Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що їй та її дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках належить квартира [ADDRESS] . Крім них, у цій квартирі зареєстровані колишній чоловік [PERSON] , який не проживає у ній понад три роки та його матір [PERSON] , яка ніколи за вказаною адресою не проживала. Оскільки відповідачі у спірній квартирі не проживають понад рік, участі в утриманні квартири не приймають, чим створюють їй перешкоди у володінні та розпорядженню власністю, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що є співвласником цієї квартири, оскільки її придбано у шлюбі. У відповіді на відзив [PERSON] вказує на те, що спірна квартира була придбана виключено за її кошти, квартиру відповідач залишив добровільно, перешкод у користуванні цією квартирою вона не чинить, а його мати в спірну квартиру ніколи не вселялася та в ній не проживала. У запереченнях на відповідь на відзив [PERSON] зазначив, що його відсутність за місцем реєстрації понад рік, не свідчить про відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього та визнання його та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Крім того, [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що квартиру [ADDRESS] придбано під час перебування у шлюбі з [PERSON] за рахунок коштів, які були отриманні від продажу належної йому, його матері [PERSON] та сину [PERSON] квартири [ADDRESS] , а також продажу [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка залишилась їй з дітьми після першого шлюбу. Оскільки [PERSON] чинить йому та його матері [PERSON] перешкоди у користуванні спірною квартирою, а також з врахуванням того, що квартира була придбана за спільні кошти сторін під час перебування у шлюбу, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні зазначеною квартирою. У відзиві на зустрічну позовну заяву, [PERSON] , посилаючись на її безпідставність, а також просить відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову. Крім того, [PERSON] подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог зустрічного позову. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] просили первісний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладеній у позовній заяві обставини, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. [PERSON] та його представник та представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, первісний позов просили задовольнити у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення, в яких просив розгляд справи за первісним позовом здійснювати за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що з 03.08.1994 року по 01.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.10.2001 року відділом приватизації держаного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Крім того, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.09.2001 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, [PERSON] та членам її сім`ї неповнолітнім, на той час, [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної власності квартира [ADDRESS] . 01.11.2001 року [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , продала за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О.А., квартиру [ADDRESS] за ціною 12 500 грн. 00 коп. В цей же день, 01.11.2001 року [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , придбано за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буряк О.А., квартиру [ADDRESS] за ціною 19 928 грн. 19 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Згідно ч. 1 ст. 22 КЗпШС України, яка діяла на час набуття права власності на спірну квартиру, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У судовому засіданні на підставі наданих сторонами доказів установлено, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Частка в праві власності на цю квартиру, що припадає на [PERSON] становить ј, що у грошовому еквіваленті становить 4 982 грн. 04 коп. на кожного з покупців (19 928 грн. 19 коп./4). Для придбання спірної квартири використовувались кошти від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] , що сторонами у судовому засіданні визнано й відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Грошовий еквівалент частки кожного з власників цієї квартири становить 4 166 грн. 66 коп. (12 500 грн. 00 коп./3). Тобто, неповнолітніми дітьми [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] використано для придбання спірної квартири належні їм грошові кошти в сумі по 4 166 грн. 66 коп., доказів належності кожному з них решти в сумі 815 грн. 38 коп. (4 982 грн. 04 коп. - 4 166 грн. 66 коп.), [PERSON] суду не надано. Крім того, ј частку у спірній квартирі, грошовій еквівалент якої становить 4 982 грн. 04 коп., придбано у власність спільної неповнолітньої дитини сторін [PERSON] , доказів належності йому цієї суми [PERSON] не надано. Різниця від продажу квартири [ADDRESS] та вартістю спірної квартири [ADDRESS] становить 7 428 грн. 19 коп. (19 928 грн. 19 коп. - 12 500 грн. 00 коп.). Окрім цього, [PERSON] у порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що указана грошова сума є його особистою власністю, як одержана ним від продажу належної йому на праві власності частки в квартирі [ADDRESS] . Також, у порушення вимог ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надано суду доказів того, що указана грошова сума була особистою власністю [PERSON] , а також того, що спільною дитиною сторін [PERSON] придбано частку в спірній квартирі виключно за рахунок особистих коштів [PERSON] . Будь яких належних чи допустимих доказів того, що згадану нерухомість було продано чи придбано за інші суми ніж указані в договорах купівлі-продажу суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що при придбанні спірної квартири сторонами використано грошові кошти в сумі 7 428 грн. 19 коп., які є їх спільною сумісною власністю подружжя, а частка кожного з них в грошовому еквіваленті становила 3 714 грн. 09 коп. Таким чином, з урахуванням меж позовних вимог [PERSON] , який просить визнати за ним право власності на 1/8 частину спірної квартири, вартість якої на день її набуття становила 2 491 грн. 02 коп. (19 928 грн. 19 коп./8), ця вимога його позову підлягає задоволенню шляхом поділу між сторонами ј частки спірної квартири, що набута [PERSON] за рахунок грошових коштів, що належали сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Оскільки [PERSON] є співвласником спірної квартири він не може втратити право користування цим житлом, однак має право безперешкодно користуватися ним, а тому вимога позову [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою задоволенню не підлягає, а вимога зустрічного позову про зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні цим житлом підлягає задоволенню. Також, не підлягає задоволенню вимога позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила права користування спірною квартирою, оскільки вона не є одноособовим власником цієї квартири, на праві власності їй належить лише 1/8 частка в цьому житлі, яка в натурі не виділена. З огляду на викладене, позов [PERSON] задоволенню не підлягають, а позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності за заявою [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки цей свідок перебуває в родинних відносинах з позивачкою, а також не була безпосереднім учасником придбання спірної квартири, а про обставини її купівлі знає зі слів позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як роз`яснено у абзатці 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.ст. 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). За встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає, що днем коли [PERSON] дізнався про порушення його права на частку в спільному майні подружжя, а саме невизнання [PERSON] цього права, є днем пред`явлення нею вимоги про визнання його таким, що втратив право користування спірною нерухомістю, а тому за захистом свого порушеного права [PERSON] звернувся до суду в межах трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати [PERSON] у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з [PERSON] ..

Outcome: approved