Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 8420,38 грн. та на відшкодування та 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.12.2014 року внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON], в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження та потребує постійного лікування та догляду. Через відсутність у відповідача полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, частину коштів, витрачених на лікування, було відшкодовано Моторним (транспортним) страховим бюро України. Оскільки лікування позивача продовжується і для цього необхідні значні кошти, позивач вирішив звернутись до суду з відповідними вимогами до винної особи. Крім того, неправомірними діями відповідача завдано значної моральної шкоди, яка виразилась у сильних стражданнях, яку позивач також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Судом встановлено, що\~11.12.2014 року близько 22:00 год., [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Nisan Bluebird», реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух в межах населеного пункту по вул. І.Кулика зі сторони пр. Ушакова у напрямку вул. Ладичука в м. Херсоні, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.1 г), 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя з вул. Кременчуцькою, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість руху та не зупинився, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу [PERSON] заподіяно тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя відповідно до висновку судово-медичної експертизи №46 від 23.03.2015 року. Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.06.2015 року, який набув чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання зі звільненням від його відбування з випробувальним терміном. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що з вини відповідача 11.12.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до матеріалів справи позивач з часу дорожньо-транспортної пригоди і на час розгляду справи постійно перебуває на лікуванні, переніс декілька операцій і стан його здоровя не поліпшується. Через відсутність у відповідача полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, частину коштів, витрачених позивачем на лікування, було відшкодовано Моторним (транспортним) страховим бюро України. Відповідно до матеріалів справи матеріальна шкода, завдана позивачу, складає 8100,38 грн. (витрати на придбання ряду лікарський засобів та матеріалів медичного призначення для проведення операцій та лікування в післяопераційний період згідно епікризів та лікарських призначень). Вказана сума матеріального збитку підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, до матеріалів справи долучені квитанції, які підтверджують сплату добровільних внесків на користь медичних закладів (від 02.02.2016 року на суму 150 грн.; від 02.02.2016 року на суму 70 грн.; 09.02.2016 року на суму 100 грн.). Вказані кошти не підлягають відшкодуванню. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті визначено, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У звязку з тим, що належними та допустими доказами було доведено те, що за участю джерела підвищеної небезпеки під керуванням його власника відповідача у справі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивач, за відсутності його умислу, отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час проходить лікування, переніс ряд операцій, що відповідно завдавало йому сильного душевного болю та страждання, суд вважає, що вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, особу відповідача, який є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину-інваліда,

Outcome: partial