Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів в розмірі 10960,64грн. та пені (неустойки) за їх несвоєчасну виплату у розмірі 100 відсотків заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1999 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати разом з позивачкою. На підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 337/6642/14-ц провадження 2/337/2277/2014 року батько дитини [PERSON] повинен сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 690,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.10.2014 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Дніпровському відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2017 року складає 12430,64грн., тому, відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просить суд, стягнути на її користь вказану заборгованість та пеню (неустойку) у розмірі 100 відсотків заборгованості. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час розгляду справи повідомлялася своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Представник третьої особи, Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлялася своєчасно, надав суду розрахунок заборгованості станом на 01.11.2017 року та клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 337/6642/14-ц провадження 2/337/2277/2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 690,00 грн. щомісячно, починаючи з 21.10.2014 року і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому фактичні обставини встановлені рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27 листопада 2014 року є преюдиційними і доведенню не підлягають. Відповідно до довідки-розрахунку, наданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя, заборгованість по аліментним платежам за вищезазначеним рішенням, станом на 01.11.2017 року, становить 12430,64гр Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.\~\~ Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції). Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч. 2-3, ч. 4, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підстав судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість. Ураховуючи зазначене позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем до позовної заяви додано розрахунок пені з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року, відповідно до якого позивач просить стягнути пеню в розмірі 100 відсотків від суми заборгованості по аліментам, тобто у розмірі 12430,67грн. Проте при розрахунку розміру пені позивачем не дотримано вимог діючого законодавства а тому, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2014 по жовтень 2017 року у розмірі 3593,98 грн., виходячи з розрахунку - заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, відповідно до якої заборгованість за 2014 рік склала 439,53грн, за 2015 рік 1105,42грн., за 2016 рік 1104,16грн., за 2017 рік - 944,97грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial