Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 11 330,88 грн., а також судовий збір по справі у розмірі 1 378,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення \~КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Правовідносини між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] були оформлені шляхом відкриттям особового рахунку № 944089000094. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.10.2013р. у справі № 6-59цс13 та Постанови Верховного суду України від 20.04.2016р у справі № 6-2951цс15 споживач зобовязаний оплачувати послуги, якщо він фактично користувався ними та відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. В порушення зазначених вище приписів відповідачем не виконується належним чином зобов`язання, зокрема, оплата отриманих послуг здійснюється несвоєчасно та в неповному обсязі, про що свідчить наявність заборгованості за період з 1999 року по 01.07.2016 року у розмірі 11330,88 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. 28 вересня 2016 Відповідач [PERSON] надала суду заперечення на позовну заяву, в яких посилається на те, що вона разом з чоловіком мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 107-Г з 14 жовтня 2010 року, а за паспортом зареєстрована за адресою: [INFO]. Квартира за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 106/94 [PERSON] та її чоловіка передана у власність іншій особі, що підтверджує договір купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2009 року, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 06.02.2009 р. та зареєстрований в реєстрі за № 185, а також витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 21855388 від 12.02.2009 року, виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», тому вона не є власником квартири, не є відповідальним квартиронаймачем і фактично не проживає у вказаній квартирі. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності до виниклих між позивачем та відповідачем правовідносин. 28 вересня 2016 Відповідач [PERSON] надала суду заперечення на позовну заяву, в яких посилається на те, що з лютого 2009 року по наступний час у вищезазначеній квартирі ніхто не мешкає, таким чином водопостачанням в цей період взагалі не користувалися. Про наявність боргу з 1999 року, відповідач дізналась лише зараз з позовної заяви. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності до виниклих між позивачем та відповідачем правовідносин. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у позові. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] (стара назва пр. Г. Сталінграду) у м. Дніпропетровську є відповідач по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого у реєстрі за № 185, яку вона придбала у другого відповідача по справі [PERSON] (а.с. 35). Право власності на вказано квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку 12.02.2009 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 21855388, виданого КП «ДМБТІ» ДОР 20 12.02.2009 (а.с. 38). Згідно довідки про склад сім`ї та місце реєстрації № 16576 від 29.06.2016 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON] (а. с. 3). Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради здійснювало послуги з надання водопостачання та водовідведення за вказаною адресою: [ADDRESS]. Для здійснення оплати послуг позивачем відкрито особовий рахунок на імя відповідача № 944089000094 (а.с. 6). Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких Позивач надавав Відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а Відповідач був зобовязаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. N 630 (надалі Правила водопостачання) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Пунктом 18 Правил водопостачання передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 21 Правил водопостачання зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, а саме: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень посилається на той факт, що вони не проживають за адресою: Дніпропетровськ, [ADDRESS], а тому підстав для стягнення з них заборгованості за комунальні послуги не має. Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 17.08.2016 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: Дніпропетровськ, пр. Г. Сталінграду (нова назва пр. [PERSON])[ADDRESS] з 21.05.1997 року (а.с. 16). Судом розяснювалося стороні відповідача про обовязок сторін по справі в обґрунтування своїх доводів та заперечень надавати належні та допустимі докази, однак ним на підтвердження тієї обставини, що відповідачі [PERSON] та фактично проживає за іншої адресою, не було надано жодного доказу. У звязку з чим суд не приймає до уваги та відхиляє посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на той факт, що вони не проживали та не користувалися послугами Позивача у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з огляду на наступне. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З наведених приписів Закону слід дійти висновку що власник квартири у будь-якому випадку зобовязаний утримувати своє майно та нести усі необхідні витрати, у тому числі сплачувати комунальні послуги. Слід також звернути увагу на те, шо згідно п.п. 3 п. 29 Правил водопостачання споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Однак, Відповідачі не скористалися наданими їм правами та не подали до Відповідача відповідну заяву про їх відсутність у квартирі за вказаною адресою. Відповідачами не надано суду доказів на підтвердження того, що вони зверталися до Позивача з відповідною заявою про їх тимчасову відсутність за вказаною адресою, у звязку з чим підстав для несплати вартості послуг не виникало. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг\~виникла заборгованість за період з 1999 року до 01.07.2016 року у розмірі 11 330,88 грн., яку відповідач добровільно на вимогу позивача не погашає, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у звязку з неналежним виконанням Відповідачами зобовязань щодо сплати за отримані послуги з газопостачання, в них виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Позивача, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з Відповідачів на корить Позивача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що Позивач вже звертався до суду 22 червня 2015 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Відповідача заборгованості за водопостачання та водовідведення, що підтверджується переліком заяв на видачу судових наказів від 22.06.2015 року (а.с. 63). На підставі заяви про видачу судового наказу судом було видано судовий наказ від 10 липня 2015 року про стягнення заборгованості з Відповідача. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року судовий наказ від 10.07.2014 року про стягнення з [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO] на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР за водопостачання та водовідведення заборгованості у розмірі 10 064,33 грн., та судового збору у розмірі 121,80 грн. скасовано (а. с. 5). Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували та заявили про застосування строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин. З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України\~зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, строк позовної давності за даним позовом про стягнення заборгованості з Відповідача переривався подією - зверненням КП «Дніпроводоканал» ДМР 22.06.2015 року із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу 10 липня 2015 року, при цьому суд приймає до уваги, що відповідач не належним чином виконував зобов'язання щодо оплати заборгованості за спожиті послуги з газопостачання кожного місяця на протязі останніх трьох років, тобто момент прострочення відповідачем виконання зобов'язання встановлюється щодо кожного платежу, починаючи з 22 червня 2012 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Згідно ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка підлягає стягненню з Відповідача, повинна бути стягнута за період з 22 червня 2012 року по 01 липня 2016 року, з урахуванням строку позовної давності, оскільки позовна давність обчислюється з того дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Судом встановлено, що Позивач був обізнаний про порушення своїх прав ще з 1999 року та мав можливість звернутися до суду у будь-який момент за їх захистом. В той же час, після першого свого звернення до суду у червні 2015 року, Позивач вдруге звернувся до суду лише у серпня 2016 року. У звязку з чим, суд вважає, що заява Відповідача про застосування строків позовної давності підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин. У відповідності до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання Відповідача, щодо застосування загального строку позовної давності у три роки. Таким чином, наслідки пропуску строку позовної давності слід застосувати до вимог за період з 1999 року по 22.06.2012 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. З огляду на наведене суд зазначає, що розмір заборгованості який підлягає стягненню з Відповідача становить: Період розрахунку: з 22.06.2012 року по 01.07.2016 року. Згідно детального розрахунку заборгованості наданого Позивачем (а.с. 64) вбачається, що за червень 2012 року позивач повинен був сплатити 108,08 грн. Таким чином, за 9 днів червня місяця 2012 року (з 22.06.2012 по 30.06.2012 року) розмір заборгованості склав 32,40 грн. (108,08 / 30 = 1,51 грн. на день. 3,60 х 9 = 32,40 грн.). Отже, за 2012 рік: За червень 2012 року 32,40 грн. За липень-грудень 2012 року (108,08 х 6) = 648,48 грн. Всього разом за 2012 рік 680,88 грн. Оплачено за цей період 0 грн. За 2013 рік: За січень-лютий 2013 року (108,08 х 2) = 216,16 грн. За березень 2013 року 116,58 грн. За квітень грудень 2013 року ( 118, 21 х 9) 1\~063,89 грн. Всього разом за 2013 рік 1396,63 грн. Оплачено за цей період 0 грн. За 2014 рік: За січень-червень 2014 року (118,21 х 6) = 709,44 грн. За липень - грудень 2014 року (183,51 х 6) = 1 101,06 грн. Всього разом за 2014 рік 1\~810,32 грн. Оплачено за цей період 0 грн. За 2015 рік: За січень-квітень 2015 року (183,51 х 4) = 734,04 грн. За травень 2015 року = 168,71 грн. За червень-грудень 2015 року (91,75 х 7) = 642,25 грн. Всього разом за 2015 рік 1\~545,00 грн. Оплачено за цей період 0 грн. За 2016 рік: За січень 2015 року = 96,65 грн. За лютий червень 2016 року (105,53 х 5) = 527,65 грн. Всього разом за 2016 рік 624,30 грн. Оплачено за цей період 0 грн. Таким чином, всього за період з 22.06.2012 року по 01.07.2016 року за спожиті послуги було нараховано 6\~057,13 грн. За вказаний період відповідачами не вносилася оплата за комунальні послуги. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню, та з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 6 057,13 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~378,00 грн. у рівних частинах, тобто по 689,00 грн. з кожного. На підставі\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. cт. 251, 252, 256, 261, 264, 267, 509, 526\~ЦК України,\~ст. 67, 68 ЖК України, та

Outcome: partial