Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтований наступним. 23 грудня 2014 року вона як пасажир разом з відповідачем [PERSON] , який керував автомобілем Mitsubishi Lancer державний номер [NUMBER] рухалися по вул. Шумілова в м. Бобринець. На перехресті з вулицею Леніна вона побачила, як на зустріч їх автомобілю по їх смузі дороги рухається автомобіль Daewoo Lanos. Зіткнення автомобілів відбулося миттєво, від удару автомобілі розвернуло та викинуло на протилежні смуги дороги. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286 КК України. Було встановлено, що водій автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а позивачеві були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден на лобі, рани перенісся та верхньої повіки правого ока, контузії правого ока легкого ступеня, синця лівого колінного суглоба. Постановою слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 27 березня 2017 року кримінальне провадження №12014120110000687 від 23 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] їй спричинена моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, наявністю головного болю, втрати можливості реалізації свої звичок та бажань, зміну ритму життя, оскільки є особою жіночої статі, а травми отримала на обличчі. Моральну шкоду оцінила в 1250000 грн., яку просила стягнути солідарно з відповідачів як володільців транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою від 18 лютого 2020 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Під час підготовки справи до судового розгляду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги заперечив повністю. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вказавши, що судовим рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.12.2018 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди та доведена вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. Позивач була в автомобілі пасажиром, зазнала тілесних ушкоджень та проходила курс лікування. Оскільки постраждало обличчя, їй як жінці це завдало сильних моральних страждань. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказав, що не вважає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене винесенням постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Його вина не доведена у встановленому порядку, а відтак нести відповідальність за спричинення шкоди пасажиру іншого автомобіля він не має. Вважає, що саме водій автомобіля, в якому перебувала позивач, має нести відповідальність за завдану шкоду. Вказав на недоведеність причинно-наслідкового зв`язку в дружньо-транспортній пригоді між діями пасажира [PERSON] та наслідками завдання їй шкоди за умови належного дотримання правил безпеки - користування пасками безпеки, тримання за поручні тощо. Крім того, вважає, що до заявлених вимог має бути застосована позовна давність, оскільки з часу події та до дня звернення позивача до суду з позовом минуло понад три роки, що є підставою відмови у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказавши, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є саме [PERSON] , який і має відповідати за завдані збитки. Судом встановлені наступні обставини. 23 грудня 2014 року в місті Бобринець по вул. Леніна, напроти будинку № 154 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого пасажир автомобіля Mitsubishi Lancer [PERSON] отримала тілесні ушкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділенням Бобринецького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводилось досудове розслідування та кримінальне провадження за № 12014120110000687 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрите у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. (а.с.23). Наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується висновком експерта № 30 від 06.04.2015 року, складеного при проведенні експертизи в рамках кримінального провадження (а.с.8-10). Згідно копії висновку експерта №71 від 11.11.2015 року комісійної судово-медичної експертизи, у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден на лобі, рани перенісся та верхньої повіки правого ока, контузія правого ока легкого ступеня, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Ушкодження могли виникнути при різноманітних обставинах, не виключається можливість виникнення їх при обставинах, зазначених в постанові, внаслідок ДТП (а.с.11-20). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Наданими суду доказами вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена. Так, постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.12.2017 року у справі №383/1058/16-п провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.124). Проте, рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.12.2018 року у справі № 383/846/18 зміненим постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.05.2019 року в частині суми матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Вказаним рішенням встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та наявність вини у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] (а.с.24-28). Статтею 82 ч.4 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] щодо недоведеності його вини у дорожньо-транспортній пригоді спростована наданими позивачем доказами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Встановлення ступеню відповідальності вини пасажира автомобіля [PERSON] та дотримання нею правил безпеки під час руху автомобіля судом не перевірялося, оскільки жодних клопотань та доказів на встановлення цієї обставини відповідачем не надавалося. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, у відносинах між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини. Якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир, обов`язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних об`єктів солідарно, незалежно від їхньої вини. Таким чином, з огляду на зазначену норму відповідач [PERSON] як володілець другого джерела підвищеної небезпеки - учасника дорожньо-транспортної пригоди, незалежно від встановлення вини має солідарно з іншим володільцем джерела підвищеної небезпеки відповідати за спричинену шкоду третій особі - [PERSON] . Щодо застосування строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем [PERSON] , суд відзначає, що відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. На підставі встановлених обставин та наданих доказів, суд вважає, що позивачем доведене право на відшкодування відповідачами моральної шкоди, яка була їй спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом враховані доводи позивача щодо наявних у неї моральних переживань та зміну способу життя внаслідок пошкодження обличчя протягом тривалого часу та періоду реабілітації, вважає доведеним факт наявності негативних наслідків для позивача, які змінили спосіб життя та втрату реалізації звичної діяльності. Проте вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди не є співмірним з тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень та тими негативними наслідкам, про які вказує позивач, тому доцільним буде встановлення суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь держави судового збору в розмірі по 210гривень 20 копійок з кожного.

Outcome: partial