Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 17 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 237. В обґрунтування позову зазначав, що з 17 травня 2014 року він перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Через різні характери і погляди на життя вони втратили взаємне почуття любові та довіри. З метою збереження сім'ї він неодноразово вживав заходів щодо примирення, намагався налагодити стосунки з дружиною. Однак всі його спроби примиритися виявилися безрезультатними. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше сумісне з відповідачем проживання суперечить його інтересам. Бажання примиритися він не має, оскільки дружина неодноразово повідомляла його про те, що проти розірвання шлюбу вона теж не заперечує. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до суду теж не з'явилася, подала заяву, у якій зазначала, що позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила розглянути справу у її відсутність. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 17 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 237. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved