Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що з 26.01.2017 року працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вайтекс» (далі - ТОВ «Вайтекс», Товариство, відповідач) на посаді головного бухгалтера з посадовим окладом 12 500 грн в місяць. 30.10.2018 року вона була звільнена з займаної посади на підставі ст. 36 КЗпП України. Станом на день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 34 068,21 грн. В листопаді 2018 року відповідач перерахував на її картковий рахунок 3 500 грн та 2 950 грн. Зазначає, що станом на день подання позову заборгованість Товариства перед нею становить 27 618,21 грн та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 126 153,60 грн, починаючи з 31.10.2018 р. по день ухвалення рішення суду. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні сторони не заявляли. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 26.01.2017 року по 30.10.2018 року працювала в ТОВ «Вайтекс», про що свідчать записи в трудовій книжці. Наказом про звільнення №8-к від 30.10.2018 р. позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Станом на день звільнення позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата в сумі 34 068,21 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 15.11.2018 року та 21.11.2018 року відповідачем частково виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 3 500 грн та 2 950 грн відповідно. Отже з урахуванням сплачених сум, заборгованість становила 27 618,21 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Станом на 21.10.2019 р. затримка з виплати заробітної плати складає 247 діб. Згідно з абзацом третім пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до третього абзацу пункту 3 розділу III Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до третього абзацу п. 8 розділу IV Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У відповідності до розрахунків позивача середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували даті звільнення становили: -серпень 12986,40 грн (за 22 робочі дні) -вересень 12986,40 грн (за 20 робочих дні), таким чином середньоденна заробітна плата становить 618,40 грн (12986,4 + 12986,40):42 дні = 618,40. Ураховуючи вищевикладене, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати становить 152 744,80 грн (618,40 грн х 247 днів). З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved