Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортної подією. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач посилався на те, що 12 червня 2018 року за участю автомобіля «Опель», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля марки «Daihatsu», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Винуватцем цієї ДТП у судовому порядку була визнана [PERSON] Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки «Daihatsu», д/н [NUMBER] , [PERSON] , визначений експертним дослідженням, становить 10110 грн. 15 коп. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 10110 грн. 15 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля, 800 грн. вартості експертизи, моральну шкоду в розмірі 10000 моральної шкоди. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 та 17 вересня 2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року у цивільній справі № 201/645/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та призначено вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку та залучено до участі у справі у якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «УПСК». Позивачем до суду надана заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав у позові викладених. Відповідач також надала суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що її цивільно-правову відповідальність було застраховано в Дніпропетровському обласному управлінні ПрАТ «УПСК». 20 серпня 2018 року [PERSON] звернулась в ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування. Огляд пошкодженого транспортного засобу представником страхової компанії не проводився, оскільки на момент звернення цей транспортний засіб було відновлено. У зв`язку з цим, [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Відповідач вважає, що той факт що [PERSON] не надала пошкоджений транспортний засіб для огляду представнику ПрАТ «УПСК» до проведення відновлювального ремонту, і страховик правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, не дає права позивачу звертатися із цією ж вимогою до неї, як до відповідальної особи. Представник третьої особи у судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні судом встановлені наступні факти. 12 червня 2018 року за участю автомобіля «Опель», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля марки «Daihatsu», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2018 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні зазначеної ДТП (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За викладених обставин зазначена постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська має преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу №САО [NUMBER] власником автомобіля «Daihatsu», д/н [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 7). Висновком автотоварознавчого дослідження розмір відновлювального ремонту автомобіля «Daihatsu», д/н [NUMBER] , без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей, становить 10110 грн. 15 коп. (а.с. 9). Відповідно до квитанції про сплату наданих експертних послуг від 20 червня 2018 року вартість послуг експерта були сплачені [PERSON] в розмірі 800 грн. (а.с. 10). Відповідно до вимог ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Положеннями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Що стосується заперечень відповідача стосовно того, що страховик правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, і це не дає права позивачу звертатися із цією ж вимогою до неї, як до відповідальної особи, слід зазначити наступне. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Крім того слід зазначити, що відповідачем на підтвердження обставин, викладених у відзиві не надано жодного доказу (страхового полісу, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тощо) на підтвердження того, що її цивільно-правова відповідальність була застрахована. Судом, за заявою відповідача, було залучено до участі у справі у якості третьої особи ПрАТ «УПСК», але представник останнього письмових пояснень або будь-яких доказів по справі на адресу суду не направляв. Оскільки дорожньо-транспортна\~пригода сталася\~з вини\~відповідача [PERSON] ,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~суми спричиненої\~матеріальної шкоди\~у зв`язку\~з пошкодженням\~транспортного засобу\~позивача в\~розмірі 10110\~грн.\~15,а також 800 грн. в рахунок повернення витрат, пов`язаних із встановленням розмірі спричиненої шкоди. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. За викладених обставин суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved