Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, посилаючись на своє звільнення з роботи 26.11.2013 року та відсутністю її письмової згоди на пересилання відповідачем трудової книжки, просить визнати днем свого звільнення 24.12.2013 року, зобов'язати відповідача змінити запис у трудовій книжці про день звільнення та стягнути 1459,12 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків та інших обов'язкових платежів. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що у день свого звільнення працювала. Письмової згоди на пересилання трудової книжки не надавала. Будь-яких повідомлень з пошти про надіслання їй трудової книжки вона не отримувала, а про таке випадково дізналася 23.12.2013 року від працівника пошти. Трудову книжку отримала 24.12.2013 року. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала лише у частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту, коли вона отримала реальну можливість одержати трудову книжку, тобто до дня, наступного за днем її повідомлення про надходження листа відповідача, який слід визнати днем звільнення. Пояснила, що усі трудові книжки їхній працівників зберігаються у м. Дружківка Донецької області, а тому, з метою уникнення труднощів щодо виконання вимог ст. 47 КЗпП України, трудову книжку позивачеві було надіслано без її письмової згоди. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що позивач працювала у відповідача на посаді страхового агента червоноградської філії у період 28.08-26.11.2013 року, звідки звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (далі - КЗпП) (за угодою сторін) (а.с. 11). Сторонами визнається, що трудова книжка позивача на день звільнення з роботи зберігалася за місцем знаходження центрального офісу компанії, що у м. Дружківка Донецької області. У день звільнення позивач працювала. Своєї згоди на пересилання трудової книжки поштою у разі звільнення позивач не надавала. Трудову книжку вона отримала на пошті 24.12.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення, зокрема, видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно з абзацами 5-7 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Оскільки затримку видачі позивачеві трудової книжки допущено на 28 днів, а доказів відсутності своєї вини у такій затримці, ураховуючи зберігання трудової книжки відповідачем, останнім суду не подано, суд дійшов висновку, що затримка видачі позивачеві трудової книжки мала місце з вини відповідача. Тому позовні вимоги про визнання днем звільнення позивача 24.12.2013 року та сплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Місце зберігання трудової книжки позивача не має значення для справи та не виключає вини відповідача у несвоєчасній її видачі, оскільки припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП не позбавляло його права узгодити з позивачем інший день звільнення, у який він зміг би видати трудову книжку. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (абзац 2 п. 4.2 зазначеної Інструкції). У зв'язку з порушенням відповідачем цієї вимоги суд відхиляє його посилання на можливість позивача раніше отримати трудову книжку. Щодо вимоги про зобов'язання відповідача змінити запис у трудовій книжці про день звільнення, то така задоволенню не підлягає, оскільки законом не передбачено такого способу захисту порушеного права. Водночас раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним власником або уповноваженим ним органом у порядку, встановленому пунктом 2.10 вищезазначеної Інструкції, із внесенням до трудової книжки запису про новий день звільнення на підставі відповідного наказу власника або уповноваженого ним органу. Такі дії складають механізм виконання боржником рішення суду про визнання днем звільнення стягувача іншого дня, та повинне здійснюватися у межах виконавчого провадження. Згідно з абзацом 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу 1 п. 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з поданим відповідачем розрахунком за останні 2 календарні місяці роботи позивача перед звільненням (вересень та жовтень 2013 року), заробітна плата позивача становила 1147 грн. - за 21 відпрацьований робочий день у вересні та 1147,00 грн. - за 23 відпрацьованих робочих днів у жовтні. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: (1147+1147)/44=52,13; 52,13х28=1459,64 грн., що й підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Місячна заробітна плата позивача, згідно з наявними у суду даних, складала 1147,00 грн., тому негайне виконання рішення суду слід допусти у такій сумі. Судовий збір підлягає стягненню лише з відповідача згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України як за вимогу майнового, так і немайнового характеру, по 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає (1218х0,2)х2=487,20 грн.

Outcome: partial