Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У серпні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна. Під час розгляду справи позивачі змінили свої позовні вимоги та 05 листопада 2013 року подали до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просили суд зобов'язати відповідача повернути їм в натурі безпідставно набуте майно по договору дарування - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] пояснив, що з 12 січня 1985 року по 14 червня 2004 року він перебував у юридичному шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають сина- відповідача по справі [PERSON] Згідно довідки про сплату пайових внесків № 31, яку було видано 15 січня 1992 року ЖБК № 46 «Берізка», зареєстрованого 17 лютого 1992 року в КП «БТІ м. Макіївки», він був титулярним власником двохкімнатної квартири [ADDRESS]. У жовтні 2004 року його було знято з реєстрації із цієї квартири, його колишня дружина і на цей час зареєстрована у спірній квартирі. Відповідач по справі фактично проживає у квартирі один з 2005 року. У листопаді 2010 року він вирішив подарувати цю квартиру сину і 5 листопада 2010 року договір дарування було посвідчено у нотаріальному порядку. Свою згоду на дарування квартири дала і колишня його дружина [PERSON] Стверджував,що при укладанні договору дарування він вважав, що дарує сину лише ? частину квартири, а право власності [PERSON] на ? частину залишається. У серпні 2013 року йому від [PERSON] стало відомо про те, що відповідач має намір продати спірну квартиру, тому він вимушений був звернутися з [PERSON] до суду із позовом та захищати її права на частину квартири. Посилаючись на положення статей 203, 210, 215, 1212 ЦК України, просив суд зобов`язати відповідача повернути спірну квартиру, як безпідставно набуте майно, бо на час звернення з цим позовом [PERSON] не здійснив реєстрацію спірної квартири, несумлінно ставиться до предмету дарування: не здійснює оплату комунальних послуг та квартирної плати, не піклується про перебування квартири в належному технічному стану. У разу задоволення позовних вимог він має намір у подальшому подарувати колишній дружині та відповідачу по ? частини спірної квартири. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, та додатково пояснили, що при наданні письмової згоди 5 листопада 2010 року на дарування квартири відповідачу, [PERSON] вважала, що предметом дарування є лише ? частини квартири. На даний час існує реальна загроза позбавлення її права власності на частину цієї квартири, бо відповідач має намір продати квартиру, у якій на даний час зареєстрована [PERSON], але у цій квартирі вона не проживає з 2005 року. Вона і по цей час продовжує здійснювати квартирну оплату, в той час як відповідач, який один з 2005 року фактично проживає у квартирі, має заборгованість по усім видам комунальних послуг. Вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 12 січня 1985 року по 14 червня 2004 року. (а.с. 7-8,10). Від шлюбу мають сина- [PERSON], [INFO]. (а.с. 46) Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 листопада 2013 року квартира [ADDRESS], належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 05 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І. за реєстровим номером 1-4727. Зазначене нерухоме майно було отримано ним у дар від його батька - [PERSON]. (а.с. 75,77) Відповідно до положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що вищевказаний договір дарування від 05 листопада 2010 року на час розгляду справи судом не скасований і не визнаний у встановленому законом порядку недійсним. Відповідач [PERSON] у цій квартирі зареєстрований з 22 листопада 2002 року, про що свідчать відомості довідки адресного підрозділу, дані його паспорту та відомості по домовій книзі на спірну квартиру ( а.с. 15,46,92-94). Із матеріалів справи убачається, що до укладання цього договору дарування спірна квартира належала дарувальнику [PERSON] на підставі довідки про сплату пайових внесків № 31, виданої 15 січня 1992 року ЖБК № 46 « Берізка» та зареєстрованої у КП «БТІ м. Макіївки» 17 лютого 1992 року за № 35682 в книзі № 177, реєстраційний номер майна 31895616. (а.с. 23). Як убачається із матеріалів укладання вищевказаного договору дарування 05 листопада 2010 року, позивачкою [PERSON] на укладання цього договору було надано письмову згоду, про що свідчить нотаріально посвідчена її письмова заява від 05 листопада 2010 року та посилання на таку заяву у пункті 11 договору дарування. ( а.с. 23,28). Доводи позивачки [PERSON] у судовому засіданні, з посиланням на показання у судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що нею було надано згоду на дарування лише ? частини цієї квартири, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, бо спростовуються вищевказаними письмовими доказами. Відповідно до положень статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Із матеріалів справи убачається, що на час розгляду справи по суті договір дарування квартири від 05 листопада 2010 року було зареєстровано Державною реєстраційною службою України Макіївського міського управління юстиції 29 жовтня 2013 року. (а.с. 85). Таким чином, право власності відповідача [PERSON] відносно нерухомого спірного майна належним чином оформлено. Посилання позивачів у судовому засіданні на те, що на час звернення - серпень 2013 року до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, право власності у відповідача відносно спірної квартири не виникло, тому правочин - договір дарування від 05 листопада 2010 року не є вчиненим, не приймаються судом до уваги, бо на час вирішення спору по суті усі передбачені законом вимоги щодо реєстрації правочину відносно квартири відповідачем [PERSON] виконані і останній є законним власником цього майна. Відповідно до положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи( потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, за положеннями статті 1212 ЦК України передбачено право власника майна вимагати повернення належного йому майна із чужого незаконного володіння. Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи те, що позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON] не є власниками спірного нерухомого майна - квартири [ADDRESS], у останніх відсутнє право вимагати від відповідача повернення цього майна. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] за період з 10 серпня 2006 року по серпень 2013 року здійснювала проведення квартирної плати по спірній квартирі, що підтверджено довідкою від 22 серпня 2013 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бєрізка-2006». (а.с. 88) Крім того, матеріалами справи підтверджено, що має місце заборгованість по оплаті комунальних послуг по спірній квартирі (теплопостачання, електропостачання, водопостачання, газопостачання, вивіз побутових відходів).(а.с. 89) Доводи позивачів у судовому засіданні про те, що відповідач тривалий час не проводить оплату комунальних послуг та квартирної плати відносно спірної квартири, тому є підстави для повернення цього нерухомого майна їм, не мають правого значення, бо матеріалами справи встановлено, що саме відповідач є власником квартири, тому проведення ним оплати таких послуг або не проведення не зачіпає інтереси та права позивачів по справі, які не є власниками цього нерухомого майна і за чинним законодавством не несуть обов`язок по сплаті комунальних послуг. Посилання позивачів у судовому засіданні на те, що [PERSON] не піклується про перебування спірної квартири у належному стані, що на їх думку свідчить про необхідність витребування цього майна як безпідставно придбаного майна, не приймається судом до уваги, бо положеннями статті 1212 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для витребування майна із чужого незаконного володіння і зазначена позивачами обставина не є такою підставою. Проаналізувавши фактичні обставини, встановлені судом по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про незаконність заявлених позовних вимог, тому у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна- [ADDRESS], необхідно відмовити.

Outcome: dismissed