Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: - усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та його участі в їх вихованні шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у цьому; - визначити спосіб його участі у вихованні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом встановлення днів побачення з ними по місцю його проживання чи за місцем проживання дітей, яке [PERSON] зобов'язана повідомляти щомісяця кожної першої та останньої суботи з 10.00 год. до 19.00 год. неділі у відсутності [PERSON] та її згоди на це побачення; - на час літніх канікул з 01 липня по 30 липня включно кожного року без згоди [PERSON] та у її відсутності надати дозвіл забирати дітей на відпочинок, залишивши за ним обов'язок повідомляти [PERSON] про місце проведення цього відпочинку. Позов обгрунтовував тим, що від шлюбу із [PERSON] він має двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено на проживанні з матір'ю [PERSON] Висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА №9 від 23 січня 2013 року [PERSON] надано згоду на зустріч з дітьми та зобов'язано [PERSON] привозити малолітніх дітей у першу та третю неділю місяця з 11.00 год. до 17.00 год. на центральний вокзал м. Києва, але [PERSON] ухиляється від виконання вказаного рішення, чим створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. У березні 2015 року [PERSON] покинула дітей, тому вихованням дітей займався позивач, а у липні 2015 року [PERSON] попри волі дітей забрала їх у позивача та зникла у невідомому напрямку, позбавивши дітей батьківської опіки. 19 серпня 2015 року [PERSON] виявив малолітніх дітей у м. Сквири Київської області за місцем реєстрації матері відповідачки - [PERSON], яка у присутності служби у справах неповнолітніх дітей Сквирської РДА Київської області не надала можливості позивачу побачити дітей. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про відібрання дітей та встановлення місця їх проживання, в якому просив: - відібрати дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON]; - залишити дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на вихованні [PERSON], визначивши їх місце проживання з батьком. Позов обгрунтований тим, що відповідачка взагалі не займається вихованням дітей, допустила свідоме нехтування обов'язками щодо вихованння дітей та ухиляється від їх виконання, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] для відповідачки є засобом вимагання у позивача грошей. Позивач побоюється за життя дітей та вважає, що [PERSON] не є стабільно урівноваженою та схильна до суїциду, оскільки за час сімейного життя 18.10.2011 спричинила собі ушкодження шляхом медикаментозного отруєння кишечника, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 20.10.2011. Позивач зазначає, що висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА №195 від 30 липня 2015 року підтверджено створення ним в [ADDRESS] всіх необхідних умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку [PERSON] та [PERSON], що дає можливість залишити малолітніх дітей на його вихованні та забезпечить повноцінність, належність такого виховання, навчання, що повністю відповідатиме інтересам малолітніх дітей. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року цивільну справу №307/2712/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей передано на розгляд до Ріпкинського районного суду Чернігівської області (а.с.87 т.1). Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2015 року цивільну справу №307/2711/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей та встановлення місця їх проживання передано за підсудністю на розгляд Ріпкинському районному суду Чернігівської області (а.с 261 т.1). Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей та встановлення їх місця проживання. Об'єднаній цивільній справі присвоєно єдиний унікальний номер №307/2712/15-ц (а.с.273 т.1). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO], за місцем його проживання; у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, сплачений при зверненні до суду 121 грн. 80 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неправомірність рішення через відступ від норм матеріального та процесуального права. За доводами заявниці районний суд не звернув уваги на принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Заявниця вказує, що вона постійно працює, має самостійний дохід, що підтверджується відповідними довідками, отримала посвідчення батьків багатодітної сім'ї, а її доньки [PERSON] та [PERSON] - посвідчення дитини з багатодітної сім'ї. [PERSON] зазначає, що не має власного житла, але проживає у будинку рідної сестри, а позивач умисно перекручує факти, посилаючись на те, що створив належні умови для проживання дітей за адресою: [ADDRESS], оскільки його власне житло знаходиться за іншою адресою: [ADDRESS]. Заявниця вважає висновок суду про ведення нею кочового способу життя абсурдним, зважаючи на те, що вона разом з дітьми проживає по [ADDRESS], що підтверджується довідкою Великополовецької сільської ради, характеристикою та актом обстеження умов проживання. [PERSON] наголошує, що районний суд не взяв до уваги ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків, який систематично не сплачує аліменти на дітей, оскільки згідно довідки ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ у Івано-Франківській області станом на 01.05.2016 року борг [PERSON] по сплаті аліментів становить 1993 грн. У запереченнях на апеляційну скаргу представник [PERSON] - адвокат [PERSON] просить залишити апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки [PERSON] та її адвоката Лугового О.Є., які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення районного суду, позивача [PERSON] та його адвоката [PERSON], які наполягали на законності рішення районного суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та визначивши місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має змогу створити більш сприятливі умови для виховання, розвитку та матеріального забезпечення дітей. При цьому, зазначив, що [PERSON] не має самостійного доходу, не вчиняє жодних дій для звернення до соціальних служб для отримання допомоги на дітей, реалізує майно дітей - коштовні прикраси, що свідчить про скрутне матеріальне становище, не має власного житла, постійно змінює реєстрацію місця проживання, по суті веде кочовий спосіб життя, перешкоджає зустрічам позивача з дітьми, що не сприяє нормальному моральному та психологічному розвиткові дітей. Проте, погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи і, як наслідок, порушення норм матеріального права. По справі встановлено, що з 23 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8 т.1). Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.11,12 т.1). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 січня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишено на проживанні з матір'ю [PERSON] (а.с.9 т.1). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину (а.с.126 т.1). У позовній заяві [PERSON] як на підставу відібрання дітей посилався на свідоме нехтування та ухилення відповідачки від обов'язків щодо виховання та утримання дітей, а також на її нестабільну урівноваженість та схильність до суїциду. Частиною 2 ст.163 СК України визначено, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до абз.1,2 ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко повадяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експуатації дитини, примушуючи її до жебракування та бродяжництва. Як роз'яснено у п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області №1706 від 09.11.2015 (а.с.69 т.2). Згідно довідки №27 від 11 листопада 2015 року, виданої [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку у дитячій консультації Великополовецької амбулаторії загальної практики - сімейної медицини (а.с.239 т.1). З 01 квітня 2016 року [PERSON] працює у ТОВ «Рекламний текстиль» на посаді швачки, що підтверджується довідкою товариства від 24.05.2016 №120/05 (а.с.71 т. 2). Згідно довідок Великополовецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів-дитячий садок» [PERSON] та [PERSON] навчаються у вказаному закладі (т. 2 а.с. 67). За інформацією адміністрації Великополовецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів-дитячий садок» діти [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2016 року навчаються у 1 класі, проживають у приватному будинку разом з мамою [PERSON] та бабусею. [PERSON] одна займається вихованням дітей, забезпечила їх усім необхідним приладдям, постійно цікавиться життям дівчаток в колективі. Кожного дня мати приводить дітей до школи. Діти завжди причесані, охайно вдягнені, нагодовані. Згідно актів обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] від 06 листопада 2015 року, 16 лютого 2016 року, 06 жовтня 2016 року, 23 листопада 2016 року, складених виконавчим комітетом Великополовецької сільської ради Сквирського району, житлово-побутові умови - задовільні, відповідають умовам всебічного розвитку та навчання малолітніх дітей. У будинку три кімнати, одна з яких дитяча. У дитячій кімнаті створені умови для проживання та підготовки уроків і вільного часу малолітніх дітей, а саме: ліжечка, письмовий стіл, стіл для малювання, стільці, шафа (т. 1 а.с. 77, т. 2 а.с. 66., 180). Відповідно до характеристик [PERSON], виданих виконавчим комітетом Великополовецької сільської ради 09 листопада 2015 року, 23 листопада 2016 року, [PERSON] з серпня 2015 року проживає без реєстрації по [ADDRESS] разом з малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На утриманні [PERSON] перебуває троє малолітніх дітей, яким вона приділяє належну увагу щодо їхнього виховання та розвитку. За час проживання характеризується позитивно: чемна, доброзичлива, відповідальна, добра господиня, без шкідливих звичок. З сусідами та олдносельцями підтримує дружні стосунки, скарг та заяв на неї не надходило (т. 2 а.с. 72). 17 жовтня 2016 року органом опіки та піклування Великовецької сільської ради Сквирського району Київської області складено висновок про недоцільність відібрання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON] У цьому висновку зазначено, що [PERSON] добросовісно виконує свої материнські обов'язки, діти у неї доглянуті, охайні, привітні, відвідують навчальний заклад (а.с.164-165 т.2). Зважаючи на те, що рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 08 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] після розлучення сторін із матір'ю [PERSON], остання працює, позитивно характеризується за місцем проживання, створила належні житлово-побутові умови проживання дітей без реєстрації в [ADDRESS], діти перебувають на обліку у дитячій консультації, а з 01 вересня 2016 року навчаються у I класі Великополовецького навчально виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів - дитячий садок» та те, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великополовецької сільської ради від 17 жовтня 2016 року визнано за недоцільне відібрання [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав від матері [PERSON], апеляційний суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст.ст. 164,170 СК України, для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав та визначення їх місця проживання з позивачем. Крім того, апеляційним судом не виявлено в ході розгляду справи виняткових обставин, як наголошується у принципі 6 Декларації прав дитини, за яких малолітня [PERSON] та [PERSON], могли б бути розлучені із матір'ю. Вказуючи на наявність у позивача власного житла та його кращий майновий стан, суд першої інстанції не врахував, що перевага в матеріально-побутовому стані батька сама по собі не є винятковою підставою для розлучення дітей з матір'ю як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України». Апеляційний суд вважає твердження позивача про корисливі мотиви утримання дітей, яких відповідачка розглядає як засіб вимагання грошей на своє утримання від позивача голослівними, оскільки сплата позивачем, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2015 року, аліментів [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, є його обов'язком як батька в силу ст.180 СК України. Таким чином, суд першої інстанції помилково задовольнив позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання, в зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, [PERSON] вказував на те, що відповідачка ухиляється від виконання висновку Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №9 від 23 січня 2013 року, чим чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні. Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2013 року Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області надали висновок №9 про згоду на зустрічі батька [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у визначений день: перша та третя неділя місяця (з 11.00 год. до 17.00 год.). Для зустрічей дітей з батьком [PERSON] зобов'язалася привозити малолітніх на центральний вокзал м. Києва (біля центрального вокзалу). Рекомендовано [PERSON] не перешкоджати зустрічам батька з дітьми (а.с.14 т. 1). 15.08.2015 складено висновок о/у СКМСД Тячівського РВ УМВС в Закарпатській області за результатами перевірки заяви [PERSON] про прийняття мір до колишньої дружини [PERSON], яка не дозволяє йому бачитися з дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.17 т.1). 10.10.2015 складено висновок ДІМ Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області за результатом перевірки повідомлення [PERSON] про те, що 09.10.2015 колишня дружина [PERSON] не дає змоги бачитись заявникові з їх спільними дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с.251 т.1). 29.08.2016 скадено висновок о/у СКМСД Тячівського РВ УМВС в Закарпатській області за результатом перевірки повідомлення [PERSON] про те, що 28.08.2015 близько 12 год. 20 хв. за місцем проживання колишній чоловік [PERSON] забрав та не повертає спільну малолітню дитину [PERSON] (а.с.248 т.1). Відтак, апеляційним судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON]. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працює (а.с.141 т.1, а.с.149-151 т.2), характеризується позитивно за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.24 т.1), до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.25 т.2). Згідно акту обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS], складеного Буштинською сільською радою, умови для проживання у даному будинку та дворогосподарстві задовільні (а.с.182 т.2). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у його спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та його участі у їх вихованні шляхом зобов'язання відповідачки [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у цьому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Сквирської райдержадміністрації Київської області від 29.11.2016 вирішено способом участі [PERSON] у вихованні його малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначити періодичні зустрічі з дітьми. Зустрічі [PERSON] з дітьми можуть відбуватися два рази на місяць у вихідні дні, без ночівлі, за попередньою домовленістю між батьками дитини. Враховуючі обставини справи, характеристики сторін, вік дітей, свідоме бажання позивача виховувати доньок та спілкуватися з ними, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з доньками, а також висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Сквирської райдержадміністрації Київської області від 29.11.2016 апеляційний суд вважає за необхідне визначити способи участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом встановлення днів побачень батька з дітьми за місцем проживання матері два рази на місяць кожної першої та третьої суботи щомісяця з 10.00 год. до 19.00 год., без ночівлі та на час літніх канікул з 01 липня по 30 липня включно кожного року для сумісного відпочинку, залишивши за [PERSON] обов'язок повідомляти [PERSON] про місце проведення цього відпочинку та повертати дітей по закінченню відпочинку за місцем проживання матері, що повністю відповідатиме можливостям дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд україни не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, [PERSON] сплатив 243,60 грн. (а.с.1 т.1), а належало сплатити за дві самостійні вимоги немайнового характеру 487,20 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2)). Звертаючись до суду з позовом про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком, [PERSON] сплатив 243,60 грн. (а.с.161 т.1), а належало сплатити за дві самостійні вимоги немайнового характеру 487,20 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2)). Позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей задоволено частково, а тому недоплачений позивачем судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню із [PERSON] на користь держави, а із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено, то недоплачений позивачем судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню із [PERSON] на користь держави. При зверненні до суду з апеляційною скаргою [PERSON] сплатила 303,16 грн. судового збору (а.с.60,98 т.2). Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено повністю, то із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 303,16 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial