Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] \~\~ звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.11.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Костецькою Н.Г., зареєстрованого у БТІ м.Маріуполя за № 10553 від 10.12.1991 року. У вищезазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі. З моменту реєстрації по теперішній час відповідачі не мешкають у вказаному будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. У\~ будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці користуватись квартирою, вона не може оформити субсидію. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника, позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивачки, яка діє на підставі ордеру, адвокат Васильєва Н.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 22.11.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г., зареєстрованого Маріупольським БТІ за реєстраційним № 10553 від 10.12.1991 року, позивачка є одноосібним власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 19-13.07-1123 від 07.11.2019 року, за адресою: [ADDRESS] особи, у тому числі і відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вказана інформація також підтверджується копією домової книги про реєстрацію громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] . Згідно до акту № 36/19 від 08.11.2019 року, складеного головою КСН «Машинобудівельник», відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше трьох років не проживають за адресою: [ADDRESS] , що посвідчують свідки [PERSON] та [PERSON] . Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідачі більше трьох років не проживають за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі більше трьох років не проживають в [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved