Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року у розмірі 17 401 грн. 09 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року у розмірі 15 804 грн. 93 коп. В обґрунтування позову зазначає, що з 16 серпня 2003 року по 18 листопада 2013 року позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11 грудня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 листопада 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. На підставі вищевказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження. Згідно довідки ВДВС за період з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої становить 17 401 грн. 09 коп. При цьому, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року за розрахунками позивачки становить 15 804 грн. 93 коп. У зв`язку з викладеним позивачка звернулась до суду з даним позовом. 1 листопада 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач зазначає, що він має заборгованість зі сплати аліментів. Проте, розрахунок пені не вірний. [PERSON] ніколи не ухилявся від участі у вихованні та утриманні спільних з позивачем дітей. Гроші на утримання дітей перераховував на користь [PERSON] до видачі судового наказу про стягнення аліментів по теперішній час. Добровільно бере участь у додаткових витратах на утримання дітей. Окрім того, не зважаючи на розірвання шлюбу позивач разом з дітьми продовжують проживати разом із матір`ю [PERSON] - [PERSON] , 1952 року народження, в кв. [ADDRESS] , неподалік даного будинку ходять до школи. [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до кв. [ADDRESS] тільки в лютому 2018 року, що підтверджується записом в її паспорті про реєстрацію місця проживання, але діти після шкоди продовжують приходити до його матері кожного дня, де мають догляд та утримання. Про наявність заборгованості з аліментів [PERSON] дізнався від ДВС. Заборгованість за листопад 2018 року - січень 2019 року виникла за період розгляду судом заяви про стягнення аліментів. Заборгованість за інші місяці виникла у зв`язку із матеріальними труднощами, в тих місяцях він зазнавав збитків в своїй підприємницькій діяльності, яку в теперішній час довелося припинити. Незважаючи на зазначені обставини діти отримують утримання, оскільки кожного дня перебували у нього. Також, необхідно врахувати матеріальне та сімейне становище відповідача, який втратив свій заробіток у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності та змушений надавати допомогу своїй матері, стан здоров`я якої погіршується та вона стала потребувати сторонньої допомоги. У зв`язку з даним обставинами, просив у повному обсязі відмовити у задоволенні позову. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 744 (а.с. 10); сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 січня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 66 (а.с. 12). Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року по справі № 204/8672/18 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 листопада 2018 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю - позивачкою по справі. На підставі вищезазначеного судового наказу Чечелівським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № ВП58037347. З розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням № 58037347, складеного головним державним виконавцем Цибульською А.В. вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 31 липня 2018 року становить 17 401 грн. 09 коп. (а.с. 9). У позовній заяві позивачка, серед іншого, просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року у розмірі 17 401 грн. 09 коп. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині 8 статті 71 даного Закону визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, з аналізу положень частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» слід дійти висновку, що суд вирішує питання заборгованості зі сплати аліментів лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Така позиція суду узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Аналізуючи вищезазначені норми законодавства суд вважає, що заборгованість по аліментам може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку наявності спору про її розмір. Однак, разом з цим, позивачкою у позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань про наявність спору про розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів, як не надано і жодних доказів на підтвердження такого факту. При цьому, відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У зв`язку з викладеним, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості за аліментами, тобто не встановлено наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки в судовому порядку заборгованості за аліментами, то суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 17 401 грн. 09 коп. не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог позивачці слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 804 грн. 93 коп., суд виходить з наступного. Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вже було зазначено вище, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 31 липня 2019 року становить 17 401 грн. 09 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен не виконуватись щомісяця, тому при розгляду спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така позиція узгоджується з позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц та від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Позивачкою у позовній заяві наведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 23 листопада 2018 року по 31 липня 2019 року, згідно якого загальна сума неустойки за вказаний період становить 15 804 грн. 93 коп. Однак, суд зазначає, що розрахунок виконаний позивачкою є помилковим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення відповідачем сплати аліментів саме за період з 23 листопада 2018 року по 31 липня 2019 року, то і судом розмір пені розраховується саме за вказаний період, тобто в межах заявлених позивачкою позовних вимог. При цьому, розмір неустойки (пені) та кількість днів прострочення розраховується судом з 1 грудня 2018 року, тобто з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу. Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи, розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів становить: грудень 2018 року: 1 874 грн. 67 коп. (771,47 х 1% х 243 = 1 874,67); січень 2019 року: 6 133 грн. 16 коп. (2 893 х 1% х 212 = 6 133,16); лютий 2019 року: 5 590 грн. 49 коп. (3088,67 х 1% х 181 = 5 590,49); березень 2019 року: 166 грн. 23 коп. (108,65 х 1% х 153 = 166,23); квітень 2019 року: 1 206 грн. 18 коп. (988,67 х 1% х 122 = 1 206,18); травень 2019 року: 2 841 грн. 58 коп. (3088,67 х 1% х 92 = 2 841,58); червень 2019 року: 1 884 грн. 09 коп. (3088,67 х 1% х 61 = 1 884,09); липень 2019 року: 337 грн. 49 коп. (1088,67 х 1% х 31 = 337,49). При цьому, судом не здійснюється нарахування неустойки (пені) на заборгованість, що виникла у відповідача в липні 2019 року, так як неустойка пеня на заборгованість за липень 2019 року нараховується з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, тобто з 1 серпня 2019 року, а позивачка просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період по 31 липня 2019 року. Отже, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 23 листопада 2018 року по 31 липня 2019 року становить 20 033 грн. 89 коп. (1 874 грн. 67 коп. + 6 133 грн. 16 коп. + 5 590 грн. 49 коп. + 166 грн. 23 коп. + 1 206 грн. 18 коп. + 2 841 грн. 58 коп. + 1 884 грн. 09 коп. + 337 грн. 49 коп. = 20 033 грн. 89 коп.). Разом з цим, оскільки позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 804 грн. 93 коп., а суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23 листопада 2018 року по 31 липня 2019 року у розмірі 15 804 грн. 93 коп., тобто у розмірі, заявленому позивачкою до стягнення, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial