Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] 17.07.2013 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якої позивач надав відповідачу кошти у сумі 35 000,00 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 17.10.2013 року. З урахуванням остаточної заяви про збільшення позовних вимог від 03.03.2015 року (а.с.68-69) [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 988628 грн. 31 коп., яка складається з основного боргу у сумі 930300 грн. 00 коп., процентів за користування позикою у сумі 18024 грн. 54 коп., 3% річних у сумі 40303 грн. 77 коп., а також судові витрати. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 17.07.2013 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов договору позики від 17.07.2013 року, а саме у зв'язку з порушенням строків повернення позики. Позивач в судове засідання 16.04.2015 року не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання 16.04.2015 року не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, однак у судовому засіданні 27.11.2014 року [PERSON] та його представник надали суду пояснення, у яких позовних вимог не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову, крім того, надали до суду письмові заперечення проти позовної заяви (а.с.50-53). Суд визнав за можливе продовжити та завершити розгляд справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 17.07.2013 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якої позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 35 000,00 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 17.10.2013 року (а.с.4). Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, грошових коштів за позикою не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на вимоги ст.1048 ЦК України, відсутність у договорі позики умови про проценти за договором позики не означає, що договір є безоплатним, оскільки у ньому немає застереження про його безоплатний характер, а якщо розмір процентів у договорі не визначений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу грошові кошти станом на 16.04.2015 року у сумі 852 059 грн. 03 коп., яка складається з основного боргу у сумі 802 410 грн. 00 коп., процентів за користування позикою у сумі 15 546 грн. 69 коп., 3% річних у сумі 34 102 грн. 34 коп. Представником позивача суду надано розрахунок заначеної вище заборгованості за договором позики, який перевірено судом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково з урахуванням офіційного курсу долару США до гривні, що встановлений Національним банком України станом на день ухвалення рішення суду. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на те, що позивачем надано суду письмові докази понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., тому на користь позивача також підлягають стягненню з відповідача вказані витрати на правову допомогу. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial