Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувшись до суду із зазначеним позовом, посилалася на те, що вона є власником будинку, що розташований за адресою: Хмельницька область м. Полонне вул. Садова,60, у цьому будинку проживає відповідач (колишній чоловік), який вселився самовільно. Під час проживання відповідач вчиняв насильство по відношенню до неї та їх спільний неповнолітніх дітей, на неодноразові звернення в правоохоронні органи він не реагує, що змусило її залишити власний будинок і винаймати інше житло. Оскільки як власник позбавлена права користування будинком, а відповідач не є членом її сімї і перешкоджає їй у користуванні та розпорядженні ним, просить усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом висилення відповідача, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 5000грн. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, про час і місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа відділ у справах дітей Полонської райдержадміністрації подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в поному обсязі З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши всі матеріали та обставини справи, судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 19 липня 1997року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей Олександра [INFO], Дашу [INFO] та Вікторію [INFO]. Під час шлюбу проживали в будинку відповідача за адресою: м. Полонне, вул. Щербакова,28. В травні 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно договору купівлі продажу від 11 липня 2006року [PERSON] придбала житловий будинок за адресою: Хмельницька область м. Полонне вул. Садова,60 в якому зареєструвалась та стала проживати разом зі своїми дітьми. У 2011 році [PERSON] самовільно став проживати у будинку позивачки. Через зловживання спиртними напоями відповідачем в будинку виникають сварки та бійки. Відповідно до наданих матеріалів Полонським РВ УМВС України з відповідачем [PERSON] проводились профілактичні бесіди виховного характеру про неприпустимість насильства в сімї та було притягнуто до адміністративної відповідальності за насильство в сімї. 30 жовтня 2015 року службою у справах дітей Полонської районної державної адміністрації було встановлено, що [PERSON] через самовільне зайняття її власного будинку [PERSON] вимушена була переїхати проживати з дітьми в іншу область, оскільки через неадекватну поведінку колишнього чоловіка не може проживати у своєму будинку. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо такі особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Необхідно зазначити, що поняття члена сім'ї, яке застосовується у Сімейному кодексі України, не можна ототожнювати з поняттям члена сім'ї наймача за ЖК України. Так, якщо дружина проживає окремо, має самостійне право на власне жиле приміщення, вона хоч і залишається членом сім'ї, але не є членом сім'ї наймача. [PERSON] наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сім'ї наймача, якщо вони проживають разом із ним. Батьки належать до членів сім'ї наймача у зв'язку з родинними стосунками і спільним проживанням, незалежно від того, чи перебувають вони на його утриманні. Отже, після розірвання шлюбу між сторонами у травні 2006року відповідач не є членом сімї власника та не має право на користування спірним житловим будинком, оскільки він був придбаний позивачкою [PERSON] після розірвання шлюбу. В матеріалах справи доказів будь-яких інших угод між власником житлового будинку та відповідачем немає. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи те, що позивачка зазнала моральних страждань через неправомірну поведінку відповідача, а саме самовільне вселення в будинок та створення неможливих умов для її та дітей проживання, внаслідок чого вимушена була вий наняти інше житло, що потягло певних затрат, і з очевидністю була змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити\~ також із засад розумності та справедливості. Тому, з урахуванням зазначених положень, фактичних обставин справи, суд вважає, що стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 5000 грн. Також з відповідача підлягає стягненню і сплачений позивачкою судовий збір.

Outcome: approved