Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.02.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1103/0208/88-14П від 19.02.2008 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги до [PERSON] Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2\~368\~698,23 грн. і судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що свідчить про наявність підстав для розгляду даної справи у його відсутність у заочному порядку. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 19.02.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1103/0208/88-14П від 19.02.2008 року, за умовами якого позичальником було надано кредитні кошти на суму 265\~000,00 доларів США на строк з 19.02.2008 року по 18.02.2018 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги до [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Однак позичальником умови договору кредиту належним чином не виконувались. Так, у звязку із неналежним виконанням позичальником своїх грошових зобовязань, визначених укладеним із банком кредитним договором, кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості, яка за доданим до позовної заяви розрахунком складається із 1 99\~859,71 грн. боргу за кредитом, 326\~081,54 грн. несплачених відсотків за користування кредитом, 46\~040,56 грн. пені, 3% річних від простроченої заборгованості по тілу у розмірі 1\~399,73 грн. і 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 1\~316,69 грн. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором, яка складається із 1\~993\~859,71 грн. боргу за кредитом, 326\~081,54 грн. несплачених відсотків за користування кредитом та 46\~040,56 грн. пені. Що стосується стягнення з відповідачів 3 % річних від суми простроченого боргу у розмірі 1\~399,73 грн. і 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом у розмірі 1\~316,69 грн., суд виходить із такого. Так, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Водночас сторонами на підставі статей 1048 і 1054 ЦК України у договорі кредиту уже було встановлено плату за користування кредитними коштами на рівні 14,0%. Таким чином стягнення з позичальника встановлених договором кредиту відсотків за користування кредитом унеможливлює стягнення з нього ще й трьох відсотків річних, оскільки обидва види вказаних нарахувань за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами і заборона їх одночасного застосування прямо вказана частиною 2 статті 625 ЦК України. Суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 3\~654,00 грн., відповідно до задоволених вимог,

Outcome: partial