Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла дана цивільна справа за позовом [PERSON], з наступним уточненням та збільшенням позовних вимог (а.с. 31,47). Позивач посилається на те, що 01.02.2011 р. він був прийнятий на роботу в ТОВ «Вітязь СТК» на посаду охоронника. 31.12.2012 р. звільнився за згодою сторін, на день звільнення відповідач не розрахувався з ним по виплаті заробітної плати, крім того трудова книга була видана лише 04.01.2013 р. На день перевірки інспекцією праці було встановлено, що директор та головний бухгалтер звільнилися з роботи. Заочним рішенням суду від 28.10.2013 р. було вирішено стягнути з ТОВ «Вітязь СТК» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду, натомість дане рішення не виконано боржником, не зважаючи на те, що товариство не перебуває у стані банкрутства. Крім цього, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, оскільки через відсутність коштів позивач не мав можливість придбати для своєї родини достатньої кількості продуктів, предметів першої необхідності, ліків для синів, які є особами з інвалідністю, був змушений позичати кошти, чим було позбавлено його сім'ю звичного способу життя. Також своїми діями відповідач порушив конституційне право позивача на оплату праці. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 65372,04 грн., відшкодувати завдану йому моральну шкоду в сумі 2000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 74). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи у відповідності з ч. 10 ст. 128 ЦПК України повідомлявся за місцезнаходженням юридичної особи - ТОВ «Вітязь СТК» (а.с. 65,72,76), а тому суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 01.02.2012 р. [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ «Вітязь СТК» охоронником згідно наказу № 35 від 01.02.2011 р., та 31.12.2012 р. звільнений з даної роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП Українизгідно наказу № 88 від 31.12.2012 р.,про що зроблено відповідні записи у трудові книзі [NUMBER] (а.с. 2). Як вбачається з листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області № 16-0853/12-21 від 31.07.2013 р., з метою здійснення перевірки щодо дотримання вимог трудового законодавства про працю адміністрацією ТОВ «Вітязь СТК» було здійснено вихід за юридичною адресою вказаного товариства м. Карлівка, вул. Комарова,4, натомість посадові особи були відсутні, зокрема директор та головний бухгалтер були звільнені з роботи, а тому провести перевірку та вжити належні заходи не є можливими (а.с.6). Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 28.10.2013 р. стягнуто з ТОВ «Вітязь СТК» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду, а всього 7704,13 грн. (а.с.16-19). Постановою начальника Карлівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області про повернення виконавчого документа про стягнення з ТОВ «Вітязь СТК» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 1401,69 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 5302,44 грн, моральну шкоду в розмірі 1000 грн, а всього 7704,13 грн. вирішено повернути стягувачу без фактичного виконання рішення суду (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 47 КУпАП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», абзацу 3 п. 2 та пунктів 3, 4, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до яких середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу має обраховуватися шляхом множення середньоденного заробітку за два останні фактично відпрацьовані місяці роботи на число робочих днів, що припадають на час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи від 03.06.2013, сума нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з 01.12.2012 по 31.12.2012 року становить 1401,69 грн. (а.с. 3). Середня заробітна плата позивача склала 37,08 грн., що також встановлено заочним рішенням Карлівського районного суду від 28.10.2013 року (а.с. 36), кількість днів за період затримки виплати заборгованості - 1763 (згідно з розрахунками позивача з дня по який стягнуто рішенням Карлівського районного суду по день подання позовної заяви про збільшення позовних вимог, а саме: 29.05.2018) та становить 65372,04 грн. Відповідач своїм право на надання заперечень проти розрахунків позивача не надав, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача завданої маральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушення трудових прав позивача призвело до його моральних страждань, з огляду на характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, наявність яких підтвердив, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн. моральної шкоди за правилами ст. 237-1 КЗпП України. Оскільки позивачем надано належні докази щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних ним робіт та їх вартості, що була сплачена позивачем (а.с. 4), пред'явлена до стягнення сума не виходить за граничні рамки, встановлені ст. 137 ЦПК України, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved