Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що 16 травня 2014 року померла його мати [PERSON], яка за життя заповіла позивачу усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру [ADDRESS]Правда» у м.Дніпропетровську. Оскільки на момент відкриття він був зареєстрований та постійно проживав разом зі [PERSON], вважає себе таким, що прийняв спадщину. Після спливу 6 місяців з часу відкриття спадщини позивач звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]Правда» у м.Дніпропетровську. На підставі викладеного просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Газети «Правда»[ADDRESS], що належала спадкодавцю [PERSON], померлої 16 травня 2014 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до\~ст.ст. 224 - 225 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена була належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №571195, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 19 травня 2014 року, актовий запис 525. 12 серпня 1996 року [PERSON] склала заповіт та на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те,що буде належати їй на день смерті і на що заз законом вона буде мати права заповіла [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року встановлено факт, що заповіт від 12.08.1996 року, складений [PERSON], та посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], за реєстровим № 1-2692, згідно з яким заповідач на випадок своєї смерті заповідала усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON], належить [PERSON] Позивач, на день смерті [PERSON], був зареєстрований та проживав разом з останньою за адресою м.Дніпро, пр.газети «Правда»[ADDRESS], що підтверджується копією паспорта [PERSON] та довідкою КЖЕП «№48» про склад сімї. Позивач спадщину після смерті матері прийняв. Інших спадкоємців на квартиру №137 в будинку 125 по пр.газети «Правда», у м.Дніпро судом не встановлено. 17 листопада 2014 року позивач звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену квартиру. 10 грудня 2014 року постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру №137 в будинку 96 по пр.газети «Правда» у м. Дніпропетровську після смерті [PERSON], померлої 16 травня 2014 року у звязку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на це майно. З матеріалів справи убачається, що згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР на запит державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] щодо надання інформації про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.газети «Правда»[ADDRESS], станом на 31 рудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості щодо права власності на зазначену квартиру за [PERSON]. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок смерті. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно набув після померлої [PERSON] право на спадкування за заповітом на належну її квартиру №137 в будинку №125 по пр.. Газети «Правда» у м. Дніпропетровську. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений\~статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»\~ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право він не в змозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає судовому захисту. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved