Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У серпні 2020 року представник ТОВ «Веллфін» звернувся в суд з даним позовом , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 43248 гривень та судові витрати на оплату судового збору в сумі 2102 гривні. Позов обгрунтовано тим, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27 жовтня 2015року зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 28 червня 2017 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір позики №215183 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. ТОВ «Веллфін» в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 1000 гривень. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: -1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; -1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору; -1,9 процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно п. 1.1,1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 28 липня 2020 року становить 43248 гривень, з яких: 1000 гривень - основний борг; 21424 гривні - заборгованість по відсоткам; 20824 гривні - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою судді від 01 вересня 2020 року було прийнято та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В прохальній частині заяви просив проводити розгляд у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1ст.\~4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК Українивстановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі фінансових установ за № 16103225. На підставі оформленої [PERSON] заявки на офіційному веб-сайті позивача, для отримання позики, шляхом заповнення відповідних полів, між ТОВ «Веллфін» та відповідачем укладено договір позики від 28.06.2017 року №215183, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів (а.с.18-20). З наданого розрахунку, станом на 28.07.2020 року ТОВ «Веллфін» нарахована [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 43248 гривень, яка складається з 1000 гривень - заборгованість за основним боргом, заборгованості за відсотками\~згідно договору 21424 гривні та заборгованості за простроченими відсотками 20824 гривні ( а.с.23). Відповідно до графіку розрахунку заборгованості за договором позики № 215183 від 28.06.2017 року сукупна вартість позики складає 1581 гривні, проценти за користування позикою складають 581 гривні (а.с.22 зворот). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 1000 гривень та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 581 гривні, що відповідно в загальному складає 1581 гривні є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536\~ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Приписами частини 1ст.\~631\~ЦК України встановлено, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2102 гривні, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 77 гривень 78 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial