Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Вказувала, що 25 травня 2001 року вона за біржовим контрактом придбала у відповідача квартиру [ADDRESS]. Просила визнати дійсною угоду купівлі-продажу зазначеної квартири та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 19,5 кв.м, корисною площею 32,6 кв.м. Позивачка та її представник до судового засідання не зявились, надали суду заяву з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За договором купівлі-продажу № 2505/01, укладеним на Універсальній товарній біржі «Сприяння» 25.05.2001 року та зареєстрованим 08.06.2001 року в Маріупольському БТІ за № 15751, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 19,5 кв.м, корисною площею 31,8 кв.м. (а.с. 7-9). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони яка виконала угоду визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З біржового контракту вбачається, що відповідач продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], розрахувавшись готівкою в день укладення договору у момент передачі документів і таким чином повністю виконали свій обовязок за договором купівлі-продажу. Утім угода не була нотаріально оформлена, оскільки ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на той час передбачала, що угоди, укладені на біржі не потребують нотаріального посвідчення. Саме тому біржовий контракт був прийнятий БТІ у якості правовстановлюючого документа, а за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на вказану квартиру. За таких обставин сторони позбавлені можливості нотаріального оформлення угоди, позаяк для цього продавець (відповідач у цій справі) мав би надати нотаріусу документ, який підтверджує його право власності на відчужувану квартиру, що унеможливлюється наявністю державної реєстрації права власності на цю квартиру за іншою особою. З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати угоду дійсною, оскільки інший спосіб упорядкування позивачем прав власності не передбачений законом. Вирішуючи вимоги позивачки про визнання за нею права власності на вказану квартиру, суд виходить з наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу № 2505/01, укладений на Універсальній товарній біржі «Сприяння» 25.05.2001 року між [PERSON] та [PERSON], 08.06.2001 року був реєстрований у Маріупольському БТІ за № 15751 та за інформацією Маріупольського БТІ квартира [ADDRESS] належить [PERSON] Рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу (біржового контракту) № 2505/01 від 25 травня 2015 року є підставою набуття права власності [PERSON] на вказану квартиру. Отже, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження порушення, невизнання чи оспорювання кимось її права на власність або неможливість одержати свідоцтво про право власності в порядку, встановленому цивільним законодавством. На підставі викладеного та

Outcome: partial