Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 11.01.2017 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно брати участь в утриманні дитини відмовляється. Із збільшенням розміру прожиткового мінімуму та зростом цін визначений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину всім необхідним. У зв'язку з чим позивач просить збільшити розмір стягнутих з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей з 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, на тверду суму в розмірі 1 200 грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. Ухвалою суду від 21.08.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. За відсутності клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, у відповідності до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Зі згоди позивача, яка заявою не заперечувала проти винесення заочного рішення у випадку не надходження до суду відзиву у визначений строк, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.03.2004 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 11.01.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання млолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного було видано виконавчий лист №647/2689/16-ц, за яким відкрито виконавче провадження №53341650. Згідно із довідкою-розрахунком Бериславського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області відрахування аліментів по виконавчому провадженню №53341650 від 31.03.2018 року заборгованість зі сплати аліментів боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], за період з 01.12.2016 року по 31.03.2018 року складає 12 569, 75 гривень. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №178324 від 20.06.2015 року вбачається, що [PERSON] у період з 14 по 20 червня 2015 року знаходилась на лікуванні в хірургічному відділенні, з діагнозом апедектомія. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, а також відсутності даних щодо працевлаштування відповідача, враховуючи, що судове рішення повинно бути зрозумілим та виконуваним, суд вважає за необхідне збільшити стягнуті з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини з 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Зважаючи на те, що ані позивачем, ані її представником не було надано суду доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., враховуючи, що відповідно до положень ст.246 ЦПК України до закінчення судових дебатів не було подано заяви про неможливість подати такі докази суду, у задоволенні вимоги про стягнення цих витрат із відповідача слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial