Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У серпні 2015 р. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» пред'явило позов до [PERSON], у якому просило стягти з останнього 23978 грн. 71 коп. заборгованості за договором і відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договору оренди на умовах фінансового лізингу мобільного телефону НТС One V T320e Black, а саме неповної сплати лізингових платежів, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у вищевказаній сумі, що складається з компенсації вартості телефону у сумі 2205 грн. 13 коп. і плати за прострочення щомісячних платежів у сумі 21773 грн. 58 коп. Оскаржуваним рішенням позов задоволено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення в частині стягнення заборгованості за договором у сумі 19568 грн. 45 коп. і постановити рішення про відмову у її стягненні. Доводи скарги зводяться до такого: - порушення укладеного сторонами договору розпочалося у жовтні 2012 р. - з моменту несплати відповідачем лізингового платежу, який він мав сплатити до 20.10.2012 р. У зв'язку з порушенням відповідачем договору у вказаний спосіб він повинен сплатити неустойку за прострочення сплати лізингових платежів у загальній сумі 5847 грн. 91 коп., а не у вказаній у позовній заяві сумі, - [PERSON] до суду І інстанції подавалася заява про застосування позовної давності при вирішенні справи. Тож суд зобов'язаний був стягти з нього неустойку за 12 місяців перед зверненням ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» до суду. Але вказану заяву місцевим судом проігноровано, - суд І інстанції не задовольнив і заяву [PERSON] про застосування при вирішенні справи ч. 3 ст. 551 ЦК України, яку останній просив застосувати у зв'язку з перебуванням його у скрутному матеріальному становищі, частковим виконанням ним укладеного з позивачем договору і у зв'язку з тим, що сума неустойки значно - у 10 разів перевищує розмір основного зобов'язання. У судовому засіданні [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, а ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» у запереченнях на апеляційну скаргу просило її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за договором оренди на умовах фінансового лізингу мобільного телефону НТС One V T320e Black у нього перед ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» виникла заборгованість, яка складається з компенсації вартості телефону у сумі 2205 грн. 13 коп. і плати за прострочення щомісячних платежів у сумі 21773 грн. 58 коп., що ця заборгованість підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі, що позивачем не пропущено строк позовної давності та що норми ч. 3 ст. 551 ЦК України для врегулювання спірних правовідносин не може бути застосовано. З такими висновками частково не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. 01.08.2012 р. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» через повіреного - ТОВ «Розетка УА» уклало з [PERSON] договір про отримання обладнання в системі LeaseIT № 120387060 (копії даного договору і довіреності на уповноваження ТОВ «Розетка УА» на його укладення на а.с. 7, 25). Згідно з цим договором [PERSON] отримав від ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» на умовах фінансового лізингу мобільний телефон НТС One V T320e Black під зобов'язання сплатити платежі у загальній сумі 3762 грн. 16 коп., з яких 627 грн. 03 коп. - при отриманні телефону, а решту - по 627 грн.03 коп. щомісячними платежами протягом 5 місяців згідно з виставленими рахунками, які мали здійснюватися до 20 числа поточного місяця. У пункті 1.2 договору зазначено, що порядок отримання послуг в системі LeaseIT визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору і які до нього додаються, а у пункті 7.2 договору зазначено, що у разі прострочення сплати платежів відповідач має сплатити плату за прострочення платежів у порядку та в розмірах, визначених Правилами. Згідно з п. 14.2 згаданих Правил, у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує операторові плату за прострочення платежу у розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо його погашення здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором, і у розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо його погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. У договорі також зазначено, що в момент підписання акту прийому-передачі предмета договору всі права вимоги щодо сплати платежів за договором переходять від ТОВ «Розетка УА» до ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій». На виконання укладеного сторонами договору [PERSON] 02.08.2012 р. отримав від ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» через повіреного цього товариства - ТОВ «Розетка УА» мобільний телефон НТС One V T320e Black, що підтверджено корпією акта відповідного змісту (а.с. 15). Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, що виконаний позивачем на підставі відомостей особового рахунку відповідача і озаглавлений «Структура грошових нарахувань та надходжень», на виконання договору між сторонами відповідач сплатив позивачеві в періоди: з 01 по 20.08.2012 р. - 627 грн. 03 коп., з 01 по 20.09.2012 р. - 630 грн. 00 коп., з 01 по 20.11.2012 р. - 300 грн. 00 коп. і з 01 по 20.02.2014 р. - 450 грн. 00 коп. У зв'язку з порушенням [PERSON] строків внесення щомісячних платежів ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» сплачені [PERSON] кошти зараховував на погашення як щомісячних платежів, так і неустойки. Так, отримавши вищевказані платежі, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» погасило заборгованість [PERSON] по компенсації витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання - у сумі 75 грн. 00 коп., на погашення неустойки - у сумі 375 грн. 00 коп. і на погашення щомісячних лізингових платежів - у сумі 1557 грн. 03 коп. Станом на 20.01.2015 р. товариство нарахувало відповідачеві заборгованість у загальній сумі 23978 грн. 71 коп., що складається з заборгованості по щомісячних платежах у сумі 2205 грн. 13 коп. і плати за прострочення щомісячних платежів у сумі 21773 грн. 58 коп., яку по цей час не погашено. Дані обставини підтверджено розрахунком, про який йдеться (а.с. 16). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Заборгованість по щомісячних платежах у сумі 2205 грн. 13 коп., що утворилася за період з жовтня 2012 р. по січень 2013 р. (основний борг), по даний час не погашено і передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності по вимогах про її стягнення на дату пред'явлення позову не сплив. Оскільки строк позовної давності по вимогах про стягнення основного боргу не сплив і даний борг по цей час не сплачений, то в силу ст. 266 ЦК України не сплив і строк позовної давності по додаткових вимогах - по вимогах про стягнення плати за прострочення щомісячних платежів, яка згідно з ст. 549 ЦК України за своєю правовою природою є неустойкою. Тож висновки суду І інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення як основного боргу, так і неустойки є вірними. Спосіб обчислення неустойки за прострочення [PERSON] терміну сплати щомісячних платежів на виконання укладеного сторонами договору цим договором не визначено; його встановлено у п. 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Те, що ці Правила є невід'ємною частиною договору між сторонами, [PERSON] фактично визнає, що прямо слідує зі змісту його апеляційної скарги (а.с. 135), а також зі змісту договору. Виходячи з вищезгаданого пункту Правил, за несвоєчасну оплату щомісячних платежів за жовтень 2012 р. - січень 2013 р. [PERSON] має сплатити ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» плату за прострочення платежів у розмірі 10% від їх суми, т.я. ці платежі не погашено по даний час, а отже їх погашення здійснюватиметься після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати цих платежів за договором. Згідно з приписами п. 14.2 названих вище Правил, тривалість прострочення щомісячних платежів на розмір неустойки не впливає. У жодному іншому пункті даних Правил про спосіб обчислення неустойки за прострочення терміну сплати щомісячних платежів не йдеться. Таким чином, за порушення укладеного сторонами договору, що виразилося у несплаті відповідачем щомісячних платежів у загальній сумі 2205 грн. 13 коп. (за жовтень 2012 р. - 627 грн. 03 коп. + за листопад 2012 р. - 324 грн. 06 коп. + за грудень 2012 р. - 627 грн. 03 коп. + за січень 2013 р. - 627 грн. 01 коп. = 2205 грн. 13 коп.) відповідач має сплатити позивачеві таку неустойку: - за прострочення платежу у жовтні 2012 р.: 627 грн. 03 коп. х 10% = 62 грн. 70 коп., - за прострочення платежу у листопаді 2012 р.: (627 грн. 03 коп. + 324 грн. 06 коп.) х 10% = 95 грн. 11 коп., - за прострочення платежу у грудні 2012 р.: (627 грн. 03 коп. + 324 грн. 06 коп. + 627 грн. 03 коп.) х 10% = 157 грн. 81 коп., - за прострочення платежу у січні 2013 р.: (627 грн. 03 коп. + 324 грн. 06 коп. + 627 грн. 03 коп. + 627 грн. 03 коп.) х 10% = 220 грн. 51 коп. Отже загальний розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 62 грн. 70 коп. + 95 грн. 11 коп. + 157 грн. 81 коп. + 220 грн. 51 коп. = 627 грн. 03 коп. Цей розмір неустойки є розумним, виваженим та справедливим. Тому апеляційний суд не може застосувати для вирішення справи норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, як то вимагає відповідач. Розмір неустойки, визначений позивачем у розрахунку, який ним озаглавлено «Структура грошових нарахувань та надходжень», обчислено у спосіб, що суперечить п. 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Тому апеляційний суд з ним не погоджується. При вирішенні справи апеляційний суд виходить також і з того, що на спірні правовідносини поширюються норми законодавчих актів України про захист прав споживачів. Тому для вирішення справи слід застосувати роз'яснення, викладене у Рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р. по справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». У мотивувальній частині цього Рішення зазначається, що споживач (у спорі між сторонами ним є відповідач [PERSON].) є слабкою стороною у договорі і тому він підлягає особливому правовому захисту, що у свою чергу звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободу договору. Тому апеляційний суд визначив неустойку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у меншому розмірі, ніж той, який визнає [PERSON] в апеляційній скарзі. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України: - з [PERSON] на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» належить стягти 31 грн. 91 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом (квитанція про його сплату у сумі 243 грн. 60 коп. на а.с. 1) - пропорційно до задоволеної частини позову (його задоволено на 11,4%, отже до відшкодування належить: 243 грн. 60 коп. х 11,4% = 31 грн. 91 коп.), - з ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» на користь [PERSON] належить стягти 267 грн. 96 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою (квитанція про його сплату на а.с. 133). Отож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного. Враховуючи викладене,

Outcome: partial