Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на па підставі свідоцтва про право спадщину за законом належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі проживає відповідачка [PERSON] без будь-яких підстав. На підставі ст.. 116 ЖК України вона має бути виселена без надання іншого житла. А він як власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Вважає своє право порушеним. Просив суд витребувати майно від відповідачки; виселити [PERSON] з його помешкання; зобов'язати [PERSON] забрати принесені нею речі та котів; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та уточнив. Суду пояснив, що будинок належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. Коли і за яких обставин поселилась [PERSON] в спірному помешканні не знає. Доказів на підтвердження проживання [PERSON], знаходження її речей, котів в його будинку, він не має і в нього їх не може бути, поки він не вб'є відповідачку. Просив суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]; виселити разом з [PERSON] котів в кількості 10 штук; зобов'язати [PERSON] забрати свої речі, а саме одяг, сумки, взуття, посуд; витребувати від [PERSON] його майно, а саме кватиру [ADDRESS]. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 03 березня 2012 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку номер [ADDRESS]. З довідки виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №3219 від 19 червня 2007 року та довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 05 лютого 2015 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуванні жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що виселення з займаних приміщень проводиться на лише підставах визначених Житловим кодексом та Цивільним кодексом. Доказів про те, що відповідачка [PERSON] вселилася в спірний будинок, суду подано не було. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не надано доказів того, що відповідачка, у разі її проживанні в будинку, чинить перешкоди у користуванні майном, зокрема у доступі до житла, вселяли туди інших осіб, завела котів, самовільно встановила порядок користування житлом. Не підтверджує проживання відповідачки [PERSON] лист №с-480 від 05 січня 2015 року Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області та лист виконавчого комітету Боярської міської ради від 26 лютого 2015 року. Дані листи носять інформаційний характер щодо звернення [PERSON] щодо виселення [PERSON], проведення дезинфекціїї в будинку, а не для фіксування факту проживання відповідачки в будинку. Крім того, в судовому засіданні позивач стверджував, що йому належить квартира №3 в будинку, разом з тим, з свідоцтва про право на спадщину вказано лише 1/6 частина будинку. Доказів поділу в натурі майна, розділ домоволодіння на квартири, присвоєння поштової адреси, суду подано не було. Пояснення позивача, що в нього немає доказів і не може їх бути, суд оцінює критично, оскільки кожна сторона, звертаючись до суду, зобов'язана довести свої вимоги. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, не заявлено суду клопотань про їх витребування через неможливість надання, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed