Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

у серпні 202020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позвними вимогами, просить суд зобов`язати усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] ( [INFO] ) із самовільно зайнятого нежитлового приміщення загальною площею 72,30 кв.м за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що будинок [ADDRESS] належить до власності територіальної громади м. Києва від імені якої виступає КМР та знаходиться на балансі позивача відповідно до розпорядження №58 від 06.02.2015 «Про передачу за закріплення житлового і не житлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», а також вказаний будинок закріплений за позивачем на праві господарського віддання, при цьому на підставі договору оренди №956 від 08.04.2019 ГУ НП орендує нежитлове приміщення на [ADDRESS] площею 47,70 кв.м, також за цією адресою наявне ще одне нежитлове приміщення площею 72,70 кв.м, яке за документами вільне і може бути передане в оренду, однак під час обстеження нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] представниками КП ККОЖФ Святошинського району м. Києва» було встановлено, що слідчий Святошинського УП ГУНП у м. Києві [PERSON] самовільно зайняв нежитлове приміщення, що знаходиться на 1 пов. 5-ти поверхової будівлі, загальною площею 72,30 кв.м на підставі чого позив неодноразово пропонував відповідачу добровільно звільнити нежитлове приміщення, проте останній не реагує ат вказане приміщення досі не звільнив. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 23). 29.10.2020 від позивача по справі надійшли пояснення в яких зазначив, що з 2012 р. до липня 2020 р. я працював на посаді старшого дільничного офіцера поліції Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві. Поліцейська станція розташована за адресою: [ADDRESS] , площею понад 100м2. В подальшому частину даного приміщення у зв`язку із відсутністю потреби великої площі, було відокремлено таким чином, що поліцейська станція залишилась у нежитловій частині приблизно 47м2. вхід до якої окремий, з вулиці. Вхід до іншої частини приміщення знаходиться у 3-му під`їзді будинку [ADDRESS] . Вказану квартиру, або як вказує позивач, нежитлове приміщення він самовільно не займаю, там не проживає та ніякого відношення до нього не має і на користування ним не претендує, а тому просив відмовити у задволенні зазначеного позову, через безпідставність на необгрунтованість (а.с. 32). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заві, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 39). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить до власності територальної громади м. Києва від імені якої виступає Київська міська рада та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» відповідно до розпорядження №58 від 06.02.2015 «Про передачу за закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 6, 7). Відповідно до розпорядження №260 від 29.04.2016 «Про внесення змін до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 06.02.2015 №58, а саме: «Уповноважити Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у разі виявлення нераціонального використання майна, закріпленого за підприємством на праві господарського відання, вживати заходів, передбачених законодавством України, щодо використання майна, в тому числі, звертатись до суду з відповідними позовами» (а.с. 8). 08.04.2019 Святошинська РДА у м. Києві в особі орендодавця передала в оренду ГУНП у м. Києві на підставі договору, а також КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», як підприємство-балансоутримувач про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду передав нерухоме майно (нежитлове приміщення) загальною площею 47, 7кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] для розміщення поліцейських станцій для забезпечення роботи дільничих офіцерів поліції (а.с. 13-17). Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 24.12.2019 №107/56-2712 надіслано листа до ГУНП у м. Києві в якому просило вирішити питання щодо звільнення приміщення площею 72,7 кв.м співробітника управління або вжити заходи щодо набуття правової підстави для використання цього приміщення в порядку встановленому законом (а.с. 9). Як вбачається із акту обстеження нежитлових приміщень від 25.06.2020 за адресою: [ADDRESS] у нежитловому приміщення розташованому на 1 поверсі 5-поверхової будівлі плозею 72,7 кв.м виявлено, що приміщення займає дільничий інспектор поліції [PERSON] , який там проживає (а.с. 12). [PERSON] згідно довідки про реєстрацію проживання особи зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. По даній справі позивач просить виселити відповідача із вказаного нежитлового приміщення, посилаючись на те, що останній проживає там незаконно без договору або іншої правової підстави, однак надані акти складені та підсписані працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» без зазначення свідків, які б підтвердили вказані обставини, внаслдіок чого Однак, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач, не надав жодного доказу (чи посилання на наявність такого), що відповідач дійсно користується зазначеним нежитловим приміщенням, а також чинить перешкоди позивачу у праві володіння зазначеним майном. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Норма даної статті встановлює, що доказування є обов`язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов`язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed