Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суд з позовною заявою, яку 16 травня 2014 року уточнив, та остаточно просив суд зняти з реєстраційного обліку та примусово виселити з квартири [ADDRESS] всіх зареєстрованих та проживаючих в ній мешканців: [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [PERSON], [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між ПАТ «Банк Форум» і [PERSON], [PERSON], було укладено іпотечний договір № 07-549-08 від 10 червня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань приватного підприємства «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10 червня 2008 року. За вказаним договором відповідачами було передано в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Спірна квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які там фактично проживали. На час укладення договору іпотеки в квартирі були зареєстровані [PERSON] і [PERSON] Як стало відомо банку на цей час в квартирі зареєстровані і проживають [PERSON], [PERSON] і [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 07-549/08 від 10 червня 2008 року на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. ПАТ «Банк Форум» направив усім відповідачам по справі, вимоги про виселення і звільнення квартири і передачу ключів його представнику. Однак, вимоги не виконані, квартира до цього часу мешканцями не звільнена. Оскільки, не виселення мешканців зазначеної квартири, а також не зняття їх з реєстраційного обліку перешкоджає банку своєчасно і в повному обсязі, реалізовувати свої права іпотекодержателя, то позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити. Представник відповідачів у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки, вимоги про добровільне виселення і звільнення квартири від 12.09.2013 року є підробленими. До того ж, у спірній квартирі з моменту свого народження зареєстрований та проживає малолітній син відповідачки [PERSON], тому проти їх задоволення заперечував. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки, на сьогоднішній день в Україні діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, у зв'язку з дією якого не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] іпотечного договору № 07-549/08 від 10 червня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань приватного підприємства «Виробничо-будівельна компанія «Машбуд» за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10 червня 2008 року. За вказаним іпотечним договором відповідачами було передано в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Спірна квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які там фактично проживали. На час укладення договору іпотеки в квартирі були зареєстровані [PERSON] і [PERSON] Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року позовні вимоги були задоволені частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0045/08/03-КІ від 10.06.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 07-549/08 від 10 червня 2008 року на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом ведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оцінюючої діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.17-22). Зазначене рішення суду набрало чинності. Відповідно ч. 3 ст. 109 ЖК України передбачено - звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення усіх громадян, що проживають в ньому за виключенням, встановленим законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок та житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного дня з дня отримання вимоги, якщо сторонами не погоджений більший строк. Якщо громадяни не звільнять житлове приміщення в установлений, або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 20.03.2014 року, у квартирі [ADDRESS], проживають наступні особи: [PERSON], [INFO], її малолітній син [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 52). З наданих суду доказів вбачається, що 12 вересня 2013 року відповідачам банком було направлено вимоги про виселення, в яких зазначалось, що ПАТ «БАНК ФОРУМ» просить [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] в 30 денний термін виселитися та добровільно звільнити квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також передати ключі від квартири представнику ПАТ «БАНК ФОРУМ». У разі не виселення і не звільнення добровільно квартири в зазначений термін банк буде звертатися до суду з позовом про примусове виселення. Дані листи були направлені позивачем за адресою: [ADDRESS]. Однак, на сьогоднішній день в Україні чинний Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Законі інші закону України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої даним Законом процедури виконання рішення суду стосовно звернення стягнення за договором іпотеки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на сьогоднішній день нерухоме житлове майно, а саме: квартира [ADDRESS] є єдиним житлом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та які відповідно до діючого на сьогоднішній час Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», виселенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed