Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 227, розташованого по вул. Шевченка смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області. З 2013 року у вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON]. На даний час він має намір продати будинок, але не може це зробити так як відповідачі там зареєстровані. В уточненій позовній заяві позивач прохав визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком № 227, розташованим по вул. Шевченка смт. Арбузинка Миколаївської області. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що відповідачі не являються його ріднею, проживали на квартирі кілька місяців в 2013 році, наглядали за будинком, в якому він їх прописав. Відповідачі у судове засідання двічі не зявилися, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідка [PERSON] [PERSON] суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі договору дарування, зареєстрованого за № 2541 13.10.2006 року, перебуває житловий будинок № 227, розташований по вул. Шевченка смт. Арбузинка Миколаївської області. Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 138 від 29 січня 2016 року, копії будинкової книги, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрована відповідач [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] з 19 квітня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідачка та її діти проживали за вказаною адресою з лютого 2013 року по травень 2013 року. На даний час за вказаною адресою не проживають понад 2 роки. Вказаний факт також підтверджується поясненнями позивача, свідка [PERSON] [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача, відповідачка з дітьми проживала в будинку позивача в 2013 році близько 5 місяців поки його не було вдома, наглядала за будинком позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється подругою позивача, відповідачка з дітьми проживала в будинку позивача в 2013 році кілька місяців поки його не було вдома, більше там не проживає. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved