Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на майно. У своєму позові просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON], за кредитним договором № 1101/1107/71-432 від 15.11.2007 року у розмірі 4542948 грн. 10 коп. шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 15 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1101/1107/71-432 на виконання умов якого, останньому було видано кредитні кошти у вигляді кредиту на суму 290000,00 доларів США. Цього ж з дня, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101/1107/71-432 від 15.11.2007 року. В зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 1101/1107/71-432, виникла заборгованість, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує. За наведених обставин ПАТ «Дельта Банк» просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. ПАТ «Дельта Банк» свого представника в судове засідання не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутністю представника, позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та не заперечувало проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1101/1107/71-432 на виконання умов якого, останньому було видано кредитні кошти у вигляді кредиту на суму 290000,00 доларів США. В зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року складає 4542948 грн. 10 коп. 15.11.2007 року, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101/1107/71-432 від 15.11.2007 року. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Ввідповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Згідно 33 ЗУ «Про іпотеку», що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, згідно якої, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказаною статтею також передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку»іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення кредитної заборгованості [PERSON] суду не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на майно є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що при звернення до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 3654,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь Держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved