Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 лютого 2014 року надала у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 36 000 грн. для його власних потреб, які останній зобов'язувався повернути не пізніше 01 червня 2014 року та сплатити «надбавку» у розмірі 10 % від суми. На підтвердження отримання грошових коштів у позику відповідач власноручно написав письмову розписку від 28 лютого 2014 року. Однак, вищевказані грошові кошти відповідач до цього часу не повернув, ігнорує всі вимоги позивача про повернення боргу, при цьому не надаючи об'єктивних пояснень стосовно того, чому він ухиляється від виконання свого обов'язку повернути кошти. У зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду. Крім того, позивач вважає, що у відповідність до ст. 1048 ЦК України відповідач має сплатити їй відсоток, визначений на рівні облікової ставки Національного банку України. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь суму позики у розмірі 36 000 грн., 10 % від суми позики у розмірі 3600 грн., а також відсоток (12,5 %), визначений на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 986 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] надав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та одночасно просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. У випадку неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення заочного рішення по даній справі не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 28 лютого 2014 року, оригінал якої міститься у матеріалах справи, відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень для його власних потреб, які зобов'язувався повернути не пізніше 01 червня 2014 року. Відповідно до умов вищевказаної розписки, відповідач також зобов'язався сплатити 10 % від суми грошової позики. У судовому засіданні встановлено, що зобов'язання відповідача за вищевказаними розписками не виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, за яким позичальник не виконав свого обов'язку, тобто не повернув позикодавцеві грошові кошти у розмірі 36 000 грн. та не сплатив 10 % від суми позики, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача процентів від суми позики, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак, як вбачається із розписки, сторони домовилися про те, що при поверненні розміру позики відповідач додатково сплачує 10 % від розміру позики. З огляду на такі обставини, відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача додаткових процентів. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 39 600 грн. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, та

Outcome: partial