Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У серпні 2015 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09.09.2008 року між Київською національною академією внутрішніх справ, правонаступником якої є позивач, та [PERSON] укладено договір № Кв-114, про підготовку фахівця за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів державного бюджету надати освітню послугу по здійсненню навчання за державним замовленням за спеціальністю «Правознавство». Після закінчення навчання відповідач повинен був відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Після навчання [PERSON] свої зобов'язання згідно умов договору не виконав, а саме відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням до спливу встановленого трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Оскільки відповідач був ознайомлений з обов'язком відшкодувати витрати на його навчання під підпис, але станом на 31.08.2015 року витрати не відшкодовує, позивач просить суд стягнути на його користь 22 942 грн. 92 коп. витрат на навчання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки на зареєстроване місце проживання, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно витягу з наказу Київської національної академії внутрішніх справ № 714 від 26.07.2008 року [PERSON] зараховано на навчання на 1 курс за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.2008 року (а.с. 7). 09.09.2008 року між Київською національною академією внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця № кв-114 за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр» за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 8-9). Згідно п. 2.3.5 умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено замовником, і відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 умов договору звільнення відповідача з органів внутрішніх справ за власним бажанням та відмова від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання є підставою відшкодування фактичних витрат на його навчання. Розділ 4 договору передбачає порядок відшкодування фактичних витрат на навчання. Відповідно до витягу з наказу Київської національної академії внутрішніх справ № 378 від 28.06.2012 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с. 10). Згідно довідок про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київській національній академії внутрішніх справ від 01.06.2012 року згідно договору № кв-114 від 09.09.2008 року та про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції від 25.07.2014 року за період навчання з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року на [PERSON] витрачено за період навчання 22 942 грн. 92 коп. (а.с. 11-12). З довідки про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв [PERSON] від 25.07.2014 року вбачається, що загальна сума вказаних витрат складає 6 542 грн. 37 коп. (а.с. 13-14). Відповідно до довідки про фактичне перебування на харчовому забезпеченні курсанта [PERSON] за період з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року на харчування відповідача витрачено 2 238 грн. 60 коп. (а.с. 15), а згідно довідки щодо витрат на харчування курсанта [PERSON] під час навчання на факультеті початкової та спеціальної підготовки Національної академії внутрішніх справ в період з 01.09.2008 року по 01.07.2009 року становить 15 грн. 60 коп. (а.с. 16). Згідно довідки-витрат речового майна перемінного особового складу академії за період навчання з 26.07.2008 року по 06.2012 року курсант [PERSON] отримав речове майно на загальну суму 2 440 грн. 20 коп. (а.с. 17). Відповідно до довідок про доходи та відрахування від 21.07.2014 року на [PERSON] відраховано за 2008 рік 835 грн. 54 коп., за 2009 рік 2 781 грн. 17 коп., за 2010 рік 3 378 грн. 77 коп., за 2011 рік 4 745 грн. 43 коп., за 2012 рік 2 626 грн. 82 коп. (а.с. 18-22). З витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві № 91 о/с від 14.02.2014 року вбачається, що [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням на підставі його рапорту (а.с. 23). В укладеному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Позивачем зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки, судом встановлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за укладеним з навчальним закладом договором щодо трирічного відпрацювання витрат на його навчання не виконав, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved