Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Як підставу позову вказала, що перебуває з [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 17.01.2003 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сумісне життя з відповідачем не склалося, в зв`язку з відсутністю взаємного порозуміння, поваги, різних поглядів на права та обов`язки подружжя. Зазначає, що з початку червня 2019 року фактично подружні стосунки між ними припинені, проживають окремо, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Вважає, що причини, які спонукали наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя суперечитиме її інтересам. На примирення з відповідачем не згодна. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. На момент звернення до суду з даним позовом між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання останнім свого обов`язку щодо утримання дитини, яка потребує належного матеріального забезпечення, нормального харчування, одягу, коштів на навчання, періодичного лікування, тощо. Відповідач працездатний, на даний час працює вантажником ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «ПРАЙМ», де щомісячно отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, інших дітей, непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які грошові кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить розірвати шлюб, оскільки немає наміру поновлювати подружні стосунки з відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримує позовні вимоги та наполягає на задоволенні позову, відповідач визнає позов у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін у підготовчому судовому засіданні на підставі наданих доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.01.2003 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області, актовий запис № І (а.с. 5). Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сумісне життя у сторін не склалося в зв`язку з відсутністю взаємного порозуміння, поваги, різних поглядів на права та обов`язки подружжя, внаслідок чого з початку червня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. На примирення сторони не згодн. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно вимогам ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час позивач з дитиною фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач також зареєстрований за вищезазначеною адресою (а.с. 22), однак фактично після припинення шлюбних відносин з позивачем, з червня 2019 року мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с . 19 ), працездатний, працює вантажником товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «ПРАЙМ» (адреса: вул. Олімпійська, 1 в с.м.т. Малинівка Чугуївського району Харківської області, код ЄДРПОУ: 33867056), де отримує щомісячну заробітну плату (а.с. 9), має задовільний стан здоров`я, інших дітей, непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка в силу свого віку потребує матеріальної підтримки батька, необхідного харчування, одягу, коштів на навчання, періодичного лікування, тощо. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved