Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві посилається на те, що 31 травня 2014 року в смт. Фрунзівка Одеської області помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельних ділянок площею 0,022 га - для ведення особистого селянського господарства та площею 0,15 га - для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: вул. Фрунзе, 90, смт. Фрунзівка Одеської області. В подальшому, після смерті чоловіка, позивач, як спадкоємець за законом звернулась до державного нотаріуса Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на вище вказані земельні ділянки та житловий будинок. Проте, якщо свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок їй було видано, то у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки були виготовлені на імя її чоловіка вже після його смерті. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 67). Представник відповідача [PERSON] селищної ради Одеської області у судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала заяву, у якій визнала зазначені у позовній заяві обставини та заявлені позовні вимоги, просила суд розглядати справу без її участі (а.с. 68-69). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 1951 року позивач вступила в шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 26 грудня 1968 року, актовий запис № 6 (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 370516 від 04 червня 2014 року, в смт. Фрунзівка Одеської області 31 травня 2014 року помер чоловік позивача [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої крім іншого майна також входять земельні ділянки площею 0,15 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,022 га - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: вул. Фрунзе, 90, смт. Фрунзівка Одеської області. Право на зазначені земельні ділянки покійний отримав згідно рішень № 842-VI та № 847-VI від 16 січня 2014 року Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (а.с. 6, 74), які в подальшому стали підставою на виготовлення на його імя свідоцтв про право власності серії САК № 958106 та серії САК № 958107 від 06 червня 2014 року (а.с. 3, 4). З матеріалів спадкової справи № 88/2015 заведеної до майна померлого [PERSON] Фрунзівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області вбачається, що постановою державного нотаріуса Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно її померлого чоловіка, а саме на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5125255100:02:002:0465, яка розташована за адресою: Одеська область, Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вулиця Фрунзе, земельна ділянка 90 та на земельну ділянку площею 0,022 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 5125255100:02:002:0466, яка розташована за адресою: Одеська область, Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вулиця Фрунзе, земельна ділянка 90. Підставою відмови нотаріуса слугувало те, що правовстановлюючі документи, а саме свідоцтва про право власності серії САК № 958106 та серії САК № 958107 від 06 червня 2014 року, що підтверджують належність майна (земельних ділянок) спадкодавцю були видані вже після його смерті (а.с. 65). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вбачається, що спадкодавцю на момент смерті належали вище зазначені земельні ділянки, що підтверджено відповідними рішеннями (а.с. 6, 74), а також витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-5103354432016 та номером НВ-5103354562016 від 15 вересня 2016 року (а.с. 75-77, 78-80). Крім того, до складу спадщини [PERSON], крім земельних ділянок, також входив житловий будинок за № 90, який розташований на одній із спірних ділянок, що знаходиться по вул. Фрунзе, смт. Фрунзівка, Одеська область, загальною площею - 55,3 кв.м., на який 27 травня 2015 року позивач отримала свідоцтво серії НАН 669553 про право на спадщину за законом (а.с. 5). В подальшому на підставі вказаного свідоцтва за позивачем була здійснена державна реєстрація права власності на вище зазначений житловий будинок, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 38187721 від 27 травня 2015 року (а.с. 64). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у випадку переходу права власності на житловий будинок до інших осіб, у тому числі і у порядку спадкування, до них переходять й права на земельну ділянку, у тому ж обсязі, що і у попереднього власника. Таким чином, враховуючи те, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок, а земельну ділянку, на якій знаходиться будинок надано у встановленому законом порядку, то до неї також переходить й право власності або право користування даною земельною ділянкою. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5125255100:02:002:0465, яка розташована за адресою: Одеська область, Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вулиця Фрунзе, земельна ділянка 90, та на земельну ділянку площею 0,022 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 5125255100:02:002:0466, яка розташована за адресою: Одеська область, Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вулиця Фрунзе, земельна ділянка 90, після смерті її чоловіка [PERSON] в порядку спадкування за законом. Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1377-VIII офіційно перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район, а селище міського типу Фрунзівка на селище міського типу Захарівка. Згідно розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 303/А від 21 травня 2016 року вулицю Фрунзе перейменовано на вулицю Щаслива.

Outcome: approved