість відновлювального ремонту - 119 912 грн. За проведений звіт позивач сплатив 2000 грн., що підтверджено квитанцією. При визначенні розміру шкоди суд враховує, що автомобіль позивача зазнав пошкодження, доказів того, що він був відремонтований матеріали справи не містять, тому розмір збитку суд визначає рівні 68 628,38 грн. Після проведеного ремонту позивач не позбавлений права звернутись до винної особи щодо відшкодування фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт. Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Встановлено, що власником Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». Позивачу було виплачено МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 6000 грн. Таким чином не відшкодована шкода залишилась в розмірі 62628,38 грн. та 2000 грн. за складений звіт. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що у даному спорі про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. При розгляді справи позивач пред`явив позовні вимоги до власника Volkswagen Caddy, державний номерний знак [NUMBER] . Разом з тим, відповідно до с.1187 ЦК України відповідальною особою за завдані збитки є особа, яка завдала таку шкоду. Посилання позивача, що [PERSON] не надав докази правомірності керування транспортним засобом іншою особою, суд до уваги не бере. Оскільки ні при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ні при розгляді даної справи, відсутні докази протилежного, так як керувати транспортним засобом має право особа за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, будь-яких інших документів не вимагається. Враховуючи, що позов пред`явлений не до належного відповідача, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] збитків в розмірі 51 283,62 грн. суд відмовляє. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо ПрАТ «Європейський страховий союз» в розмірі 64 628,38 грн. та вони ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1159,12 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16450 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені щодо стягнення матеріальної шкоди, тому понесені судові витрати підлягають також стягненню з відповідача в розмірі 9 818,85 грн.

Outcome: approved