Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір № 152/2011, відповідно до якого відповідач отримав кошти в розмірі 97 818 грн. зі сплатою 3% річних за користування кредитом. Відповідно до Графіку кредитного договору відповідач зобов'язаний повернути кредит частинами - щомісячними платежами, повністю погасити кредит та відсотки за користування кредитом не пізніше 19 квітня 2017 року. Однак, відповідач не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, в зв'язку з чим станом на 6 серпня 2015 року утворилась заборгованість на суму 40 277 грн. 76 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 33 945 грн., - за відсотками за користування кредитом у розмірі 309 грн., - комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 3 368 грн. 43 коп. - пені в розмірі 2 655 грн. 33 коп. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 76). Також ним було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути заборгованість станом на 12 травня 2016 року на суму 78 196 грн. 73 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 33 945 грн., - за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 103 грн. 19 коп., - комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 12 172 грн. 05 коп. - пені в розмірі 30 976 грн. 49 коп. Тому, суд розглянув справу у відсутність представника позивача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не визнав вимоги щодо стягнення пені. Зазначив, що заборгованість утворилась внаслідок введення в банк тимчасової адміністрації, а згодом ліквідації, у зв'язку з чим платежі на погашення кредиту не приймались та позивача не було повідомлено про нові реквізити для сплати кредиту і відсотків за договором. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під час розгляду справи встановлено, що 19 квітня 2011 року між сторонами ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 152/2011, відповідно до якого відповідач отримала кошти в розмірі 97 818 грн. зі сплатою 3% річних за користування кредитом. Відповідно до Графіку кредитного договору відповідач зобов'язана повернути кредит частинами - щомісячними платежами, повністю погасити кредит та відсотки за користування кредитом не пізніше 19 квітня 2017 року (а.с. 9-27). Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у разі прострочення позичальником виконання грошових зобов'язань, про які йдеться в п. 3.3.2 договору (погашення кредиту частинами, відсотків та комісій), банк має право вимагати від позичальником додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за кожний день, коли мало місце таке прострочення. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», що зазначено у п. 13 договору. Разом з тим, починаючи з липня 2013 року відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 12 травня 2016 року на суму 78 196 грн. 73 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 33 945 грн., - за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 103 грн. 19 коп., - комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 12 172 грн. 05 коп. - пені в розмірі 30 976 грн. 49 коп. Відповідно до розділу 2.10 кредитного договору у банку є право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань позичальником. Судом також встановлено, що погашення заборгованості відбувалось шляхом списання коштів з картки відповідача та їх зарахування на реквізити позивача за допомогою програми Првиат24. Проте, починаючи з травня 2015 року кошти не перераховувались відповідачу, що стверджується довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 7 квітня 2016 року. Вказане пояснюється введенням в банку тимчасової адміністрації, а з березня 2015 року - початком процедури ліквідації банку, зміною реквізитів відповідача та неповідомлення про них позивачу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ст. 615 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно п. 4.5 кредитного договору застосування чи незастосування неустойки за невиконання чи не належне виконання зобов'язання є правом банку. При цьому, позичальник повинен сплатити неустойку на першу вимогу банку за реквізитами, що будуть зазначені у вимозі. Проте, буд-яких доказів того, що позивач повідомляв відповідача про необхідність погашення кредитної заборгованості, нарахованої пені, направлення відповідної вимоги відповідачу відповідно до положень п. 6.2 кредитного договору суду не надано. З урахуванням наведеного, зміною реквізитів позивача, не повідомлення про них позивача, у зв'язку з чим відповідач не міг виконати свої зобов'язання за кредитним договором, виникнення пені, не направлення письмової вимоги про її погашення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені на суму 2 655 грн. 33 коп., оскільки кредитор сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання та не вжив заходів щодо їх зменшення. Крім цього, вказаний розмір пені відповідає розміру пені, заявленого позивачем у позовній заяві та її розрахунку (а.с. 2-5). Тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором станом на 12 травня 2016 року у розмірі 49 857 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 33 945 грн., за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 103 грн. 19 коп., комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 12 172 грн. 05 коп., пені у розмірі 2 655 грн. 33 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial