Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В поданій позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що у 2002 році його мати [PERSON] з метою працевлаштування виїхала до Італії, у зв'язку з чим позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 1500 доларів США. В період з 2003 року по 2008 рік зв'язок з нею було втрачено та над неповнолітнім позивачем його бабусею [PERSON] згідно рішення органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 224 від 18.04.2003 року встановлена опіка. У 2008 році [PERSON] повернулася до України разом зі своїм сином [PERSON], якого народила у 2003 році в Італії, та почала проживати разом зі своєю родиною у квартирі [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. У травні 2012 року позивач разом з членами своєї сім'ї на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2012 року був виселений зі спірної квартири. Саме тоді [PERSON], зі слів матері, стало відомо, що квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності його бабусі [PERSON], продана відповідачці [PERSON] громадянином [PERSON] в рахунок погашення суми боргу, яка була позичена [PERSON] для поїздки в Італію. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири являється недійсним, оскільки під час його підписання були порушенні права неповнолітнього на той час позивача, так як жодних дозволів при його оформленні органом опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради не видавалося. У зв'язку з тим, що про даний договір позивачу стало відомо лише у травні 2012 року, строк звернення до суду був пропущений. Просив суд поновити йому строк позовної давності та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 лютого 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON], діючий на підставі доручення від імені [PERSON], та [PERSON], уклали договір продажу квартири [ADDRESS]. Позивач у судове засідання 25 вересня 2014 року не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, в попередніх судових засіданнях позов підтримував в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] при судовому розгляді справи проти заявленого позову заперечував, посилаючись на те, що обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення, позивач навмисно вводить суд в оману. Так, ще 19.11.2009 року [PERSON] зверталася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та зняття з реєстраційного обліку. По даній справі було призначено щонайменше сім судових засідань, про які сторони були повідомлені та у які з'являлися, в тому числі і сам позивач, який на той момент вже був повнолітнім. Крім того, в рамках даної справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Враховуючи це, позивач достовірно знав про порушення його прав, однак у встановлений строк до суду так і не звернувся. Просили застосувати до вимог [PERSON] позовну давність та відмовити у їх задоволенні. Третя особа - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], у судовому засіданні обставини, викладені в позові, підтримала, проти його задоволення не заперечувала. Треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], відділ опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2004 року, укладеного між [PERSON], який діяв по дорученню [PERSON], та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 398, відповідачкою [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради № 224 від 18.04.2003 року [PERSON] призначено опікуном над неповнолітнім [PERSON] та закріплено за останнім житло за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [INFO] року [PERSON] померла. У поданій позовній заяві позивач [PERSON], обґрунтовуючи факт недійсності вищевказаного договору купівлі-продажу квартири його бабусі [PERSON], при укладанні якого були порушені його права як дитини, просить суд поновити строк звернення до суду, який був ним пропущений. Як на поважну причину свого пропуску [PERSON] вказує на те, що про даний договір йому стало відомо лише в травні 2012 року, зі слів матері, під час виселення його сім'ї зі спірного житла. В той же час, у наданих суду запереченнях та представлених на їх підтвердження доказах відповідачка, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд застосувати позовну давність. Так, судом досліджені представлені ухвали про відкриття провадження, позовна заява, зустрічна позовна заява, судові повістки та повідомлення про їх вручення, з яких вбачається, що ще 19.11.2009 року [PERSON] зверталася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та зняття з реєстраційного обліку. Крім того, в рамках даної справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. По даній справі однією із сторін виступав безпосередньо сам позивач [PERSON] Таким чином, участь позивача у судових процесах раніше з приводу спірної квартири, отримання викликів до суду свідчить про те, що останній достовірно знав про порушення його прав, але не звернувся до суду для їх захисту у встановлений строк. Так, згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд вважає за доцільним застосувати до даних спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачки не стягуються.

Outcome: dismissed