Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

у серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА», [PERSON] про припинення трудових відносин. Свої вимоги мотивувала тим, що з 23.11.2018 року на підставі безстрокового трудового договору працює на посаді директора ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА». Зазначила, що 30.06.2020 року написала заяву про звільнення із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 04.08.2020 року, про що листом повідомила єдиного засновника - [PERSON] з одночасни повідомленням про скликання 03.08.2020 року загальних зборів товариства на вимогу директора для вирішення питання про її звільнення. Проте, 03.08.2020 року загальні збори не відбулися, оскільки учасник ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» [PERSON] на них не з`явився та не повідомив про причини неявки. Вважає, що бездіяльність учасників товариства щодо проведення загальних зборів та вирішення питання про її звільнення як директора товариства є грубим порушенням її трудових прав на звільнення та обрання іншого місця роботи на власний розсуд. Тому, просила суд визнати припиненими її трудові відносини із ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» з 04.08.2020 року у зв`язку із її звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з внесенням відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 03.02.2021 року (а.с. 93-94). Ухвалою від 03.02.2021 року розгляд справи відкладено на 28.05.2021 року (а.с. 96). Ухвалою від 28.05.2021 року розгляд справи відкладено на 01.09.2021 року (а.с. 103). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі відзиви на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2018 року на підставі рішення учасника № 1 ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА», наказом по особовому складу від 23.11.2018 року № 1к [PERSON] призначено директором ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» (а.с. 28-30). Відповідно до п. п. 1.11., 7.3.1. статуту ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» засновником (учасником) ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» є [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду становить 1 000,00 грн. (100%). 30.06.2020 року [PERSON] подала заяву про звільнення із займаної посади директора ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» за власним бажанням з 04.08.2020 року (а.с. 43). Відповідна заява направлена учаснику (засновнику) ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» Майклу Фунтулісу 01.07.2020 року, оскільки останній не був ознайомлений із вказаною заявою (а.с. 43, 44). Відповідно до п. 11.2. статуту ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» загальні збори учасників є вищим органом товариства. У підп. 6 пункту 11.6. статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них). Відповідно до п. п. 11.8., 11.17.-11.11.20. статуту загальні збори скликаються виконавчим органом. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників. Повідомлення надсилається поштовим відправленням з описом вкладенням. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. 30.06.2020 року позивач звернулась до учасника (засновника) ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» із повідомленням про скликання загальних зборів учасників на 03.08.2020 року, у якому повідомила про необхідність проведення загальних зборів учасників ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» у зв`язку з припиненням повноважень [PERSON] як директора ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» з метою обрання нового директора та внесення відповідних реєстраційних змін (а.с. 42). Факт направлення повідомлення підтверджується поштовими описами вкладення до цінних листів та поштовими чеками. 03.08.2020 року рішення про звільнення позивача загальними зборами ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» не прийнято. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 758/1861/18, де залишаючи без змін рішення апеляційного суду про задоволення вимог директора до господарського товариства про припинення трудових відносин, Верховний Суд вказав, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» у зв`язку із звільненням із займаної посади директора на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки не вирішення загальними зборами учасників товариства питання про звільнення працівника з посади директора є порушенням її права щодо вільного вибору праці. При цьому, суд враховує, що правовідносини (спір) між сторонами виникли у зв`язку із неприйняттям загальними зборами учасників ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА»рішення про звільнення позивача за власним бажанням. Зазначене відповідає приписам ст.61 Закону України «Про господарські товариства», за змістом якої скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач як директор вчинила необхідні дії щодо свого звільнення, зокрема, звернулась із заявою про звільнення за власним бажанням з посади директора та повідомленням про необхідність вирішення цього питання, що були адресовані засновнику відповідача, що свідчить про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. До того ж, неможливість звільнитися є порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так згідно ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч. 1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч. 2). Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на приватне життя згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним. В даному випадку відмова у припинені трудових відносин є втручанням у право позивача на приватне життя, в тому числі право вільно обирати роботу і заборону примусової праці. Отже, втручання у особисте життя позиваки не є пропорційним переслідуваній меті. З огляду на викладене, суд надходить до висновку, про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо припинення її трудових відносин із ТОВ «Констракшин Фунтуліс ЮА» з 04.08.2020 року у зв`язку із її звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, тому останні підлягають задоволенню. В той же час, вимога щодо внесення відповідних даних про припинення трудових відносин до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань задоволенню не підлягає, оскільки суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial