Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» ( далі ПАТ КБ «Надра» ) звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/5/09/2008/980-КЛ90 у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. терміном на 84 місяці з 18 липня 2008 року по 15 липня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,9 % на рік. [PERSON] свої зобовязання, передбачені п. 3.3.1 договору щодо проведення щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за його користування шляхом сплати мінімально необхідного платежу, не виконав, у звязку із чим відповідно до пунктів 5.2, 5.3 договору повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення від суми непогашеної заборгованості та штраф в розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок порушення умов п.4.3 договору. У звязку із невиконанням [PERSON] прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором, існує заборгованість станом на 20.10.2014 року у розмірі 211981, 89 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 49231,23 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 134 617, 40 грн., заборгованості за пенею в сумі 28133,26 грн. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку передане майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 56,3 кв.м, розташована за адресою: м. Чугуїв, м-р Авіатор, 138, кв.7. На підставі вищезазначеного та відповідно до вимог ст.ст. 572,575 ЦК України ст.ст. 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6/5/09/2008/980-КЛ90 від 18 липня 2008 року у розмірі 211981, 89 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 56,3 кв.м, в тому числі житловою площею 32 кв.м, розташовану за адресою: м. Чугуїв, м-р Авіатор, 138, кв.7, що належить на праві приватної власності [PERSON] та перебуває в іпотеці ПАТ КБ «Надра» за договором іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, шляхом продажу на умовах та в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», у будь-який спосіб покупцеві із застосуванням процедури продажу за ціною на підставі оцінки майна, встановленої субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просив стягнути з [PERSON] на користь банку суму сплаченого судового збору в розмірі 2119,81 грн. Представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності, підтримуючи заявлені позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, надали заяву про застосування строків позовної давності, у звязку із чим просили відмовити ПАТ КБ «Надра» у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] до суду не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог чинного процесуального закону. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/5/09/2008/980-КЛ90 за умовами якого банк відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі 50000 грн. терміном на 84 місяці з 18 липня 2008 року по 15 липня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,9 % на рік. Видача кредиту повинна здійснюватися окремими траншами(п.1.1-1.5договору). Відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за вказаним кредитним договором передбачена розділом 5 договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в забезпечення зобовязань щодо повернення кредиту, сплаті відсотків за його користування, можливої сплати неустойки , а також у відшкодування збитків у звязку із порушенням умов договору кредиту, позичальник [PERSON] передав у заставу двокімнатну квартиру загальною площею 56,3 кв.м, в тому числі житловою площею 32 кв.м, розташовану за адресою: м. Чугуїв, м-р Авіатор, 138, кв.7, що належить на праві приватної власності [PERSON] Умови передачі майна в заставу та звернення стягнення на заставлене майно узгоджується в договорі іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року(п.2.2). Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобовязання, передбачені п. 3.3.1 договору щодо проведення щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за його користування шляхом сплати мінімально необхідного платежу, не виконав, позивач зазначає, що існує заборгованість станом на 20.10.2014 року у розмірі 211981, 89 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 49231,23 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 134 617, 40 грн., заборгованості за пенею в сумі 28133,26 грн. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку передане майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 56,3 кв.м, розташована за адресою: м. Чугуїв, м-р Авіатор, 138, кв.7. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки узгоджена його сторонами вартість предмета іпотеки згідно звіту про незалежну оцінку вартості майна становить 208 160 грн. Зазначена квартира належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 09 грудня 2005 року та була придбана відповідачем після розірвання шлюбу із [PERSON] Згідно п. 7.1, п. 7.5 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині. Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.4 цього договору, тобто в тому числі щодо права іпотекодержателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.9.3 цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. У звязку із умовами вищевказаного договору та вимог ч.1 ст. 11Закону України «Про іпотеку» [PERSON] є майновим поручителем за зобовязаннями боржника [PERSON] і несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. При цьому право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя (ст. 36 цього Закону). Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобовязань. При цьому поручитель відповідає перед кредитором тільки в разі порушення зобовязання боржником. Тобто вимоги до поручителя не можуть бути заявлені раніше, ніж настане термін вимоги до основного боржника і буде встановлено, що останній не виконав свого зобовязання або виконав його неналежним чином. Зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. У частині четвертій статті 559 ЦК України йде мова саме про строки, тому при їх встановленні в договорі сторони повинні керуватись частиною першою статті 251 ЦК України про обчислення строків роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З урахуванням викладеного передбачену в іпотечному договорі умову про дію поруки до фактичного виконання основного зобовязання боржника перед кредитором не можна вважати умовою про строк дії договору фактично мова йде про те, що строк у договорі поруки не встановлено, а застосуванню підлягає норма частини четвертої статті 559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позов до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. Отже, кредитор має право предявити вимогу до поручителя протягом передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку як шляхом надіслання відповідного повідомлення, так і шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Оскільки умовами кредитного договору , наданим позивачем розрахунком погашення кредиту, встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, поряд з установленням строку дії вищевказаного кредитного договору його сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При розгляді цієї справи судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З наданого позивачем розрахунку погашення кредитної заборгованості вбачається, що боржником [PERSON] порушені зобовязання за кредитним договором з грудня 2008 року до 20 жовтня 2014 року. У звязку з наведеним початок перебігу позовної давності за основним зобовязанням слід визначити з жовтня 2011 року, а спеціальної позовної давності щодо нарахування пені з жовтня 2013 року. Між тим вищенаведені позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» заявлені у січні 2015 року, тобто поза межами строків позовної давності. Будь-яких доказів того, що ПАТ КБ «Надра» звертався до позичальника із вимогою про погашення заборгованості у позасудовому порядку, або доказів звернення кредитора до поручителя з простою письмовою вимогою протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, позивачем не надано. Відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким правом [PERSON] скористалася, подавши заяву про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності, передбачених ч.4 ст. 559 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У звязку із вищезазначеним у задоволенні вищевказаного позову ПАТ КБ «Надра» слід відмовити.

Outcome: dismissed