Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 3 846,57 грн., а також судовий збір по справі у розмірі 1 378,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», [PERSON] та [PERSON] відкритий особовий рахунок № 945078000001. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 року у справі 6-59 цс 15 споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, надати послугу, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В порушення зазначених вище приписів відповідачами не виконується належним чином зобов`язання, зокрема, оплата отриманих послуг здійснюється несвоєчасно та в неповному обсязі, про що свідчить наявність заборгованості за період з 1999 року по 01.07.2016 року у розмірі 3\~846,57 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. 26 вересня 2016 року Представник відповідача [PERSON] [PERSON], надала суду заперечення на позовну заяву від 10.08.2016 року, в яких посилається на те, що КП Дніпроводоканал нараховує оплату послуг за завищеними тарифами, перешкоджають встановленню лічильника на воду та оплата нараховується навіть на дні коли не було постачання води до будинку, надають неякісні послуги та не в повному обсязі. Позивач спирається на постанови по постачанню комунальних послуг та не надає ніякого правочину (на довгострокову співпрацю з позивачем вона не укладала і до справи ніякий правочин Позивача з нею не доданий). Позивач у позовній заяві називає себе «кредитором» та жодного правочину про надання їй кредиту не надає, а також не надано ліцензію Позивача на здійснення подібної діяльності. 28 вересня 2016 року представник відповідача [PERSON] надала суду доповнення до заперечення на позовну заяву, в якій посилається на відсутність договору та іншого правочину що дають підстави виникненню цивільних прав та обов`язків. Крім того, представник відповідача заявила клопотання про застосування строку позовної давності до виниклих між ними правовідносин. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволені у повному обсязі. Також зазначила, що за останні три роки, що передували зверненню позивача до суду, ними у повному обсязі оплачувалися комунальні послуги, а тому на теперішній час, навіть існує невелика переплата, у звязку з чим заборгованість відсутня. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, та цей факт сторонами не оспорюється, що комунальне підприємство «Дніпроводоканал» здійснювало послуги з надання водопостачання та водовідведення [PERSON] та [PERSON] за адресою їх проживання: [INFO]. Для здійснення оплати послуг позивачем було відкрито особовий рахунок на імя [PERSON] № 945078000001. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких Позивач надавав Відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а Відповідачі були зобовязані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг\~виникла заборгованість за період з 1999 року по 01.07.2016 року у розмірі 3\~846,57 грн., яку відповідачі добровільно не погашають, що підтверджується роздруківкою по особовому рахунку відповідача (а. с. 5). Відповідно до\~ст. 67 Житлового Кодексу України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що Позивач вже звертався до суду 05 серпня 2013 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Відповідачів заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що підтверджується переліком заяв щодо видачі судових наказів поданих до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 65). На підставі заяви про видачу судового наказу судом було видано судовий наказ від 19 серпня 2013 року про стягнення заборгованості з Відповідача солідарно з іншими боржниками. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року судовий наказ від 19 серпня 2013 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], проживаючих за адресою: [INFO], на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 3\~755,73 грн., та судових витрат у розмірі 114,70 грн. скасовано (а. с. 6). Позивачем в позовній заяві зазначено, що заборгованість за водопостачання та водовідведення \~утворилася за період з 1999 року по 01.07.2016 року у розмірі 3 846,57 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та заявив про застосування строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин. З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України\~зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Згідно ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач вдруге звернувся до суду лише 10 серпня 2016 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, що почав свій перебіг з 05 серпня 2013 року (день звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу). А тому підстав для переривання строку позовної давності, подією звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, суд не вбачає. За таких обставин, з метою встановлення наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача, суд розглядає справу виключно в межах строку позовної давності, тобто за попередні три роки, що передували дню звернення до суду з даним позовом, а саме з 10.08.2013 року по 10.08.2016 року. Слід зазначити, що заборгованість за надані послуги з водопостачання, може бути стягнута (у випадку її наявності), за період з 10 серпня 2013 року по 01 липня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог), з урахуванням строку позовної давності, оскільки позовна давність обчислюється з того дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Судом встановлено, що Позивач був обізнаний про порушення своїх прав та мав можливість звернутися до суду у будь-який момент за їх захистом. В той же час, після першого свого звернення до суду 05 серпня 2013 року, Позивач вдруге звернувся до суду лише 10 серпня 2016 року. У відповідності до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача, щодо застосування загального строку позовної давності у три роки. Таким чином, наслідки пропуску строку позовної давності слід застосувати до вимог за період з 1999 року по 10.08.2013 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення заборгованості за останні три роки в межах строку позовної давності суд виходить з наступного. Період розрахунку: з 10.08.2013 року по 01.07.2016 року (в межах заявлених позовних вимог). Згідно розрахунку заборгованості наданого Позивачем (а.с. 50) вбачається, що за серпень 2013 року позивач повинен був сплатити 118,21 грн. Таким чином, за 21 день серпня місяця 2013 року (з 11.08.2013 по 31.08.2013 року) розмір заборгованості склав 80,01 грн. (118,21 / 31 = 3,81 грн. на день. 3,81 х 21 = 80,01 грн.). За 2013 рік: За серпень 2013 року 80,01 грн. За вересень 2013 року 118,21 грн. За жовтень 2013 року 118,21 грн. За листопада 2013 року 118,21 грн. За грудень 2013 року 118,21 грн. Всього разом за 2013 рік 552,85 грн. Оплачено за цей період 591,26 грн. За 2014 рік: За січень 2014 року -118,21 грн. За лютий 2014 року 118,21 грн. За березень 2014 року -118,21 грн. За квітень 2014 року -118,21 грн. За травень 2014 року -118,21 грн. За червень 2014 року -118,21 грн. За липень 2014 року -183,51 грн. За серпень 2014 року -183,51 грн. Зе вересень 2014 року -183,51 грн. За жовтень 2014 року -183,51 грн. За листопад 2014 року -183,51 грн. За грудень 2014 року 183,51 грн. Всього разом за 2014 рік 1 810,32 грн. Оплачено за цей період 1 814,27 грн. За 2015 рік: За січень 2015 року -183,51 грн. За лютий 2015 року -183,51 грн. За березень 2015 року -183,51 грн. За квітень 2015 року -183,51 грн. За травень 2015 року -183,51 грн. За червень 2015 року -183,51 грн. За липень 2015 року 183,51 грн. За серпень 2015 року -183,51 грн. За вересень 2015 року -183,51 грн. За жовтень 2015 року -183,51 грн. За листопад 2015 року -183,51 грн. За грудень 2015 року -183,51 грн. Всього разом за 2015 рік 2 202,12 грн. Оплачено за цей період 2 202,12 грн. За 2016 рік: За січень 2016 року -193,31 грн. За лютий 2016 року -211,07 грн За березень 2016 року -211,07 грн. За квітень 2016 року -211,07 грн. За травень 2016 року -211,07 грн. За червень 2016 року -211,07 грн. Всього разом за 2015 рік 1 248, 66 грн. Оплачено за цей період 1 246,73 грн. Таким чином, всього за період з 10.08.2013 року по 01.07.2016 року Відповідачам за спожиті послуги водопостачання та водовідведення було нараховано до сплати 5\~813,95 грн. Судом встановлено, що за період з 11.08.2013 року по 01.07.2016 року, Відповідачами було оплачено послуги за водопостачання та водовідведення на загальну суму 5\~854,38 грн., що підтверджується довідкою особового рахунку (а.с. 50) та копіями квитанцій наявних в матеріалах справи (а.с. 74-107). Таким чином суд зазначає, що за вказаний період послуги з водопостачання та водовідведення оплачені відповідачами у більшому розмірі ніж нараховано за надані ним послуги, а тому суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності у відповідачів заборгованості. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення задоволенню не підлягають, у звязку з тим, що заборгованість у відповідачів за останні три роки відсутня. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що у задоволені позову позивачу відмовлено, судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.cт. 251, 252, 256, 261, 264, 267, 509, 526 ЦК України, ст. 67 ЖК України, та

Outcome: dismissed