Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № 1701/1007/71-049 від 25.10.2007 року на загальну суму 2\~374 613 грн. 02 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 937 658 грн. 26 коп., заборгованість за процентами 772 945 грн. 74 коп., пеня 664 009 грн. 02 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~654 грн. 00 коп. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 25 жовтня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк»\~\~був укладений кредитний договір № 1701/1007/71-049, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 44000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк та на умовах, що передбачені договором. 28 листопада 2012 року між\~\~ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників. 28 листопада 2012 року TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу передав ТОВ «Кредитні ініціативи» набуте ним право грошової вимоги до [PERSON] За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором. За вказаним кредитним договором проведено заміну кредитора у зобов'язаннях, а тому всіма правами та обов'язками кредитора наділилося ТОВ «Кредитні ініціативи». [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 16.07.2015 року заборгованість становить всього 2374613 грн. 02 коп. та включає в себе заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42414 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 937658 грн. 26 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 34963,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 772945 грн. 74 коп., пеня у розмірі 30035,76 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 664009 грн. 02 коп. В березні 2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», просила визнати недійсними кредитний договір № 1701/1007/71-049 від 25.10.2007 року укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» та договір факторингу від 28.11.2012 року украдений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 172-181). Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] зазначила, що кредитний договір укладений з порушенням чинного законодавства України, а саме не здійснено детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту; відсутній належний, достовірний «графік платежів»; не зазначені належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; не визначено належно реальної процентної ставки; не визначено абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді; відсутнє застереження банку, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення; не зазначена відповідальність кредитора при порушенні умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту; не здійснено оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування; не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Банк ввів позичальника в оману щодо реальної ціни фінансових послуг, умови кредитного договору є несправедливими. Спірний договір факторингу, на думку позивача за зустрічним позовом, підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. Предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги. Зобовязання за договором іпотеки не можуть бути предметом договору факторингу. Спірний договір не містить підпису та печатки однієї зі сторін договору та не посвідчений нотаріально. Договір факторингу може укладатися тільки щодо права вимоги до боржників - субєктів господарювання. [PERSON] укладала кредитний договір як фізична особа, тому право вимоги до неї як боржника не може бути предметом факторингу. Розрахунки за договором факторингу проведені в іноземній валюті, однак ліцензії від Національного банку України на здійснення таких операцій відповідач не має. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.03.2016 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (а.с. 197-198). В судовому засіданні представник позивача-відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» [PERSON]. підтримав позовні вимоги первісного позову в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову та підтримав позовні вимоги зустрічного позову в повному обсязі з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Представники відповідача ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Омега Банк» за зустрічним позовом, в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення (а.с. 293-294), причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк»)\~\~був укладений кредитний договір № 1701/1007/71-049, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 44000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом на строк по 24 жовтня 2037 року (а.с. 5-7). На забезпечення виконання умов договору між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 28 листопада 2012 року між\~\~ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників (а.с. 14-27), нотаріально засвідчену копію якого було оглянути в судовому засіданні. 28 листопада 2012 року TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу передав ТОВ «Кредитні ініціативи» набуте ним право грошової вимоги до [PERSON] За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором (а.с. 28-36), нотаріально засвідчену копію якого було оглянути в судовому засіданні. За вказаним кредитним договором проведено заміну кредитора у зобов'язаннях, а тому всіма правами та обов'язками кредитора наділилося ТОВ «Кредитні ініціативи», що встановлено рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2013 року (а.с. 212). [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 16.07.2015 року заборгованість становить всього 2374613 грн. 02 коп. та включає в себе заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42414 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 937658 грн. 26 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 34963,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 772945 грн. 74 коп., пеня у розмірі 30035,76 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 664009 грн. 02 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 249-250), який в судовому засіданні не був спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач не виконала своїх договірних зобовязань, а тому первісний позов підлягає задоволенню. При вирішенні спору щодо визнання недійсними кредитного договору № 1701/1007/71-049 від 25.10.2007 року та договору факторингу від 28.11.2012 року за зустрічним позовом, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.\~\~ Відповідно до пункту 10.12 спірного кредитного договору, підписанням цього Договору Позичальник стверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні Кредитного Договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 в повному обсязі. Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; Банк надав Позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; в договорі та у додатках до договору «Заява-анкета на отримання кредиту» (а.с. 12), «Графік погашення кредиту» (а.с. 8-11), які підписані [PERSON], міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Щодо вимог про визнання недійсним договору факторингу від 28.11.2012 року за зустрічним позовом, суд дійшов наступних висновків. Твердження позивача [PERSON] за зустрічним позовом що спірний договір факторингу не містить підпису та печатки однієї зі сторін договору є безпідставним та спростовується копією вказаного договору факторингу (а.с. 28-36), нотаріальну засвідчену копію якого було оглянути в судовому засіданні. Відповідно до положень\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. За спірним договором факторингу предметом є право грошової вимоги по кредитних договорах, який не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.11) ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою, право надавати яку відповідно до ч.5 ст.5 цього Закону мають фінансові установи з урахуванням вимог Цивільного кодексу України і цього Закону. Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами договору факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.\~\~ Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг установлюються законом про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. При цьому ні ЦК України, ні цей Закон не містять будь-яких обмежень щодо складу осіб, відносно яких може бути відступлено право вимоги. Посилання позивача та його представника на п.п.1.2. Розпорядження №231 від 03.04.2009 Нацкомфінпослуг в чинній на момент укладення оспорюваного договору редакції, відповідно до якої у фактора немає прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказана норма не відповідала вимогам ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» як акту вищої юридичної сили і виключена з розпорядження. Щодо відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на здійснення валютних операцій, то відповідно до змісту терміну «валютні операції» та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» самі по собі операції за договором факторингу не є валютними операціями, адже не повязані з переходом права власності на валютні цінності чи користування ними або використання у будь-який спосіб. Право вимоги заборгованості за кредитним договором як предмет договору факторингу не є валютною операцією, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору факторингу кредитної заборгованості за валютним кредитним договором. Крім того, згідно з п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З наведеного можливо зробити висновок про те, що заінтересована особа може визнати правочин\~недійсним в\~судовому\~порядку не в будь-якому\~випадку, а за наявності доказів на підтвердження того, що цим правочином порушуються його права та законні інтереси. Позивач за зустрічним позовів та його представник в судовому засіданні не довів факту порушення прав Позичальника, у зв'язку з укладанням вказаного договору факторингу, тому вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: approved