Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

У січні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», Дніпропетровської регіональної філії Державного Підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа - Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку. У серпні 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON], Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третіми особами зазначено: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Громадська організація «Садівниче товариство «Елеватор», Дніпропетровська регіональна філія Державного Підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області та [PERSON] про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку №211 [NUMBER], виданий 04.06.2010 року Відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію; скасувати Державну реєстрацію речового права на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га на території садівничого товариства «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER], за [PERSON], виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності; визнати за [PERSON], який зареєстрований за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка призначена для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка призначена для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Судові витрати покласти на [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях, зазначивши, що [PERSON] є добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 ЦК України. Представник Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, відповідно до письмових пояснень просить суд відмовити у задоволенні позову у частині скасування державної реєстрації державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, оскільки управління відповідно до діючого законодавства не є тим органом, який має право на проведення зазначених дій. Дніпропетровська регіональна філія Державного Підприємства «Центр Державного земельного кадастру» - виключена із числа учасників справи на підставі ухвали суду від 17 жовтня 2018 року (т.2, а.с.4), у зв'язку з тим, що вони не є самостійною юридичною особою. Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, представник Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи факт належного повідомлення представника Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, представника Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», [PERSON], та той факт, що їх неявка відповідно до ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, суд здійснює розгляд справи за відсутності зазначених осіб за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам діючого ЦПК України. Вислухавши думку представників сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ст. 82 ЦПК України). На думку позивача, причиною спору між сторонами стало порушення вимог діючого земельного законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України та Земельним Кодексом України. Як пояснили представники позивача у судовому засіданні, приблизно з 1993 року [PERSON] була членом с/т «Елеватор», у зв'язку з чим їй було надано земельну ділянку №211 площею 0,12 га. В 1995 році [PERSON] подала до Кіровської селищної ради заяву на приватизацію даної земельної ділянки, після чого, 18.05.1994 року за рішенням 19 сесії XXI скликання Кіровської селищної Ради народних депутатів, останній передано у приватну власність для ведення садівництва на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, земельну ділянку площею 0,12 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3270 від 04.08.1995 року. Приблизно в квітні 2007 року син позивача - [PERSON], домовився з [PERSON] про придбання земельної ділянки №211 в СТ «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровської області. При цьому, [PERSON] попросила провести розрахунок відразу, так як їй потрібні були гроші терміново, а вона в свою чергу напише на ім'я [PERSON] генеральну довіреність на управління та продаж від її імені даної земельної ділянки. 09.08.2007 року виступаючи від імені [PERSON], у володінні якої перебувала земельна ділянка №211 в СТ «Елеватор» [PERSON] діючий по довіреності від власника продав дану ділянку [PERSON], цільове призначення даної земельної ділянки - для ведення садівництва. При передачі документів на земельну ділянку, [PERSON] передала і державний акт на земельну ділянку [NUMBER] від 18.05.1994 року, який записаний в книзі реєстрації Державних актів на земельні ділянки в Кіровській селищній раді №3270. Як пояснили представники позивача у судовому засіданні, приблизно на початку листопада 2013 року синові позивача - [PERSON], на мобільний телефон передзвонила садівник на ім'я [PERSON] і повідомила про те, що земельна ділянка, а також ділянки ще багатьох людей, були незаконно передані у власність стороннім особам, без узгодження даного рішення зі справжніми власниками земельних ділянок. Через деякий час позивачу від сина стало відомо, що власником його ділянки є [PERSON], яка в свою чергу є дочкою члена правління СТ «Елеватор» [PERSON] Після чого, [PERSON] звернувся до прокуратури Дніпропетровської області, де написав заяву про правопорушення, та звернувся в TOB «Бізнес-Експерт» де замовив розробку експертно-грошової оцінки вартості даної земельної ділянки, згідно якої вартість земельної ділянки становить 153 780 грн. На виконання листа прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області інспекцією проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при повторному наданні у власність земельної ділянки на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за результатами якої встановлено, що інформація щодо припинення в установленому порядку права власності на земельну ділянку №211 на території с/т «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та зарахування її до земель державної власності відсутня. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 03.03.2010 №916-р та розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 30.03.2010 №1358-р, земельну ділянку №211 площею 0,12 га на території с/т «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області повторно передано у власність [PERSON] для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, номер державної реєстрації 011012001562. Враховуючи викладене вище, на думку суду розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 03.03.2010 №916-р та розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 30.03.2010 №1358-р прийнято з порушенням Земельного кодексу України, оскільки зазначена земельна ділянка на момент прийняття розпорядження вже була передана у власність іншій особі. Під час оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку №211 площею 0,12 га на території с/т «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області - з суміжними власниками та землекористувачами не було погоджено межі, що є порушенням статті 198 Земельного кодексу України. Також на думку суду, розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 03.03.2010 №916-р та розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 30.03.2010 № 1358-р прийняті без урахування вимог Земельного кодексу України. 03.12.2009 року [PERSON], будучи головою Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», яка є окремою юридичною особою, отримав від [PERSON], яка є донькою [PERSON], яка є членом правління Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», заяву на ім'я Голови Дніпропетровської райдержадміністрації, щодо передачі земельної ділянки №211 у власність [PERSON], яка розташована в Громадській організації - Садівниче товариство «Елеватор» с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,12 га, для ведення садівництва. Приблизно в грудні 2009 року, [PERSON], будучи головою Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», яка є окремою юридичною особою, отримав заяву на ім'я Голови Дніпропетровської райдержадміністрації, щодо передачі земельної ділянки №211 [PERSON] та власноручно підписав довідку-підтвердження, згідно якої, [PERSON] дійсно є членом Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» і користується земельною ділянкою №211, площею 0,12 га, яка була надана їй в користування в 2009 році, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи №62/04-392 від 21.08.2014 року. В подальшому, заява на ім'я Голови Дніпропетровської райдержадміністрації щодо передачі земельної ділянки №211 у власність [PERSON] загальною площею 0,12 га, для ведення садівництва, яка розташована в Громадській організації «Садівниче товариство «Елеватор» в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, погоджена головою Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» [PERSON], разом із розпорядженням голови Дніпропетровської РДА, надійшла до TOB «ГЕОТРАСТЗЕМ» для розробки технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. 03.03.2010 року розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації №916-р затверджено технічну документацію розроблену TOB «ГЕОТРАСТЗЕМ» та передано у власність [PERSON] земельну ділянку №211, яка розташована в Громадській організації «Садівниче товариство «Елеватор» с. Кіровське Дніпропетровського районуДніпропетровської області, загальною площею 0,12 га, для ведення садівництва. Вказані злочинні дії [PERSON] призвели до того, що 04.06.2010 року Відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області видано державний акт на право власності на: земельну ділянку №211 [NUMBER] у зв'язку з чим, у [PERSON] незаконно виникло право власності на вказану земельну ділянку, а позивач [PERSON], який 09.08.2007р. згідно договору купівлі-продажу від [PERSON] придбав цю ділянку, був позбавлений на законних підставах нею розпоряджатися, внаслідок чого охоронюваним законом правам, свободам та інтересам позивача [PERSON] заподіянні матеріальні збитки на суму 69 840,00 гривень, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи №2554-14 від 26.08.2014 року. З урахуванням зазначеного, Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], виданий з порушенням встановленої законом процедури, а тому на думку суду його слід визнати недійсним, оскільки видача вказаного Державного акту суперечить положенням ЗК України. Таким чином, [PERSON] обіймаючи посаду голови Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» тобто будучи службовою особою юридичної особи приватного права, оскільки виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, вчинив зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян. Саме довідка підписана та видана [PERSON] про членство у громадській організації «Елеватор» [PERSON] та наявність у неї права користування земельними ділянками, надали їй право приватизувати земельні ділянки за спрощеною процедурою, без відповідних погоджень органів влади та позивача. Вищезазначені обставини, встановлені вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 р. по справі №175/5179/14-к, та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2017р. по справі №175/5179/14, що набрали законної сили. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року залишено без змін, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 15300 грн. в дохід держави з позбавленням права обіймати адміністративні посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на три роки. Вирок набрав законної сили 29 серпня 2017 року. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України, а згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене лише за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі тощо та передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, встановлено, судом встановлено, що спірна земельна ділянка незаконно передана у власність відповідачу [PERSON]. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст. 116 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України. Відповідно до вимог ст.81 Земельного кодексу України придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч.2 ст.373 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 ЗК України. Частиною 2 та 3 ст.116 ЗК України визначено, що набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 ЗК України. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. За п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право на землю, посвідчене державними актами є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування. А тому, з огляду на приписи ст. 16 ЦК України та ст.152 ЗК України, захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватись лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку (п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних правовідносин» №6 від 17 травня 2011 року). Згідно правової позиції Верховного суду України у справі №6-67 цс 14 від 25.06.2014р., державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула без відповідної правової підстави з власності позивача, остання повинна бути повернута за вимогою власника. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні відсутності у відповідача права на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню порушене право власності позивача, у тому числі шляхом витребування земельної ділянки із незаконного чужого володіння. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 у справі №6-107цс12 Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом із цим, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 ЦК України не застосовується. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 10 2016 v справі №3-604гс-16 та у постанові ВССУ від 21.12.2016, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р.(Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. В зв'язку з викладеним з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору. Суд не може прийняти до уваги доводи представника [PERSON] - [PERSON] про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем у розумінні ст.388 ЦК України, через їх безпідставність. Крім того, самостійно такі вимоги не заявлялись. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved