Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що з 18 серпня 2014 року він був призваний на військову службу по мобілізації в Збройних Силах України. 10 грудня 2014 року за станом здоров`я його було віднесено до ІІІ групи інвалідності та визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 27 травня 2015 року його визнано ветераном війни - учасником бойових дій. 18 грудня 2017 року рішенням МСЕК у зв`язку з погіршенням здоров`я було вирішено змінити групу інвалідності з третьої на другу. 05 лютого 2018 року він звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою поставлення на квартирний облік за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) як особа, яка потребує забезпечення житлом. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 йому було відмовлено в зарахуванні на квартирний облік на підставі п. 13, 15, 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР від 11 грудня 1984 року. Разом з тим, він не потребує поліпшення житлових умов, оскільки у нього ніколи такого житла у володінні, користуванні та розпорядженні не було, а тому він виявив бажання отримати від держави безкоштовне перше житло. Просить суд ухвалити рішення, яким: - скасувати розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149; - зобов`язати відповідача поставити його на квартирний облік до списку поза черговиків як особу, яка потребує отримання житла на пільгових умовах (учасник антитерористичної операції, інвалід війни ІІ групи). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу у відсутність сторони позивача (а.с. 60-61). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 37). З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що адміністрація просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що до 01 лютого 2018 року позивач був зареєстрований в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Житлова площа цієї квартири складає 26,6 кв.м. Виходячи з розміру житлової площі, позивач не мав права на зарахування його на квартирний облік. Відповідно до Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 14 серпня 2018 року позивач з 01 лютого 2018 року був зареєстрований в однокімнатній квартирі [ADDRESS] житловою площею 15,6 кв.м., родиною з 20 осіб. Зазначене свідчить про вчинення позивачем дій, спрямованих на штучне погіршення своїх житлових умов шляхом реєстрації у квартирі [ADDRESS] . За таких обставин, розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 позивачу було відмовлено в зарахуванні на квартирний облік (а.с. 39-41). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 серпня 2014 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації в Збройних Силах України. З позову вбачається, що [PERSON] 10 грудня 2014 року за станом здоров`я було віднесено до ІІІ групи інвалідності та визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 27 травня 2015 року позивача визнано ветераном війни - учасником бойових дій (а.с. 25). 18 грудня 2017 року рішенням МСЕК у зв`язку з погіршенням здоров`я було вирішено змінити групу інвалідності з третьої на другу, що підтверджується посвідченням, виданим 26 грудня 2017 року (а.с. 25). 05 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою поставлення на квартирний облік за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) як особа, яка потребує забезпечення житлом. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 [PERSON] було відмовлено в зарахуванні на квартирний облік на підставі п. 13, 15, 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР від 11 грудня 1984 року (а.с. 14). Згідно зі ст. 31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило у вигляді окремої квартири на сім`ю. Статтею 39 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участі громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. Відповідно до ст. 34 Житлового кодексу УРСР та п.п. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради УРСР Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою профспілок. Підпунктом 3 п. 13 Правил передбачено, що особи, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї можуть бути віднесені до переліку потребуючих поліпшення житлових умов громадян. Згідно з п. 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані к даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків). Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він підпадає під категорію осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергового одержання житла як учасник бойових дій, що брав участь у антитерористичній операції. За статтею 46 ЖК УРСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Частиною 1 цієї статті визначено перелік осіб, яким жилі приміщення надаються поза чергою: - інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків; - громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; - особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; - дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; - громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; - дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; - сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей; - особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; - членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі; - працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз. Згідно з ч. 2 цієї статті поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Разом з тим, розпорядженням № 149 від 03 березня 2018 року Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила позивачу у прийнятті на квартирний облік, посилаючись у тому числі на пункт 17 Правил № 470, відповідно до якого громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Відповідач у відзиві зазначає, що згідно пунктів 2 та 5 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 30 квітня 1991 року № 234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м. Середній рівень забезпеченості громадян у місті Києві жилою площею встановлено у розмірі 9 кв.м. на одну особу. Встановлено, що до 01 лютого 2018 року позивач був зареєстрований разом з матір`ю у двокімнатній квартирі [ADDRESS] (а.с. 57). Житлова площа цієї квартири складає 26,6 кв.м. (а.с. 45-46). Відповідно до наданого витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 797702 від 23 лютого 2018 року (а.с. 43) позивач з 01 лютого 2018 року зареєстрований в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 15,6 кв.м., у якій крім нього проживають ще 20 осіб. З відзиву представника відповідача вбачається, що родинні відносини позивача з цими особами не встановлено. З позову вбачається, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є його знайомий [PERSON] , який підтримує друга та дозволив йому проживати в цій квартирі. Таким чином, враховуючи те, що позивач самостійно та свідомо знявся з реєстрації у двокімнатній квартирі, площа якої відповідає передбаченим нормам по місту Києву на одну особу, у зв`язку з чим вважався таким, що забезпечений житлом, а після 01 лютого 2018 року зареєструвався в іншій квартирі, значно меншої площі, погіршивши свої житлові умови, відповідачем правомірно було відмовлено йому у зарахуванні на квартирний облік, розцінивши такі дії як штучні. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Доказів на спростування тверджень представника відповідача позивачем суду не надано. За таких обставин, відсутні підстави для скасування розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 про відмову позивачу в забезпеченні житлом та зобов`язання поставити останнього на квартирний облік. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed