Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2019 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини передано до Голосіївського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання її неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 10.08.2007 між сторонами у справі був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року шлюб між сторонами у справі розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач фактично припинив надання позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач зазначила, що на даний момент їх неповнолітня донька навчається в гімназії іноземних мов. Окрім того дитина має відповідні здібності в сфері музики, спорті та вивчення іноземних мов. Так, [PERSON] , як початковий спортсмен зайняла 3 місце в відкритому турнірі «Золота осінь в Щасливому», який проходив 09.11.2013. 17.04.2016 [PERSON] нагороджена дипломом, як артист-початківець на Всеукраїнському конкурсі «Сонце за нас». Після чого в 2016 [PERSON] було запрошено прийняти участь в телевізійному проекті «Голос діти 3». Після її виступу в прямому ефірі до неї повернулися два тренери. Окрім того, після участі в проекті «Глос діти 3», Монатік запросив [PERSON] заспівати разом із його командою на його сольному концерті. [PERSON] входить в 5-ку найкращих дитячих голосів Світу. В 2017 році Олександру запросили прийняти участь у зйомці фільму, як актрису та співачку. В 2018 році донька сторін представляла Україну на фестивалі Каннський Лев. Для досягнення таких результатів [PERSON] позивач сплачує всі приватні уроки по фортепіано, ударним інструментам, хореографії та іноземним мовам. Також позивач зазначила, що забезпечуючи неповнолітню доньку, позивачу необхідно брати кредит. Окрім того, дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, лікування (за необхідності), належного відпочинку, освіти, здійснення її духовного розвитку тощо. Відповідач є працездатною особою, за даними позивача отримує дохід, тому може надавати матеріальну допомогу, однак у добровільному порядку цього не робить. Ухвалою суду від 05.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами відповідач отримав 22.04.2019 року. 25.04.2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що в березні 2019 року взяв в оренду автомобіль для роботи. З квітня 2019 року почав сплачувати кожного тижня по 500 грн. на картку позивача, про що повідомляв її. До квітня 2019 року відповідач не мав можливості регулярно давати гроші на утримання дитини за відсутністю фінансів і хворобою. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 10.08.2007 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року (а.с. 26-27). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданим 21.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2223 (а.с. 23). Після розлучення сторін, їх малолітня дитина [PERSON] мешкає з позивачем. Малолітня дитина сторін по справі [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] , нотаріально посвідчена угода щодо утримання доньки між позивачкою та відповідачем не укладалася, домовленості між ними стосовно розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини, суд виходить з того, що стороною позивача не наведено даних про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, позивачем також не визначено конкретного розміру щомісячних витрат на дитину. Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України, суду не доводились. Крім того, позивач посилаючись на те, що відповідач має постійний регулярний дохід, жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надала та не зверталась до суду із клопотанням про витребування відповідних доказів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Також судом встановлено, що відповідач мав змогу орендувати автомобіль «Форд Фокус» з подальшим правом викупу, що підтверджується матеріалами в справі, а саме договором оренди автомобіля з правом викупу від 16.03.2019 року. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. При цьому, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів слід в даному випадку визначити у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. Враховуючи вищевикладене, наведені докази зі сторони позивача, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 3 000, 00 гр. на місяць. Позивач просить встановити датою початку стягнення аліментів дату подання позову. Такі вимоги позивачки є законними, оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», визначає, що з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 гр. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 гр. на користь держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial