Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом. Зазначивши, що 01.04.2016 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від спільного проживання мають сина [PERSON] [INFO] . Спільне подружнє життя у них не склалося, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Топільнянської сільської ради Лугинського району Житомирської області 01.04.2016 року, актовий запис № 1. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 24.01.2020 року відкрито провадження в указаній справі. Призначено справу до підготовчого судового засідання та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 18.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд неповідомив. Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56\~CК\~України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 01.04.2016 року був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Топільнянської сільської ради Лугинського району Житомирської області 01.04.2016 року, актовий запис № 1 (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Відповідно до довідки № 19 від 03.01.2020 року [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] (а. с. 12). Спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство не ведуть, разом не проживають з грудня 2019 року, шлюбні відносини між ними не підтримуються. Строку для примирення позивач просила не надавати. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у позивача було прізвище « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням з відповідачем. Право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] » позивачеві гарантує держава. Отже, вимога позивача про залишення їй прізвища « [PERSON] » підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Одже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved