Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення та збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь з [PERSON] суму позики в гривнях, що еквівалентно 1249,06 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, проценти за користування чужими грошима в розмірі 16122 грн. 67 коп. і три проценти річних від простроченої суми в розмірі 415 грн. 58 коп. В обґрунтування позову зазначав, що у грудні 2012 року він на прохання [PERSON] позичив їй кошти в сумі 2000 доларів США за умови обов'язкового повернення у строк до квітня 2013 року включно. Враховуючи давнє знайомство і партнерські відносини у написанні нею розписки він не наполягав, будучи впевненим у відповідальності та добропорядності відповідача. Проте у квітні 2013 року [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США йому не повернула, посилаючись постійно на неправдиві обставини щодо її тривалого перебування на лікуванні за кордоном у Німеччині. 12 вересня 2013 року близько 09.00 год. [PERSON] за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS], у присутності його знайомого [PERSON] визнала той факт, що вводила його (позивача) в оману, говорячи про тяжку хворобу і лікування в Німеччині, та запевнила його, що поверне йому борг повністю в строк до 15 жовтня 2013 року. Цього ж дня, 12 вересня 2013 року, з метою документального підтвердження своїх зобов'язань перед ним [PERSON] на його прохання власноручно написала розписку про те, що вона дійсно позичила у нього 2000 доларів США, які зобов'язувалася повернути йому уже до 15 жовтня 2013 року. Ця розписка написана відповідачем добровільно, без будь-якого тиску на неї з його боку. Факт складання [PERSON] розписки задокументований ним на відео за допомогою мобільного телефону. Однак у вказаний строк до 15 жовтня 2013 року [PERSON] суму позики йому знову не повернула. Після його неодноразових наполягань відповідач частково погасила свій борг перед ним на загальну суму 6000 грн. шляхом поповнення 01 і 04 листопада 2013 року та 14 січня 2014 року балансу його карткового рахунку у ПриватБанку, що за офіційним курсом гривні до долара США (7,99), встановленим Національним банком України на зазначені дати, складало 750,94 доларів США. Від виконання своїх зобов'язань щодо повернення йому решти суми позики в розмірі 1249,06 доларів США [PERSON] ухиляється, пояснюючи це знову різними неправдивими та надуманими обставинами і причинами. 19 травня 2014 року, будучи вдосталь нагодованим пустими обіцянками [PERSON], з метою досудового врегулювання спору він направив на адресу відповідача рекомендованим листом претензію щодо повернення йому суми заборгованості в розмірі 1249,06 доларів США. Проте дана претензія відповідачем [PERSON] залишена без задоволення, суму боргу вона йому не повернула, що змусило його звернутися до суду з цим позовом. Крім зазначеної суми боргу в розмірі 1249,06 доларів США у гривневому еквіваленті на день ухвалення судом рішення, починаючи з наступного дня прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов'язання, [PERSON] повинна сплатити на його користь на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України - проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 16 жовтня 2013 року по 16 лютого 2015 року в розмірі 16122 грн. 67 коп., а також три проценти річних від простроченої суми за цей же період у розмірі 415 грн. 58 коп. на підставі ст. ст. 625, 1050 ЦК України (а. с. 2-9, 49-55, 67-71). Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному, просив суд задовольнити його позовні вимоги повністю. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання та додатково за повідомленою нею суду по телефону адресою, про причини неявки суд вона не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду теж не подавала. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року між [PERSON] і [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], був укладений договір позики грошей, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які позичальник зобов'язувалася повернути йому в строк до 15 жовтня 2013 року. Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 2000 доларів США підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем 12 вересня 2013 року, та дослідженим у суді відеозаписом щодо обставин написання відповідачем даної розписки. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушення вимог закону та умов договору відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 12 вересня 2013 року належним чином не виконала, грошові кошти позивачу [PERSON] у сумі 2000 доларів США у визначений розпискою строк до 15 жовтня 2013 року не повернула, що підтверджується наявним у позивача борговим документом - розпискою відповідача. 01 і 04 листопада 2013 року та 14 січня 2014 року відповідач [PERSON] часткового сплатила заборгованість за договором позики шляхом поповнення балансу карткового рахунку позивача [PERSON] у ПриватБанку на загальну суму 6000 грн., що за курсом Національного банку України на зазначені дати перерахування коштів (1 долар США = 7,99 грн.) становить 750,94 доларів США. Залишок заборгованості [PERSON] за укладеним 12 вересня 2013 року договором позики із [PERSON] складає 1249,06 доларів США (2000 - 750,94). У ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 17 лютого 2015 року, 1 долар США = 26,358713. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума позики в розмірі 32923 грн. 61 коп., що еквівалентно 1249,06 доларів США на день ухвалення судом заочного рішення (1249,06 х 26,358713). Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року в цивільній справі № 6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь із [PERSON] процентів за користування сумою позики, а також трьох процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання ґрунтуються на вимогах закону. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 15 жовтня 2013 року - на день повернення [PERSON] суми позики згідно із розпискою, 1 долар США = 7,993 грн. Сума позики, еквівалентна 2000 доларів США, що підлягала поверненню [PERSON] на цю дату, складала 15986 грн. (2000 х 7,993). Перевіривши правильність зроблених позивачем розрахунків, виходячи з облікової ставки Національного банку України, кількості днів прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] за період із 16 жовтня 2013 року по 16 лютого 2015 року за користування сумою позики підлягають стягненню проценти в розмірі 16122 грн. 67 коп. і три проценти річних від простроченої суми в розмірі 415 грн. 58 коп. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду даної позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у загальному розмірі 495 грн. 93 коп. (а. с. 1, 66). Зазначена сума судового збору згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved