Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був її батьком. [PERSON] зазначає, що є спадкоємцем майна батька за законом першої черги. [INFO] року позивачка дізналась, що за життя, а саме 10 лютого 2014 року батько склав заповіт на належну йому земельну ділянку площею 6,09 га, що знаходиться на території Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Цю земельну ділянку [PERSON] заповів онуці, відповідачці у справі [PERSON] Позивачка [PERSON] раніше зверталась до суду з позовом про визнання вищезазначеного заповіту батька недійсним. [PERSON] указує, що виявляла бажання прийняти спадщину після смерті батька [PERSON], а так як з ним разом не проживала на час його смерті, відповідно повинна була подати в установлений строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом із тим, вищевказаних дій, що стосуються прийняття спадщини [PERSON] не вчинила, оскільки наприкінці жовтня, початку листопада 2014 року впала на спину та тривалий час не могла ходити. З цього приводу 6 листопада 2014 року зверталась до Долинської центральної районної лікарні та їй був установлений діагноз: «Забій, підшкірна гематома поперекового відділу хребта, куприка». З 6 листопада 2014 року до 20 листопада 2014 року знаходилась на амбулаторному лікуванні. На час лікування було прописано ліжковий режим, обмеження в русі. За наявності вищевказаних обставин позивачка [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вважає, що їй має бути визначений такий додатковий строк. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. [PERSON] суду пояснила, що у період з 6 по 20 листопада 2014 року перебувала на амбулаторному лікуванні за травми спини, а тому не подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Була на похороні батька. У липні 2014 року зверталась до суду з позовом про визнання заповіту батька недійсним. 17 жовтня 2014 року у цій справі судом призначалась судова почеркознавча експертиза. Пізніше цей позов був залишений без розгляду. Суду пояснила, що коли отримала травму спини до лікарні для огляду була доставлена автомобілем. У період амбулаторного лікування інколи поралась по господарству, доїла корову. Не є інвалідом. Також додала, що в селі за місцем проживання є вузол поштового зв'язку. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Гончаренко В.О. в судовому засіданні заперечував проти позову, вважає позов необґрунтованим, що не підлягає задоволенню. Суду пояснив, що позивачка знала про смерть батька, вчиняла дії, що стосуються спадкового майна, зокрема зверталась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, зверталась до нотаріуса з приводу спадщини. Вважає, що перебування на амбулаторному лікуванні не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім цього, в період лікування позивачка поралась по господарству, доїла корову, а тому могла прийняти спадщину. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що [INFO] року у с. Новогригорівці Першій Долинського району Кіровоградської області помер [PERSON] (а. с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 6,09 га, що знаходиться на території Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Позивачка у справі [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за законом першої черги, оскільки є його донькою (ст. 1261 ЦК України). Постановою приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І.Ю. від 22 травня 2015 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема з тих підстав, що нею пропущено встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а. с. 10). Судом також установлено, що спадкодавцем [PERSON] на випадок смерті залишено заповіт, посвідчений 10 лютого 2014 року секретарем Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області Іванченко О.В., згідно якого спадкодавець заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 6,09 га, що знаходиться на території Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 6). 1 липня 2014 року спадкоємець за заповітом - відповідачка у справі [PERSON] подала приватному нотаріусу Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І.Ю. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті проживала його дружина [PERSON], [INFO], яка відповідно до її заяви від 28 травня 2014 року відмовилась від прийняття спадщини. Таким чином, відповідачка у справі [PERSON] єдина спадкоємиця, в тому числі за заповітом, яка після смерті [PERSON] прийняла спадщину. У матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня письмова згода [PERSON], яка прийняла спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Для визначення спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно встановити два факти, а саме коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавця, а також з яких поважних причини не прийняв спадщину у визначений для вчинення цієї дії шестимісячний строк. Ці обставини повинен довести позивач у справі. У цій справі позивачка у справі [PERSON] дізналась про смерть спадкодавця - її батька, після настання його смерті, тобто з [INFO] року. У період з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] року до закінчення встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка у справі [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 6 по 20 листопада 2014 року. У період з моменту відкриття спадщини до 6 листопада 2014 року позивачка [PERSON] мала можливість прийняти спадщину, однак цієї дії не вчинила. Пунктами 2.1., 3.23., 3.24. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595, передбачена можливість спадкоємця надіслати нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштою й це буде належною дією, що свідчить про прийняття спадщини. Суд вище зазначав, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачкою [PERSON] не надано суду доказів, що дають суду підстави стверджувати про наявність поважних причин для прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк для її прийняття. Перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні у період з 6 по 20 листопада 2014 року, тобто на момент закінчення строку для прийняття спадщини не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки відсутні докази поважності пропуску такого строку у період з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] по 6 листопада 2014 року. Крім цього, позивачка [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні, у період цього лікування поралась по господарству, тобто не була в такому стані, який не давав можливості подати заяву про прийняття спадщини, у тому числі надіслати таку заяву поштою. Відповідно до вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed