Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У січні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзного документу неповнолітній дитині для виїзду за межі України без згоди батька та надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Позивачка зазначила, що з 10.08.2008 року по 26.08.2011 року перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Батьком дитини відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане 14.09.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві являється Відповідач. Посилаючись на те, що Відповідач не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, його місцезнаходження позивачу не відомо, позивач просить позов задовольнити. Дозволити без згоди батька - [PERSON] виготовлення проїзного документу для виїзду за межі України неповнолітній [PERSON], [INFO]. Надати дозвіл матері - [PERSON] або її офіційному представнику на виїзд за межі України (до країн: Австрія, Латвія, Словаччина, Бельгія, Литва, Словенія, Угорщина Велика Британія, Ліхтенштейн, Фінляндія, Німеччина, Люксембург, Франція, Греція, Мальта, Чехія, Данія, Нідерланди, Швейцарія, Ісландія, Норвегія, Швеція, Іспанія, Польща, Естонія, Італія, Португалія, Китай, Таїланд, Камбоджа, В'єтнам, Республіка Союзу М'янма, ОАЕ (Об'єднані Арабські Емірати), Туреччина) неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною 16-річного віку, а саме до [INFO] Представник позивача надала до суду заяву про заочний розгляд справи, в якій просила провести заочний розгляд справи без участі відповідача, прийняти по справі заочне рішення ,яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи до суду не надав. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, з 10.08.2008 року по 26.08.2011 року перебувала у незареєстрованому шлюбі з Відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Батьком дитини відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане 14.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві являється Відповідач. Спільне життя однією сім'єю виявилось нестерпне. Ще під час сімейного життя Відповідач зовсім не виявляв любові до рідної доньки, не займався її вихованням. Позивачка з дочкою жили у постійному страху. Адже Відповідач неодноразово погрожував та бив Позивачку. Актом судово- медичного обстеження №360 від 23.09.2011 року підтверджений факт нанесення тілесних ушкоджень громадянином [PERSON] Такі аморальні дії Відповідача негативно впливали на психічний та моральний розвиток дитини. Як зазначає позивач, вона з відповідачем тривалий час не проживають однією сім'єю. Дитина залишилась жити з матір'ю та проживає по сьогоднішній день, що підтверджується Довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 361 виданої Житлово комунальним підприємством Білоцерківської ради Житлово-комунальна контора № 1. 28.10. 2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, Справа № 2-629/2011 року, було винесено Рішення стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Красний Луч, Луганської області, громадянина України, проживаючого в [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO] проживаючої в [ADDRESS], аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO], по1/4 частині з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2011 року і до досягнення дочкою повноліття. 07.12.2011 року на виконання Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 2-629/2011 р. було видано Виконавчий лист. Однак, Відповідач не змінив свого ставлення до батьківських обов'язків. Жодного разу не платив аліменти присудженні судом. Тобто, жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться донькою та її розвитком, матеріальної чи будь- якої іншої допомоги не надає. Відповідач за весь термін перебування доньки [PERSON] в дошкільному навчальному закладі жодного разу не був у садочку, не заводив та не забирав доньку із дитячого садку, також не вивідував батьківські збори, що підтверджується довідкою № 106 від 15.12.2016 р., видано Дошкільним навчальним закладом (ясла- садок) комбінованого типу № 13 «Пілот» Білоцерківської міської ради Київської області. Всі вищезазначені факти ще раз підтверджують байдужість батька до життя, розвитку та виховання своєї дитини. Разом з тим, позивачка має матеріальну можливість вивозити доньку на короткий термін за кордон для покращення стану її здоров'я, оздоровлення та відпочинку, підвищення рівня світогляду, духовного та морального розвитку. Що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. До того ж, дівчинка відвідує різноманітні школи та гуртки, де може здобувати нові знання, морально і фізично розвиватися та розширювати свій кругозір. Зокрема, донька [PERSON] займається танцями на високому рівні та відвідує Школу Танців. Дане заняття приносить дочці позивачки велике задоволення, а також підвищує її рівень світогляду. У зв'язку з цим, разом з групою та їх офіційним представником, доньку запрошують на навчально- розважальні збори за кордон, змагання та чемпіонати Європи. Саме такі виїзди гуртка також сприяють розвитку дитини, як і морального, духовного так і фізичного. Однак, на сьогоднішній день Позивачка та її донька [PERSON] позбавлена можливості виїзду за кордон. Адже, для виготовлення відповідних документів необхідний дозвіл Відповідача. Усі спроби Позивача зв'язатись з Відповідачем для отримання дозволу виявились марними. Так як, фактичне місце перебування Відповідача невідоме з 2011 року. А останнім відомим місцем проживання Відповідача являється адреса: 02091, [ADDRESS]. Дана адреса як останнє місце проживання Відповідача зазначена у Рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів на утримання дитини, Справа № 2-629/2011 року. А також саме за вищезазначеною адресою пред'являвся Виконавчий Лист до виконання. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Конвенцією про права дитини (ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991.), а саме п. 1 ст. 3, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1,2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла вісімнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як зазначено в п. 2 ст. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 «Про ствердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення» передбачено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється: особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - ка підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви- анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. Згідно, з п. 1 ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У п. 2 ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами» зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору на суму 551.20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved