Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У серпні 2013р. [PERSON] звернулась до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], третя особа: Одеська міська рада про встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину частково недійсними, та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що постановою Одеської губернської житлової комісії від 06.12.1922р. за заявою [PERSON], в порядку денаціоналізації йому було повернуто житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] проживав у зазначеному будинку з [PERSON] та від шлюбу у них народилася донька [PERSON]. У [INFO] [PERSON] померла, а [PERSON] одружився вдруге на [PERSON], з якою проживав у вищевказаному будинку. Крім того, у спірному будинку проживала донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON]. 18 січня 1955р. [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно [PERSON] У [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов будинок [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] його доньці [PERSON] було 67 років та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини остання не зверталася, а [PERSON] у 1962р. отримала на своє ім'я свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS]. Позивачка зазначала, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], його донька [PERSON] була непрацездатна, на протязі трьох останніх місяців проживала із спадкодавцем, до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не зверталась та відповідно до вимог чинного, на час відкриття спадщини законодавства, фактично прийняла обов'язкову частину спадщини у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] у [INFO] її донька [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку та тим самим прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, яка складалася із 1/2 частини будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями після її смерті є її сини: [PERSON] та [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON], який був чоловіком позивачки, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття відповідної частки спадщини у спірному будинку, але через те, що його мати не оформила на своє ім'я свідоцтво про прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на його ім'я. [INFO] [PERSON] помер, однак до своєї смерті залишив заповіт, яким усе належне йому майно заповів позивачці по справі. Посилаючись на те, що після смерті чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина у вигляду 1/4 частини будинку [ADDRESS] позивачка просила суд винести рішення, яким встановити факт прийняття спадщини за законом [PERSON] обов'язкової частки спадкового майна, а саме частини будинку, що розташований по [ADDRESS]; визнати частково недійсним заповіт, засвідчений 18.01.1955р. у Першій одеській державній нотаріальній конторі за реєстровим №4-622 на користь [PERSON]; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02.06.1962р., видане П'ятою одеської державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за №4884; визнати право власності [PERSON] на обов'язкову частку спадкового майна у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS] (Кристаловського) в порядку спадкування за законом; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS], після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] (а.с.4-6, 128). Представник позивача, діюча за довіреністю від 12.11.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.117). Представник відповідача, діючий за довіреністю від 14.11.2011р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Надав до суду письмові пояснення на позов (а.с.62,66-74,110). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК УРСР в редакції 1922р. та ЦК УРСР в редакції 1963р., тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що постановою Одеської губернської житлової комісії від 06.12.1922р. за заявою [PERSON], [INFO], в порядку денаціоналізації йому було повернуто житловий будинок [ADDRESS], на який він оформив своє право власності (а.с.8).. Судом встановлено, та сторонами по справі не заперечувалось, що у вищевказаному будинку [PERSON] проживав із [PERSON] та [INFO] у них народилась донька - [PERSON], що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Одеської області від 11.03.2009р. №К-55/05-03 (а.с.9). З позовної заяви вбачається, що у [INFO] [PERSON] померла, а [PERSON] вдруге одружився з [PERSON], з якою також проживав у спірному будинку. 18 січня 1955р. [PERSON] склав у Першій одеській держнотконторі заповіт за реєстровим №4-622, яким все своє майно, що належало б йому на час смерті заповів своїй дружині - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов будинок [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 422 ЦК УРСР 1922р., який дів на час відкриття спадщини, визначено, що кожний громадянин може по заповіту залишити все своє майно або частину його одній або декільком особам з числа згаданих у ст. 418 ЦК, а також державним органам і громадським організаціям. За відсутності осіб, зазначених у ст. 418 ЦК, спадкодавець вправі заповісти своє майно кому б то не було. Заповідач може позбавити спадщини всіх або будь-кого з числа осіб, згаданих у ст. 418 ЦК, проте він не вправі позбавляти своїх неповнолітніх дітей та інших непрацездатних спадкоємців частки, яка належала б їм при одержанні спадщини за законом. Судом встановлено, що 02.06.1962р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 02.06.1962р., відповідно до якого стала власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7). Посилання позивачки на те, що [PERSON] після смерті [PERSON] також фактично прийняла обов'язкову частку спадщини у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS], так як була непрацездатною, проживала у спірному будинку, користувалася ним та на протязі трьох місяців після відкриття спадщини не заявляла про відмову від своєї обов'язкової долі, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно ст. 418 ЦК УРСК 1922р. спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебувають на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. З матеріалів справи вбачається, що донька [PERSON] - [PERSON], на момент смерті батька перебувала у шлюбі із [PERSON] та доказів того, що остання проживала у будинку [ADDRESS] суду надано не було. Більш того, згідно наявної в матеріалах справи копії домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS], вбачається, що 19.12.1956р. [PERSON] та [PERSON] вибули з спірного будинку для проживання у [ADDRESS] (а.с.86). Не дивлячись на те, що [PERSON] на момент смерті батька виповнилось 67 років, і вона була непрацездатною особою, суд вважає, що остання не вчинила жодної з дій, що свідчили про прийняття нею спадщини, після смерті [PERSON] Таким чином, єдиним власником спірного домоволодіння після смерті [PERSON] у [INFO] стала його дружина [PERSON], яка згідно з вимогами чинного, на момент виникнення правовідносин, законодавства оформила на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину, дійсність якого не оскаржувалась за життя донькою померлого [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що в метричній книзі про народження, шлюб та смерть Олексіївської церкви м.Одеси за 1918р. мається актовий запис за №357 від 16.12.1918р. про народження [PERSON] [INFO], батьками якої були: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Одеської області від 11.03.2009р. №К-56/05-03 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.1949р. (а.с.10, 25). За наявності вищевказаного документу, суд приходить до висновку, що [PERSON] розлучилась із [PERSON] та уклала шлюб з громадянином [PERSON], від шлюбу з яким у неї народилась донька [PERSON]. [INFO] [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.11.1972р. (а.с.24). Судом встановлено, що у червні 1951р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який згодом було розірвано (а.с.26). 28 листопада 1951р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.11.1951р. (а.с.27). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №16. Від вищевказаного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що у [INFO] [PERSON], яка була власницею будинки [ADDRESS], померла та після її смерті відкрилася спадщина, проте спадкоємців на час її смерті, через відсутність у неї батьків, дітей, сестер та братів, не було та спадщину ніким прийнято не було. Відповідно до ч.2 ст. 555 ЦК України в редакції 1963р. спадкове майно за правом спадкоємства переходить державі - якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] у спірному будинку проживала донька [PERSON], [PERSON] однією сім'єю з чоловіком [PERSON] та синами, що підтверджується домовою книгою (81-93). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.05.2013р., яке має преюдиціальне значення для вирішення даної справи, було встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] спірний будинок не успадкувала, а тому її сини також не успадкували спірний будинок після її смерті . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.09.2009р. (а.с.28). Спірний будинок на час смерті [PERSON] був зареєстрований за [PERSON], тому спадкової маси - складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] у 2009р., спірний будинок не увійшов. Судом встановлено, що [PERSON], який був одружений на позивачці по справі, у спірному будинку проживав з 1959р. по 1994р. З 1994р. [PERSON] проживав разом зі своєю сім'єю у приватному будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 10 листопада 2006р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ за реєстровим №75800, яким усе належне йому майно заповів своїй дружині - [PERSON] Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2011р. (а.с.30). 24 травня 2012р. державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: домоволодіння [ADDRESS]. Це домоволодіння належало спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 13.07.2006р. (а.с.12). Згідно ст. ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд вважає, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано [PERSON] лише на домоволодіння під [ADDRESS], оскільки лише воно, у передбаченому законом порядку, належало спадкодавцю на момент смерті на праві власності і входило у спадкову масу. З матеріалів справи вбачається, що у спірному будинку [ADDRESS] з 1969 року по теперішній час проживає відповідач [PERSON] зі своєю сім'єю [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Одеська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно та за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Одеська міська рада про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.05.2013р., яке набрало законної сили, у задоволені позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був задоволений і за останніми визнано право власності за набувальною давністю в рівних частках на домоволодіння [ADDRESS] (а.с.78-80). Вищевказаним рішенням також було встановлено, що з 1994р. [PERSON] проживав разом зі своєю сім'єю у приватній квартирі, розташованій в [ADDRESS], у зв'язку із чим, суд прийшов до висновку, що останній не мав права на отримання частки будинку [ADDRESS] на підставі набувальної давності, так як не проживав у спірному будинку з 1994р. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставити. Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку, що [PERSON] за життя не набув права власності на будинок [ADDRESS], після смерті його матері [PERSON], а отже і [PERSON] не має право спадкувати 1/4 частину даного будинку після смерті свого чоловіка. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину частково недійсними та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 392,46грн. На підставі ст. 418, 422 ЦК УРСР в редакції 1922р., ст. ст. 71, 75, 77, 524, 527, 534, 549 ЦК УРСР в редакції 1963р.,

Outcome: dismissed