Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року позов [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково, 11 травня 2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва вищевказане рішення суду було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позовні вимоги , з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обґрунтовані тим, що 23 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання дверей згідно бланку замовлення. Під час укладення договору позивачем в якості попередньої оплати було сплачено 3000,00 грн. та додатково на вимогу продавця 3250 грн.. Відповідно до п. 3.1 договору, постачання виробів здійснюється протягом 40 робочих днів. Отже кінцевою датою поставки дверей є 20 лютого 2015 року. 27.02.2015 року позивач звернулася до відповідача із претензією-вимогою про виконання умов договору та поставку дверей протягом 10 календарних днів, однак відповідь позивач не отримав. Станом на 04 серпня 2015 року відповідач не здійснив поставку дверей, таким чином прострочення боржника становить 175 календарних днів. Тому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 35437,50 грн.; зобов`язати відповідача поставити [PERSON] двері у відповідності до умов Договору на постачання дверей від 23.12.2014 року та замовлення від 23.12.2014 року. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що 21.01.2015 року замовлені на підставі Договору на постачання дверей від 23.12.2014 року та у відповідності до вимог Бланку замовлення від 23.12.2014 року, були поставлені та встановлені 21.02.2015 року за адресою вказаною позивачем в замовленні, а вказані двері були доставлені та встановлені [PERSON] на підставі Договору про виконання робіт від 14.01.2015 року. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши надані пояснення та дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2014 року між відповідачем та позивачем було укладено Договір на постачання дверей, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити двері, а покупець прийняти та оплатити продукцію в кількості, по найменування та на умовах, передбачених договором. Згідно п. 1.2 договору, найменування виробів, дизайн, комплектація, кількість та ціна узгоджується сторонами шляхом оформлення замовлення, яке є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до п. 2.1 договору, загальна вартість виробів, що продається за цим договором складає 6750 грн.. Згідно п. 2.3 договору, попередня оплата від ціни договору складає 3000 грн.. Пунктом 2.4 договору передбачено, що друга частина оплати за вироби здійснюється покупцем на момент підписання Акту прийому-передачі виробів і складає 3750 грн.. Відповідно до п. 3.3. договору, перехід права власності на вироби оформлюється Актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснила попередню оплату у розмірі 3000 грн., що підтверджується замовленням від 23.12.2014 року. Пунктом 3.1 договору визначено, що постачання виробів проводиться згідно оформленого замовлення та здійснюється протягом 40 робочих днів після отримання передплати від покупця. З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2015 року між відповідачем (замовник) та [PERSON] (виконавець) було укладено Договір про виконання робіт № 23/1, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується на свій ризик виконати завдання замовника з використанням матеріалів замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити наступну роботу: замір дверей, дверної рами; демонтаж старих дверей, дверної рами; монтаж дверей, дверної рами (продукції). Згідно п. 1.2 договору, виконавець здійснює роботи, визначені п. 1.1 цього договору за адресою, визначеною замовником: м. Київ, вул. Довженка, 2. Відповідно до п. 2.3 договору, по завершенню робіт сторони складають Акт прийому-передачі виконаних робіт. Пунктом 3.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний виконати завдання замовника на протязі 7 днів робочих днів, з моменту підписання даного договору. 21 січня 2015 року між відповідачем та [PERSON] було підписано Акт приймання-передачі виконаної роботи № 1 до Договору про виконання робіт № 23/1 від 14 січня 2015 року, у якому зазначено, що нижче підписалися, виконавець [PERSON], з однієї сторони, і замовник ФОП [PERSON], з іншої сторони, склали цей Акт про те, що роботи передбачені п. 1.1 договору, а саме: замір дверей, дверної рами; доставку дверей, дверної рами; демонтаж старих дверей, дверної рами; монтаж дверей, дверної рами; виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами зазначеного вище договору, у замовника претензій до якості виконаних робіт немає. Проте, відповідачем не надано доказів виконання Договору на постачання дверей від 23.12.2014 року, а саме не надано акт прийому - передачі робіт, який передбачений п. 2.4 та п. 3.3 Договору на постачання дверей. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження виконання Договору на постачання дверей від 23.12.2014 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача поставити [PERSON] двері у відповідності до умов Договору на постачання дверей від 23.12.2014 року та замовлення від 23.12.2014 року, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то згідно із розрахунком, який міститься в матеріалах справи, розмір пені за період прострочення становить 202,50 Х 175 = 35437,50 грн. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Судом встановлено, що пунктом 4.3 договору сторони обумовили відмінний від передбаченого ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір пені за порушення продавцем строку виконання замовлення. Пунктом 4.3 договору передбачено, що продавець при затриманні замовлення сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсоток від суми замовлення. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1181,25 грн. (6,75*175=1181,25). Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Outcome: partial