Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з вище вказаним позовом. 28.02.2020 року ухвалою Заводського районного суд м. Запоріжжя справа направлена за територіальною юрисдикцією до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. 01.04.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільна справа прийнята до свого провадження. В обґрунтуванні позову позивач [PERSON] зазначив, що між ним та відповідачем по справі [PERSON] укладено договір позики №1 від 10 лютого 2016р., у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 5000 доларів США (п`ять тисяч). В подальшому відповідач отримав позику у розмірі 1000 доларів США відповідно до договору позики №2 від 20.04.2017р. та 2700 доларів США відповідно до розписки від 26.02.2018р. Укладення договору позики підтверджується розписками. Загальна сума боргу з урахуванням процентів та пені складає 564152,31 гривень. Відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання, передбачені договором щодо повернення позики, тому позивач вимушений був звернутися до суду з вище вказаним позовом та стягнути з відповідача 564152,31 гривень та судові витрати по справі. Ухвалою від 01.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1, відповідно до якого позивач передав у власність позичальнику грошову позику в розмірі 5000 доларів США (п`ять тисяч). В подальшому відповідач отримав позику у розмірі 1000 доларів США (одна тисяча), відповідно до договору позики №2 від 20.04.2017р. та 2700 доларів США (дві тисячі сімсот), відповідно до розписки від 26.02.2018р. (а.с. 9-11) 12.04.2018р. частина коштів у розмірі 1000,00 доларів США (одна тисяча) були повернуті відповідачем, що підтверджується розпискою від 26.02.2018р.(а.с. 11) Згідно п. 1.2 договору позики №1 від 10.02.2016 року позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США (а.с. 9) Згідно п. 1.3 договору позики №2 від 20.04.2017 року позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США (а.с. 10) Відповідно до умов пункту 3.2. договору позики №1 від 10 лютого 2016 року та пункту 3.3. договору позики №2 від 20 квітня 2017 року, строк повернення позики не пізніше «10 серпня 2017 року» та «27 квітня 2017 року» відповідно. Відповідно до умов пункту 4.1. договорів позики №1 від 10 лютого 2016 року та №2 від 20 квітня 2017р. за користування позикою позичальник щомісяця сплачує грошові кошти виходячи з процентної ставки у розмірі 5 %. Відповідно до п. 8.1. договору позики №1 від 10 лютого 2016 року та договору позики №2 від 20 квітня 2017 року у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,1% за кожен день затримки виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У строк, встановлений договорами позики від 10.02.2016 р. та 20.04.2017 р., відповідач [PERSON] позику не повернув. На день звернення до суду із позовом відповідач вказані грошові кошти так і не повернула. У відповідності до ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вимог ст. ст. 625, 1050ЦК України в разі допущення Позичальником прострочення виконання грошових зобов`язань перед Позикодавцем, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Водночас, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Умовами укладених між сторонами договорів позики передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Позивачем наведено розрахунок заборгованості за договором позики №1 від 10.02.2016 року та договором позики №2 від 20.02.2017 року. Загальний розмір заборгованості відповідно до договорів позики та розписок - 7700,00 доларів США. Курс долара США до національної валюти України станом на 15.01.2020р. - 24.03 гривень. 7700,00 х 24,03 = 185031,00 гривень. Розрахунок процентів відповідно до пункту 4.1. договору позики №1 від 10 лютого 2016 року Період часу з 11.02.2017р. по 11.01.2020р. - 35 місяців. 5000,00 х 5% х 35 місяць = 8750,00 доларів США. 8750,00 х 24,03 = 210262,50 гривень. відповідно до пункту 4.1. договору позики №2 від 20 квітня 2017 року Період часу з 21.04.2017р. по 21.12.2019р. - 32 місяці. 1000,00 х 5% х 32 місяці = 1600,00 доларів США 1600,00 х 24,03 = 38448,00 гривень. Загальний розмір процентів складає 210262,50 + 38448,00 = 248710,50 гривень. Розрахунок пені відповідно до пункту 8.1. договору позики №1 від 10 лютого 2016 року Період часу з 11.08.2017р. по 15.01.2020р. - 887 дні. 5000,00 х 0,1% х 887 = 4435,00 доларів США. 4435,00 х 24,03 = 106573,05 гривень. відповідно до пункту 8.1. договору позики №2 від 20 квітня 2017 року Період часу з 28.04.2017р. по 15.01.2020р. - 992 дні. 1000,00 х 0,1% х 992 = 992,00 доларів США. 992,00 х 24,03 = 23837,76 гривень. Загальний розмір пені складає 106573,05 + 23837,76 = 130410,81 гривень. Отже, загальний розмір заборгованості з урахуванням процентів та пені складає: 185031,00 + 248710,50 + 130410,81 = 564152,31 гривень. Даний розрахунок відповідає вимогам законодавства та відповідачем не оспорювався. На даний час відповідач не виконав зобов`язання і заборгованість за договорами не погасив, що є порушенням законних прав позивача. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики №1 від 10.02.2016 року та договором позики №2 від 20.02.2017 року в розмірі 564 152,31 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі ст.ст. 626, 638, 639, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved