Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У серпні 2014р. [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (Відповідач, Банк) про розірвання договору, повернення грошових коштів, 3% річних від простроченої суми заборгованості, інфляційних нарахувань та неустойки в сумі 16 315,00 доларів США (а.с.1-4). В подальшому Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (а.с.15-18,27-30,46-49), які обґрунтовує наступним, 02 липня 2014 року між ним та Відповідачем (в особі Київського відділення № 15) було укладено договір банківського вкладу (вклад «Доступний New») № 51-в-16/326905, за умовами якого Банк відкриває Вкладнику вкладний рахунок на вимогу № [NUMBER] в доларах США для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів НБУ. На виконання вимог договору банківського вкладу Позивачем було внесено на відкритий рахунок в Банку грошову суму в розмірі 15 163,17 доларів США, що підтверджується випискою за договором за період з 02.07.2014р. по 05.12.2014р. та квитанціями. Таким чином, Позивачем були виконані договірні зобов'язання в повному обсязі, в той час, як Банк відмовив Позивачу в задоволенні його претензії щодо повернення коштів та нарахованих відсотків. Відповідно до п.2.1. Договору ставка за залишками коштів на рахунку складає 8% річних, що нараховується щомісячно на фактичні залишки на рахунку Клієнта на кінець операційного дня у останній банківський день кожного поточного місяця. Так, 29.07.2014р. позивачем було подано заяву до Відповідача з вимогою про повернення коштів, які знаходяться на рахунку Позивача 04.08.2014р., проте вказану вимогу Банк не виконав. У зв'язку з невиконанням вимог заяви від 29.07.2014р., 07.08.2014р. позивач направив Відповідачу претензію, в якій просив повернути депозитні кошти та відповідні відсотки. В подальшому Позивач повторно звертався до Відповідача з заявами про повернення коштів разом з нарахованими відсотками, проте жодної відповіді від Банку не отримав. Окрім того, Позивач зазначив, що в операційний час надавав відповідачу платіжні доручення від 06.11.2014р. № 1, від 07.11.2014р. № 2, від 14.11.2014р. № 3 та від 20.11.2014р. № 4 на перерахування власних коштів, що знаходяться на його рахунку, які так і не були виконані Відповідачем у встановлений законодавством строк. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнень від 09.12.2014р., Позивач просив стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на його користь заборговані кошти за договором банківського вкладу у валюті вкладу разом з нарахованими відсотками у сумі 16 792,39 доларів США, що враховує: - сума коштів (вкладу) на рахунку в розмірі 15 163,17 доларів США; - сума процентів річних в розмірі 29,91 доларів США до 09.12.2014р., а після остаточного розрахунку по ставці 8%; - 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 135,96 доларів США; - неустойку за порушення грошових зобов'язань в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1 168,95 доларів США; - пеня у розмірі 0,1% суми переказу за кожний день прострочення в розмірі 294,40 долари США. В судовому засіданні Позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Відповідача - Чугунов М.В. в судовому засіданні отримав уточнену позовну заяву Позивача від 09.12.2014р., вказав, що додатковий час для підготовки до судового засідання йому не потрібен. Письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог не надав, проте в судовому засідання надав усні пояснення в яких заперечив проти позову та зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач з'являвся в банк у визначений ним строк для отримання грошових коштів з рахунку. З приводу підстав та предмету позову заявив, що правових консультацій та висновків в судовому засіданні надавати не буде. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши наявні докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 липня 2014 року між ПАТ Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та Позивачем було укладено Договір банківського вкладу № 51-в-16/326905 (Вклад «Доступний New») (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1. Договору Банк відкриває вкладнику вкладний рахунок на вимогу № [NUMBER] в долар США для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів НБУ, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та Тарифами банку на послуги в національній та іноземних валютах для фізичних осіб. Згідно умов договору, процента ставка за залишками коштів на рахунку складає 8% річних, що нараховуються щомісячно на фактичні залишки на Рахунку Клієнта на кінець операційного дня у останній банківський день кожного поточного місяця. При відкритті Рахунку період нарахування процентів визначається від дня, наступного за днем надходження грошових коштів на рахунок по останній календарний день місяця; при закритті Рахунка - від першого календарного дня поточного місяця по день, що передує закриттю Рахунку. В інший час період нарахування процентів визначається з першого по останній календарний день поточного місяця включно. Сплата процентів здійснюється щомісячно, в перший банківський день місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, шляхом зарахування суми процентів на вкладний рахунок на вимогу № [NUMBER], а вразі закриття вкладного рахунку сплата процентів здійснюється в день закриття (п.2.1., 2.2. Договору). Пунктами 2.3.,2.4. Договору визначено, що Вкладник має право на поповнення рахунку та зняття частини або всієї суми з рахунку, при цьому незнижувальний залишок має складати не менше ніж 500 доларів США. У випадку, якщо при частковому знятті коштів залишок на рахунок стає меншим від розміру Незнижувального залишку, встановленого п.2.3. цього Договору, то Договір розривається з поверненням вкладнику фактичного залишку коштів. На виконання умов Договору Позивач здійснював поповнення рахунку № [NUMBER], що підтверджується виписками по угоді № 51-в-16/326905 (а.с.7, 19-21, 51). Разом з тим, відповідно до п.3.3.2. Договору при бажанні зняти з Рахунку готівкові кошти у сумі, що перевищує 1000 доларів США протягом одного банківського дня, Вкладник зобов'язується повідомити Банк про намір зняти відповідну суму готівкою за п'ять банківських днів. 29 липня 2014 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою видати 04.08.2014р. всю суму вкладу, що знаходиться на рахунку у відповідності до умов Договору № 51-в-16/326905 від 02.07.2014р. (а.с.8). У зв'язку з невиконанням Відповідачем вимог Позивача щодо повернення йому коштів разом з нарахованими відсотками, останній звернуся до Банку з претензією від 07.08.2014р. (а.с.9) та повторною заявою від 20.11.2014р. (а.с.50), в яких просив повернути йому кошти, які знаходяться на рахунку разом з нарахованими по вкладу відсотками через касу банку в валюті внесків, а саме доларах США. Відповіді на претензію чи заяви про повернення коштів з рахунку разом з нарахованими відсотками Відповідач Позивачу не направив, будь-яких пояснень з приводу відмови у поверненні коштів не надав. Судом встановлено, що Відповідачем були частково виконані зобов'язання щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, проте станом на 02.12.2014р. сума неповернутого Позивачу вкладу становить 15 163,17 доларів США, що підтверджується банківською випискою (а.с.51). На день розгляду справи, Відповідач не виконав в повному обсязі вимоги Позивача щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за вкладом відповідно до умов Договору банківського вкладу № 51-в-16/326905 від 02.07.2014р., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 15 163,17 доларів США - сума вкладу та 29,91 доларів США - сума нарахованих процентів за період з 01.12.2014р. по 09.12.2014р., які підлягають стягненню з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Кодексу вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів, облікованих на рахунку, зупиненні в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13: зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки заборгованість ПАТ Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» перед позивачем обчислюється не в національній валюті України, а в іноземній валюті, то помісячний інфляційний індекс не враховується, а стягненню підлягають лише три відсотки річних на суму основного боргу. Таким чином, враховуючи часткові виплати, які були здійснені Відповідачем щодо повернення вкладу та нарахованих процентів Позивачу, з відповідача підлягає до стягнення на користь [PERSON] 3% річних: за Договором № 51-в-16/326905 від 02.07.2014р. в сумі 130,48 доларів США за період з 05.08.2014р. по 09.12.2014р. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача неустойки за порушення грошових зобов'язань в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1 168,95 доларів США та пені у розмірі 0,1% суми переказу за кожен день прострочення в розмірі 294,40 доларів США, суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Згідно зі ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Разом з тим, умовами Договору банківського вкладу № 51-в-16/326905 від 02.07.2014р. сторонами не передбачено сплату пені за несвоєчасне повернення коштів Вкладнику, а тому зазначені вимоги не підлягають задоволенню, даний договір укладено між банком та Позивачем як фізичною особою, а тому положення Закону на вказані правовідносини не поширюються. Окрім того,ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Статтею 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Разом з тим, на підтвердження надання розрахункових документів для ініціювання переказу Позивач надав суду копії заяв на здійснення грошового переказу від 20.11.2014р., 14.11.2014р., 06.11.2014р. на суми 9900 доларів США, 1000 доларів США, 1100 доларів США відповідно (а.с.52-54), проте додані заяви не є розрахунковими документами в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому за ними неможливо виконати доручення клієнта на переказ грошових коштів з поточного рахунку, відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у розмірі 0,1% суми переказу за кожний день прострочення в розмірі 294,90 доларів США задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що Відповідачем не було виконано в повному обсязі вимог Позивача щодо повернення всієї суми вкладу разом з нарахованими відсотками відповідно до умов Договору банківського вкладу № 51-в-16/326905 від 02.07.2014р., суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу в сумі 15 323,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2014р. (100 дол. США = 1557,75 грн.) становить 236 204,28 грн.; проценти за період з 01.12.2014р. по 09.12.2014р. - 29,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2014р. (100 дол. США = 1557,75 грн.) становить 465,92 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 05.08.2014р. по 09.12.2014р. - 130,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2014р. (100 дол. США = 1557,75 грн.) становить 2 032,55 грн., а всього 15 323,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2014р. (100 дол. США = 1557,75 грн.) становить 238 702,75 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору розмірі 2 387,03 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 533, 610, 612, 625, 1058, 1060, 1061, 1070, 1074 ЦК України з урахуванням Постанови Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та

Outcome: partial