Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 14 лютого 2008 року між ним і АТ «УКРСОЦБАНК» було укладено Договір кредиту №028/25-64 (надалі Кредитний договір). З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 14 лютого 2008 року між ним і відповідачем був укладений Іпотечний договір №028/15-68, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Черняк О.В., предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №339, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна- задовольнити вимоги АТ «УКРСОЦБАНК» у сумі розміром 1 421 413 (один мільйон чотириста двадцять одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 22 копійки, а також стягнути плату за вчинення виконавчого напису, що становить 12 792 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривень 70 копійок. Позивач вказував, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Згідно з оскаржуваним виконавчим написом заборгованість стягується за період з 14.02.2008 року по 23.02.2014 року. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, цього договору, протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). За п. 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п..2.4, 2.5 цього Договору. Оскільки прострочення щодо сплати грошових коштів за кредитним договором виникло в жовтні 2012 року, то відповідно до п.4.5 строк користування кредитом сплив через 90 днів, а саме у грудні 2012 року. Оскільки строк повернення кредитних коштів був змінений відповідно до п. 4.5 кредитного договору, то відсотки нараховані та стягнуті за виконавчим написом в період з січня 2013 по лютий 2014 року є неправомірними та незаконними. А відтак, й розмір пені та інфляційних витрат нараховані за несвоєчасно повернуті відсотки не відповідають дійсності. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 339 від 23 березня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 01.02.2019 року представник АТ «УКРСОЦБАНК» подав заяву за вхідним № 3903. в якій банком визнано позовну заяву [PERSON] в повному обсязі та зазначено, що банк проти її задоволення не заперечує. Також 07.05.2019 року представником відповідача подана заява, в якій представник відповідача просив розгляд справи № 369/1328/19, призначений на 21.05.2019 року та інші засідання по справі проводити без участі представника АТ «УКРСОЦБАНК», а також позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» задовольнити в повному обсязі. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між [PERSON] та АТ «УКРСОЦБАНК» був укладений Договір кредиту №028/25-64. З метою забезпечення належного виконання умов Договору кредиту 14 лютого 2008 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Іпотечний договір №028/15-68, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Черняк О.В., предметом якого є нерухоме майно квартира [ADDRESS] 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №339, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ «УКРСОЦБАНК» у сумі розміром 1 421 413 (один мільйон чотириста двадцять одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 22 копійки, та стягнути плату за вчинення виконавчого напису, що становить 12 792 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривень 70 копійок. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Частиною першою статті 88 Закону № 3425 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі статтею 87 Закону № 3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитом. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону №345 у такому спорі слід перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи не пропущено стягувачем трирічного строку вимоги, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував дію п. 4.5 кредитного договору, відповідно до якого строк користування кредитом у грудні 2012 року, у зв`язку з чим нараховані та стягнуті за виконавчим написом відсотки в період з січня 2013 по лютий 2014 року, є неправомірними та незаконними. А відтак й розмір пені та інфляційних витрат нараховані за несвоєчасно повернуті відсотки - не відповідають дійсності. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем АТ «УКРСОЦБАНК» позову, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволено, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: approved