Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.03.2002 р. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 02.02.2016 р. [PERSON] досяг повноліття, однак перебуває на утриманні позивачки та продовжує навчатись у Національному транспортному університеті для здобуття ступеня магістра за денною форму, згідно договору № 5407-19 з оплатою за навчання. У зв`язку з продовженням навчання повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку відповідач в добровільному порядку не надає. Разом з цим, позивачка зазначає, що на її утриманні також перебувають менший син [PERSON] , 2007 року народження, та непрацездатні батьки - мати [PERSON] , 1937 року народження, та батько [PERSON] , 1939 року народження. В свою чергу відповідач працює та має стабільний заробіток, тому з нього кожного місяця можуть стягуватись аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини усіх його доходів з дня подачі позову до суду і до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на сина, які полягають в оплаті його навчання у Національному транспортному університеті та проходженні [PERSON] військової підготовки за програмою офіцеру запасу. Загальний розмір витрат на навчання сина у вищому навчальному закладі та за проходження військової підготовки за програмою офіцеру запасу становить 97 500,00 грн., з яких позивачкою протягом 2015-2019 рр., без участі відповідача, самостійно сплачено 70 301,00 грн., а саме: - оплатила вартість навчання [PERSON] на комерційні основі у Національному транспортному університеті за програмою підготовки бакалавра за денною формою навчання в сумі 52 000,00 грн.; - частково оплатила вартість проведення військової підготовки [PERSON] за програмою підготовки офіцера запасу в сумі 9 801,00 грн.; - частково оплатила вартість навчання [PERSON] на комерційні основі у Національному транспортному університеті за денною формою для здобуття ступеня вищої освіти магістр в сумі 8 500,00 грн. Позивачка стверджує, що витрати, які вона вже понесла та очікує понести, на навчання та військову підготовку сина є додатковими витратами, а тому з відповідача має бути стягнуто половину їх вартості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2019 р. відкрито провадження за позовною заявою, призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 18.10.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, відповідач зазначає, що позивачем не наведено та не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність, передбачених ст. 199 СК України, факторів, які надають право стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того, відповідач зазначає, що на його утриманні фактично знаходиться двоє дітей - [PERSON] , 2003 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, а також його батьки пенсіонери - мати [PERSON] , 1947 року народження, та батько [PERSON] , 1946 року народження, учасник бойових дій та прикутий до ліжка інвалід першої групи довічно. У зв`язку з тяжкою хворобою батько потребує постійного догляду та лікування із значними витратами. Кожного місяця на ліки для батька родина витрачає від 5 000,00 грн. до 10 000,00 грн., що не покривається пенсією батьків, а тому батьки потребують фінансової підтримки. Відповідач зазначає, що позивачка є власником двох квартир в м. Києві, одна з яких обтяжена іпотекою. Володіння двома квартирами в м. Києві та наявність грошових зобов`язань, свідчить про те, що матеріальне становище позивачки є значно кращим за матеріальне становище відповідача. Враховуючи викладені вище обставини, Відповідач стверджує про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину та про відсутність правових підстав для стягнення з нього аліментів та додаткових витрат на дитину. 14.11.2019 р. позивачкою до суду подано відповідь на відзив, де вона зазначає про те, що визнає викладені аргументи відповідача щодо утримання батьків, оскільки останні отримують пенсію. Позивачка зазначає, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки окрім двох дітей на її утриманні також перебуває батько [PERSON] (80 років) і мати [PERSON] (82 роки), яка має труднощі з пересування і потребує постійного догляду, а також хворий онкологічним захворюванням рідний брат [PERSON] , на курс лікування та операцію якого позивачка була змушена взяти кредит, який виплачувала тривалий термін. В свою чергу у власності родини відповідача є дві квартири, гаражний бокс та два автомобілі. На думку позивачки відповідач намагається ухилитись від свого обов`язку, зазначеного у ст. 199 СК України. Крім того, позивачка зазначає, що не заслуговують на уваги посилання відповідача в частині заперечень щодо стягнення додаткових витрат на Главу 16 СК України, оскільки усі статті свідчать про обов`язок відповідача сплачувати аліменти і додаткові витрати на дитину, у зв`язку з чим [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 09.12.2019 р. від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача вважає, що [PERSON] перебуває в тому віці, який дозволяє працевлаштуватись на роботу та поєднувати її з навчанням, з метою свого фінансового забезпечення. Представник відповідача зазначає, що не заслуговують на увагу доводи позивачки про наявність на її утриманні малолітньої дитини, батьків-пенсіонерів та хворого брата, оскільки наявність на утриманні [PERSON] третіх осіб не є тією умовою, що підлягає доведенню в даній справі. В момент обрання вищого навчального закладу, прийняття рішення щодо навчання сина у Національному транспортному університеті та оплати вартості навчання, а також щодо проходження сином військової підготовки здійснювалось одноособово позивачкою, без повідомлення, без погодження та без врахування думки відповідача. Представник відповідача стверджує, що позивачкою не надано ані доводів, ані доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 14 листопада 2019 року до справи було залучено у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які надали суду письмові пояснення щодо позову. У своїх поясненнях [PERSON] та [PERSON] зазначили, що є пенсіонерами та ніде не працюють. При цьому, після перенесеної у травні 2014 року складної операції по заміні стегнового суглобу батько відповідача [PERSON] прикутий до ліжка, потребує постійного догляду та лікування із значними витратами, які не покриваються сумами їх пенсій. [PERSON] та [PERSON] стверджують, що не мають можливості самостійно забезпечити своє належне існування, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, зокрема, зі сторони свого сина - відповідача по справі. У свою чергу, [PERSON] зазначила, що з 07.02.2020 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох спільних дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , тому рішення у даній справі безпосередньо впливає на права спільних з відповідачем дітей, оскільки у разі задоволення позовних вимог відповідач буде позбавлений можливості забезпечити достатній та належний матеріальний рівень для їх існування та розвитку. Ухвалою суду від 16.04.2020 року закрито підготовчий розгляд справи. Призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові та у відповіді на відзив обставинам. Позивачка та її представник стверджували, що відповідачем не доведено неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину та наявність на його утриманні третіх осіб. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав та заперечував проти позовних вимог, просив суд у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Також, просив суд врахувати інтереси осіб, які безпосередньо перебувають на утриманні відповідача, а також правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду. Третя особа [PERSON] підтримав позов та просив стягнути аліменти на користь позивачки, як його матері, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на його навчання. Треті особи [PERSON] та [PERSON] підтримали доводи відзиву на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 19.03.2020 р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, 19.03.2002 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 222. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.03.1998 р., виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, та який після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати разом з матір`ю. Відповідно до укладеного 11.10.2001 р. між сторонами договору про розподіл спільного майна подружжя, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Громовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 9-3654, у власність позивачки перейшло майно, яке було придбане під час шлюбу з відповідачем, на загальну суму 10 000,00 грн. 17.08.2015 р. між Національним транспортним університетом в особі ректора [PERSON] , як виконавцем, та [PERSON] , як замовником, було укладено договір № 1650-15 про навчання в Національному транспортному університеті, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання в 2015-2019 роках за рахунок замовника здійснити навчання [PERSON] за програмою підготовки бакалавра за денною формою навчання за напрямом транспортні технології. Пунктом 4.2. вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 52 000,00 грн. Щорічна плата становить 13 000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою, згідно договору № 1650-15 від 17.08.2015 р., у період з серпня 2015 року по квітень 2019 року було сплачено за навчання сина 52 000,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера та дублікатами чеків АТ КБ «Приватбанк». 14.11.2018 р. між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського в особі заступника начальника університету з навчальної роботи [PERSON] , як виконавцем, Київським національним університетом технологій та дизайну в особі ректора Грищенка І.М., як співвиконавцем, та [PERSON] , як замовником, було укладено контракт на проведення військової підготовки громадянина за програмою офіцерів запасу. Відповідно до п. 1 контракту Виконавець спільно із Співвиконавцем беруть на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника провести військову підготовку за програмою підготовки офіцера запасу з військово-облікової спеціальності «Організація продовольчого, речового, шкіперського і торговельно-побутового забезпечення». У відповідності до п. 5.2. вказаного контракту загальна вартість послуг становить 19 600,00 грн., у тому числі 3 920,00 грн. на рахунок Київського національного університету технологій та дизайну, 15 680,00 грн. на рахунок Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. Контракт діє до 30.08.2020 р. З матеріалів справи вбачається, що згідно контракту позивачкою частково було сплачено за проходження сином військової підготовки 9 801,00 грн., що підтверджується дублікатами чеків АТ КБ «Приватбанк». Судом встановлено, що відповідно до довідки від 08.08.2019 р. [PERSON] з 01.09.2019 р. зарахований до Національного транспортного університету для здобуття ступеня магістра за денною формою за освітньою програмою «Транспортні технології та управління на автомобільному транспорті» за кошти фізичних та/або юридичних осіб, що також підтверджується договором № 5407-19 про надання освітніх послуг між Національним транспортним університетом та [PERSON] від 08.08.2019 р., загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання в якому становить 25 500,00 грн., у тому числі за 2019/2020 навчальний рік - 17 000,00 грн., за 2020/2021 навчальний рік - 8 500,00 грн. Як свідчать матеріали справи, позивачкою, згідно договору № 5407-19 від 08.08.2019 р., було частково сплачено за навчання сина 8 500,00 грн., що підтверджуються дублікатом чека АТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на те, що у зв`язку із продовженням навчання повнолітній син потребує матеріальної допомоги, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги шляхом ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/6 частин усіх доходів відповідача, починаючи з дня подачі в суд заяви й до досягнення сином, [PERSON] , двадцятитрьохрічного віку, а також про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] разово додаткові витрати на навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 48 750,00 грн. При цьому, позивачка стверджує, що відповідач працює в Службі безпеки України та має стабільний заробіток, тому має фінансову можливість для сплати аліментів у заявленому розмірі. Положеннями ст. 198 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Положення ч. 1 ст. 182 СК України встановлюють, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Чинне цивільне процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, зокрема у ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а за приписами ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. З огляду на предмет спору та підстави його заявлення, доведенню підлягають обставини, якими стверджується потреба повнолітнього [PERSON] у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчанням та наявність у відповідача можливості надання грошового утримання з урахуванням положень ст. 182 СК України. На переконання суду, позивачка не довела такі обставини, а відповідач спростував належними, достовірними та достатніми доказами твердження, покладені в основу позову. Відповідач, зазначаючи, про відсутність у нього змоги надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходяться двоє дітей та непрацездатні батьки-пенсіонери надав докази, що підтверджують дані обставини, а саме копію свідоцтва про шлюб з [PERSON] , копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію виписки із медичної карти № 8862 амбулаторного (стаціонарного) лікування від 28.05.2014 р., відповідно до якої у батька відповідача [PERSON] встановлено «Субкапітальний перелом шийки правого стегна із зміщенням уламків. Ревматоїдний поліартрит ІІ-ІІІ ст. тип І. Виразкова хвороба 12 п. кишки. Доброякісна гіперплазія передміхурової залози ІІ ст.», копію довідки до акту медико-соціального експертної комісії серія АВ № 0434741, про те, що батьку відповідача встановлено довічно першу групу інвалідності, копію лікарського рецепту щодо виробів медичного призначення для батька відповідача, копії пенсійних посвідчень [PERSON] та [PERSON] , копії довідок №№ 28240, 28241 від 03.12.2019 р., відповідно до яких загальний розмір місячної пенсії батьків відповідача складає 8 112,21 грн., копії квитанцій за жовтень-грудень 2019 року та лютий 2020 року про придбання ліків для батька відповідача, копії квитанцій щодо витрат родини відповідача, у тому числі витрат його батьків, на харчування та засоби гігієни. З матеріалів справи встановлено, що 07.12.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у відповідача та [PERSON] народилось двоє дітей - неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що після перенесеної у травні 2014 року операції по заміні стегнового суглобу батьку відповідача [PERSON] 11.12.2015 р. МСЕК Дніпровського району м. Києва встановлено довічно першу групу інвалідності, потребує постійного догляду та лікування із значними щомісячними витратами. Батьки відповідача є особами пенсійного віку. Інших доходів, крім суми пенсій батьки відповідача не отримують. Відповідно до довідки № 11/1/3-447 від 17.08.2020 р., виданої Управлінням роботи з особовим складом Служби безпеки України [PERSON] в період з 01.08.2015 р. по 05.08.2020 р. проходив військову службу в Службі безпеки України. Судом встановлено, що на даний час відповідач ніде не працює та є військовим пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 09.09.2020 р. Пенсійним фондом України. З наданих представником відповідача пояснень слідує, що відповідач з 2014 року частину свого доходу надавав своїм непрацездатним батькам, та після виходу на пенсію продовжує надавати кошти на утримання та належне існування своїх батьків. Матеріали справи свідчать про те, що батьки відповідача потребують фінансового утримання, адже сукупний розмір їх пенсії є таким, що не покриває в повній мірі їх щомісячні витрати на харчування та на придбання необхідних ліків для [PERSON] . На переконання суду, відповідач підтвердив належними і достовірними доказами наявність у нього на утриманні двох спільних з [PERSON] дітей, а також батьків пенсійного віку, які потребують лікування, зокрема, батька [PERSON] - інваліда першої групи довічно. Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсій справі 2602045125 для [PERSON] максимальний розмір пенсії, що підлягає щомісячній виплаті відповідачу складає 17 120,00 грн., що свідчить про суттєві зміни фінансового стану відповідача, оскільки розмір військової пенсії є значно меншим від розміру заробітної плати, яку працюючи, отримував відповідач. Судом також встановлено, що відповідач не забезпечений власним житлом та немає у своїй власності будь-якого майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна. Описані обставини та документи, подані на їх підтвердження у сукупності свідчать про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Розглядаючи заявлений спір, суд зауважує, що позивачка та представник позивачки не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача про наявність на його утриманні третіх осіб та свідчили б про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, тому посилання на те, що відповідач має змогу утримувати повнолітнього сина суд вважає безпідставними. Разом з цим суд не бере до увагу в якості доказу, на підтвердження можливості відповідача надавати матеріальну допомогу сину долучену позивачкою до матеріалів справи довідку Фінансово-економічного управління Служби безпеки України № 21/2/2-1196 від 07.10.2020 р. про грошове забезпечення відповідача за проходження військової служби в період з 01.12.2019 р. по 05.08.2020 р., оскільки за своєю суттю утримання аліментів проводиться не з суми, що вже була виплачена платнику аліментів, а виключно з суми заробітку (доходу), що буде отримувати платник аліментів після ухвалення судом відповідного рішення. З наявних у справі доказів судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , продовжує навчатись у Національному транспортному університеті з метою здобуття ступеня магістра за денною формою. В обґрунтування заявленого до стягнення розміру аліментів, які позивачка просить суд стягнути з відповідача, остання стверджує, що у зв`язку із продовженням навчання повнолітній син потребує матеріальної допомоги. Суд звертає особливу увагу на той факт, що навчаючись за програмою підготовки бакалавра за денною формою навчання [PERSON] в період 2017-2018 роки був працевлаштований у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПУМА УКРАЇНА» (33741984), де отримував заробітну плату. Загальна сума доходу, отриманого [PERSON] за 2017-2018 роки за роботу в ТОВ «ПУМА УКРАЇНА», складає 254 606,00 грн. Разом з цим з наявних у справі доказів вбачається той факт, що продовжуючи навчання на денній формі повнолітній [PERSON] є поручителем за грошовими зобов`язаннями позивачки перед Кредитною спілкою профспілок МВС України. Зазначені обставини суд оцінює як такі, що свідчать про задовільне матеріальне становище повнолітнього сина сторін, який по-перше - мав значні засоби для оплати вартості свого навчання, в тому числі для здобуття ступеня магістра та проходження військової підготовки за програмою офіцерів запасу; по-друге - факт поручительства за кредитними зобов`язаннями позивачки дозволяє йому нести персональну грошову відповідальність за грошовими зобов`язаннями матері, що ставить під обґрунтований сумнів питання необхідності в отриманні аліментів за ст. 199 СК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, що у зв`язку з продовженням навчанням повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, матеріали справи не містять. Відсутність таких доказів не дозволяє визначити, чи дійсно позивачці необхідна матеріальна допомога відповідача для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також, позивачкою не було доведено наявності інших обставин, які мають істотне значення (п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України), для установлення фактів, за яких позовні вимоги, заявлені за ст. 199 СК України, могли б бути задоволені судом. Суд зазначає, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що на її утриманні перебуває менший син [PERSON] , 2007 року народження, батьки-пенсіонери та хворий брат, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору, не входять до предмету доказування та не мають значення для правильного вирішення даної справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на навчання повнолітнього сина [PERSON] , то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст.ст. 198, 199). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. Отже, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані виключно особливими обставинами. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з наявністю та необхідністю розвитку здібностей дитини, її хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. У своїх позовних вимогах позивачка вказує про те, що додаткові витрати на сина, полягають в оплаті його навчання у Національному транспортному університеті за програмою підготовки бакалавра та здобуття ступеня вищої освіти магістр, а також проходження [PERSON] у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського військової підготовки громадянина за програмою офіцерів запасу. Однак, вказані витрати не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей сина (творчих, спортивних тощо), а тому не можуть вважатися додатковими витратами, в розумінні положень ст. 185 СК України. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що витрати на навчання сина та проходженням ним військової підготовки, які понесла та очікує понести позивачка, є додатковими, викликані певними особливими обставинами, зокрема, конкретними здібностями [PERSON] та спрямовані на розвиток цих здібностей. Навчання сина у вищому навчальному закладі та проходження ним військової підготовки відноситься до загального розвитку і не є обов`язковими. З урахуванням того, що [PERSON] отримує освіту у Національному транспортному університеті та проходить військову підготовку на комерційній основі безпосередньо не пов`язане з певними особливостями розвитку його здібностей, тому вирішення питання здобуття [PERSON] освіти має здійснюватися за погодженням з батьками і оплата вартості таких освітніх послуг не може бути визнана як понесення позивачкою необхідних витрат, викликаних особливими обставинами і відповідно на відповідача не може бути покладено обов`язок по їх оплаті. Судом встановлено, що між сторонами не було погоджено вищий навчальний заклад, витрати на навчання сина, а також необхідність проходження військової підготовки. Позивач [PERSON] самостійно надала згоду на навчання сина на платній основі, без погодження, повідомлення та без врахування думки відповідача. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Отже, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, що врегульовані Главою 16 СК України, не передбачають самостійного, окремо від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України. Наведене узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом України у постанові від 24.02.2016 р. у справі № 6-1296цс15 та постановах Верховного Суду від 29.01.2018 р. у справі № 622/373/16-ц, від 29.08.2019 р. у справі № 405/8423/16-ц, від 25.02.2020 р. у справі № 521/4397/17, які є обов`язковими для суду в частині застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З досягненням повноліття [INFO] [PERSON] втратив правовий статус дитини, тому позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на навчання стосуються утримання повнолітнього сина. З огляду на викладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: dismissed