Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

у серпні 2015 р. представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 28.09.2015 (а.с. 57-62 т. 1), просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Федоренка А.М., стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 7000 грн. 00 коп., матеріальну шкоду в розмірі 28960 грн. 60 коп., зобов`язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві повернути позивачу 7000 грн. 00 коп., стягнутих з пенсійного рахунку, зняти арешт з будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг спадкодавця [PERSON] . Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме, квартира [ADDRESS] . Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачем подано апеляційну, а в подальшому, і касаційну скаргу. Проте, не зважаючи на дані обставини, на неодноразові заяви позивача до державної виконавчої служби щодо зупинення проведення виконавчих дій, а також в порушення вимог ст. 1282 ЦК України, 04.02.2015 старшим державним виконавцем Федоренко А.М. винесено постанову про арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. З метою виконання рішення суду, державним виконавцем на підставі ухвали суду від 03.03.2015, яка оскаржувалась позивачем в апеляційному порядку, здійснено примусове проникнення до житла, під час якого державним виконавцем зламано та замінено два вхідних замки на дверях квартири, проведено опис майна. Крім того, ухвалою суду від 08.04.2015 задоволено подання державного виконавця про примусове входження до квартири [ADDRESS] . Вказані дії державного виконавця також є протиправними, з огляду на те, що квартира [ADDRESS] не входить до спадкового майна спадкодавця, на квартиру не можна звернути стягнення. Представник позивача письмово звертався до державного виконавця щодо призупинення вчинення даних дій, також подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 08.02.2015, проте державним виконавцем 02.06.2015 проведено арешт та опис майна у квартирі [ADDRESS] . На даний час позивач позбавлена можливості зайти до свого житла. Зазначеними неправомірними діями державного виконавця позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у погіршенні психологічного, фізичного її стану, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, витрачала кошти на відновлення стану здоров`я, з її пенсійного рахунку знімаються кошти на користь ВДВС Святошинського РЦЮ у м. Києві, розмір таких стягнень становить 7000 грн. 00 коп. Загальна сума матеріальних збитків складає 28960 грн. 60 коп., розмір моральної шкоди становить 7000 грн. 00 коп. Позивач добровільному порядку повернула стягувачу боргові кошти. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Лопатюк Н.Г. від 05.08.2015 відкрито провадження у справі (а.с. 37 т. 1). Розпорядженням керівника апарату від 13.04.2016 №171, у зв`язку із закінченням повноважень судді Лопатюк Н.Г., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 124 т. 1). Ухвалою суду від 26.04.2016 справу прийнято до провадження судді Борденюка В.В. (а.с. 126 т. 1). Ухвалою суду від 25.05.2016 зобов`язано начальника ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надати належним чином завірену копію виконавчих проваджень (а.с. 135 т. 1). Розпорядженням керівника апарату від 22.02.2017 №305, у зв`язку із закінченням повноважень судді Борденюка В.В., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 178 т. 1). Ухвалою суду від 24.02.2017 справу прийнято до провадження судді Петренко Н.О. (а.с. 180 т. 1). Ухвалою суду від 12.04.2017 витребувано з ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надати належним чином завірену копію виконавчих проваджень (а.с. 191 т. 1). Розпорядженням керівника апарату від 29.08.2017 №1475, у зв`язку з відстороненням судді Петренко Н.О. від здійснення правосуддя, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 210 т. 1). Ухвалою суду від 30.08.2017 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. (а.с. 212 т. 1). Ухвалою суду від 28.02.2018 провадження по справі зупинено для вирішення питання про відвід головуючому судді (а.с. 232 т. 1). Ухвалою суду від 02.03.2018 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді (а.с. 235-236 т. 1). Ухвалою суду від 19.03.2018 провадження по справі поновлено (а.с. 240 т. 1). Позивач, представник позивача в судове засідання не зв`явилися, повідомлялися належним чином, 18.06.2020 представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 41 т. 2). Представники відповідачів в судове засідання не зв`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 6, 14, 22, 34 39 т. 2), причини неявки суду не відомі. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.11.2013 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а саме, на квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,01 кв.м., вартість спадкового майна становить 374872 грн. 00 коп. (а.с. 10 т. 1). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , в межах вартості майна, отриманого у спадщину, борг спадкодавця- [PERSON] , померлого [INFO] , в загальній сумі 320302 грн. 47 коп. (а.с. 7-9 т. 1). 04.02.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Федоренком А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення боргу з [PERSON] , винесено постанову ВП №45499939, якою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми звернення стягнення: 320302 грн. 47 коп., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 12 т. ). Постановою державного виконавця від 04.02.2015 з [PERSON] стягнуто виконавчий збір в розмірі 32030 грн. 25 грн. (а.с. 150 т. 1). Ухвалою суду від 03.03.2015 старшому державному виконавцю Федоренку А.М. надано дозвіл на примусове проникнення до житла -квартири [ADDRESS] для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна (а.с. 19 т. 1). 20.03.2015 державним виконавцем видано вимогу №Д/20 про надання доступу до майна (а.с. 15 т. 1). Ухвалою суду від 08.04.2015 дозволено примусове проникнення державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві до квартири [ADDRESS] (а.с. 22 т. 1). 06.05.2015 позивача повідомлено про дату та час проведення виконавчих дій щодо арешту та опису майна (а.с. 23 т. 1). 02.06.2015 стягувач [PERSON] отримала від боржника [PERSON] кошти в сумі 320302 грн. 47 коп., про що написала відповідну розписку (а.с. 63 т. 1). Відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва від 09.11.2015 встановлено, що з березня 2015 р. з пенсії [PERSON] проводиться відрахування в розмірі 842 грн 94 коп. на підставі виконавчих документів, що знаходяться на виконанні у державній виконавчій службі (а.с.79 т. 1). Листом Головного пенсійного фонду України в м. Києві від 17.08.2019 зазначено, що за період з 01.03.2015 по 31.05.2017 утримано борг в сумі 23098 грн 07 коп. З урахуванням змін, перераховано залишок боргу з урахуванням утриманих сум, який склав 13747 грн 48 коп. Станом на вересень 2018 р. заборгованість повністю погашена (а.с. 241 т. 1). Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» 606-XIV (далі - Закон України 606-XIV), державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, звертатися до суду про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника (п. 5, п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України 606-XIV). В силу ч. 2 ст. 25 11 Закону України 606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Частиною 2 ст. 28 Закону України 606-XIV визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що державний виконавець, з метою виконання рішення суду, виніс постанову про накладення арешту майна, в установленому законом порядку отримав дозвіл на примусове проникнення до квартири, що узгоджується з положеннями ст. 11 Закону України 606-XIV. Вказані постанови в установленому законом порядку не оскаржувались. Заходи, що здійснювались державним виконавцем для виконання рішення суду проводились до моменту повернення стягувачу коштів. Посилання позивача на те, що державний виконавець здійснював виконавчі дії в період оскарження рішення суду, а також те, що боржник звертався із заявами про зупинення виконавчих дій, не підтверджуються належними доказами. Апеляційні скарги, заяви, додані до матеріалів справи, не містять відомостей про їх звернення, подачу до відповідних установ, прийняття скарги до розгляду, будь-які судові документи про результати розгляду вищою інстанцією скарги, позивачем додано не було. Також не підтверджені належними доказами посилання про пошкодження майна (замків вхідних дверей квартири), неможливості зайти до приміщення та наявності арешту на квартиру. Крім того, звернення стягнення на пенсійні виплати позивача відбувались для виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що є правомірним, в силу ч. 2 ст. 25 Закону України 606-XIV, оскільки у визначений законом строк позивач самостійно не виконала рішення суду, а тому розпочалось примусове виконання рішення суду із стягненням з боржника виконавчого збору. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed