Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON]М, який обґрунтовує тим, що 03.03.2014 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, що викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 умов та Правил надання банківських послуг. Однак відповідач належним чином умов договору не виконував, внаслідок чого станом на 20.12.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 13 464,25 гривень, що складається з тіла кредиту в сумі 2 467,0 грн., заборгованості за відсотками в сумі 4 709,55 грн., заборгованості з пені в сумі 5 170,35 грн. та штрафів згідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 617,35 грн. процентна складова. Просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнала частково. Вважає, що стягнення пені та штрафу є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення, тому просить у стягненні пені відмовити. Перевіривши доводи представника позивача, викладені в позовній заяві, заперечення відповідача та матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов передбачено, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1 Умов Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Так відповідно до розрахунку відповідач умов договору в повному обсязі не виконувала, і в строк визначений договором суми заборгованої позики та заборгованості по відсотках, та інших платежах, визначених умовами договору не повернула. У звязку з порушенням позичальником зобовязань за кредитним договором розмір заборгованості станом на 21.11.2017 року становить 17949,26 гривень, що складається з тіла кредиту в сумі 4074,02грн., заборгованості за відсотками в сумі 6680,43 грн., заборгованості з пені в сумі 5863,89 грн. та штрафів згідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 830,92 грн. процентна складова. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором. Відповідно до п. 2 ч.1ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач допустила неналежне виконання зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом в сумі 13 464,25 гривень, що складається з тіла кредиту в сумі 2 467,0 грн., заборгованості за відсотками в сумі 4 709,55 грн., заборгованості з пені в сумі 5 170,35 грн. та штрафів згідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 617,35 грн. процентна складова. Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Проаналізувавши зміст Умов надання банківських послуг та кредитування з використанням кредитної картки суд приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату послуг передбачених даним договором за кожен день прострочення. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, суд вважає неприйнятною позицію позивача стосовно нарахування та стягнення пені за прострочене зобовязання. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з відповідача підлягає сума 8 293,9 грн., з яких 2 467,0 грн. тіло кредиту, 4 709,55 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Крім цього підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн. штраф (фіксована частина), 358,8 грн. штраф (процентна складова). Пеня не входить до основного зобов'язання за кредитним договором, оскільки нарахована кредитором саме за невиконання основного зобов'язання, по своїй правовій природі є штрафною санкцією, на яку не може бути нараховано іншу штрафну санкцію у вигляді штрафу. Процентна складова штрафу має бути вирахувана від суми заборгованості по основному зобов'язанню, а саме, заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках). При цьому слід відмовити позивачу в частині стягнення 5 170,35 грн. заборгованості за пенею. Строк вимоги за кредитом не минув, оскільки останнє погашення за кредитом відповідач [PERSON] здійснила 19.12.2017 року. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Тому стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості 8 035,35 грн. та судові витрати, пропорційно до задоволених вимог в сумі 1 051,5 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial