overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрований колишній власник - [PERSON], який не проживає за місцем реєстрації, витрат за комунальні послуги не несе в зв'язку з чим просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтрав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Деснянського РВ ГУ ДМС України у м. Києві в судове засідання не з'явився, просила розглядати справу у її відсутності. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню через наступне. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який є колишнім власником квартири. Вказана квартира належить позивачу на праві власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та відповідного свідоцтва від 20.11.14 року. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині щодо зобов'язання Деснянського РВ ГУ ДМС України у м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку, так як суд може зобов'язати вчиняти певні дії тільки сторону по справі, до якої висунуто позовні вимоги. Згідно з вимогами ст. 30 ЦПК України, сторонами у справі є позивач і відповідач. Позивач не заявляв вимогу про залучення Деснянського РВ ГУ ДМС України у м. Києві в якості відповідача, тому останній не є стороною у справі і з цих підстав суд не може зобов'язувати його на вчинення певних дій. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» суму в розмірі 4388,84 грн., посилаючись на перебування сторін у деліктних відносинах та породження право вимоги у позивача, як страховика який відшкодував шкоду потерпілому в наслідок її заподіяння третьою особою. Позивач направив до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справи за відсутності його представника. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини неявки. Суд оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 серпня 2012 року між ПАТ «СК ГРАВЕ УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 0371.030-0240.1013 добровільно страхування «ГРАВЕ КАСКО». Згідно Договору страхування застраховано майновий інтерес стосовно наземного транспортного засобу автомобіля марки Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до Договору страхування, страховик повинен відшкодувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу. 18 грудня 2012 року представник Страхувальника повідомив Позивача про страховий випадок, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 17 грудня 2012 року в м. Києві по вул. Андрущенка, 1 за участі [PERSON] який керував транспортним засобом марки «Mitsubishi», номерний знак [NUMBER] та [PERSON], яка керувала застрахованим автомобілем, транспортним засобом марки «Mitsubishi», номерний знак [NUMBER]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.01.2013р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012р. [PERSON] визнано винною у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто, винними особами у вчиненні вище згаданої дорожньо-транспортної пригоди визнано обох її учасників. На підставі укладеного Договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 20.06.2013р. та, відповідно, до Страхового акту № СНТ/00371.03- 0240.1013/1 від 25.06.2013 року, позивач виплатив належне страхове відшкодування загальному розмірі 8 777,68 грн., про що свідчать платіжне доручення № 40016 від 27.06.2013. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, з урахуванням постанов Шевченківського районного суду м. Києва, вина учасників ДТП визначається як рівна, а тому розмір відшкодування шкоди, заподіяної власнику можна розраховувати в розмірі 50 відсотків. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з одночасним присудженням позивачу судових витрат за рахунок відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду, просив суд ухвалити рішення яким: заборонити ПрАТ «Телеканал «Інтер» та ТОВ «Студія Квартал-95» використання будь-яким способом пісні «Неофіційний гімн Євро-2012», авторство якої належить позивачеві; зобов'язати ПрАТ «Телеканал «Інтер» та ТОВ «Студія Квартал-95» опублікувати за власний рахунок в офіційних друкованих виданнях відомості про допущене порушення авторського майнового права позивача та стягнути з ПрАТ «Телеканал «Інтер», Благодійного фонду «Фонд Бориса Колеснікова», ТОВ «ТАВР Медіа» (ХІТ ФМ), ЗАТ «Телеодин» та ТОВ «Студія Квартал-95» компенсацію в розмірі п'ятдесяти тисяч мінімальних заробітних плат, а саме 60 900 000 грн. В обґрунтування цих вимог позивач послався на те, що він є власником авторських майнових прав на пісню «Неофіційний гімн Євро-2012», оскільки ним створено музику, написано текст та записано фонограму до вказаного музичного твору. Зазначений твір створений позивачем у період до 16 лютого 2012 року та приурочений проведенню в Україні чемпіонату Європи з футболу «Євро-2012», який брав участь у Всеукраїнському творчому конкурсі «Єврохіт - пісня для країни, гордість для історії». Зазначений конкурс проходив в період з 14 грудня 2011 року по 01 березня 2012 року за підтримки Благодійного фонду «Фонд Бориса Колесникова». Організаторами конкурсу були ТОВ «ТАВР Медіа» (ХІТ ФМ), ЗАТ «Телеодин» (М1). Пісня оприлюднена 01 березня 2012 року на Кременчуцькій радіостанції «Відкрите радіо». На підтвердження створення позивачем пісні «Неофіційний гімн Євро-2012» Державною службою інтелектуальної власності позивачу видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № 49712 від 18 червня 2013 року. В той же час, з 09 червня 2012 року на телеканалі «Інтер» в розважальному шоу «Ми разом» та в рекламному ролику до нього використовувалась пісня «Неофіційний гімн Євро-2012». При цьому, в розважальному шоу звучала вся пісня і її музика без тексту, а в рекламному ролику до нього частина пісні. Зазначене порушення носило характер багаторазового, в титрах до шоу не згадувались ані автор пісні, ані її виконавець. У зв'язку з тим, що позивач не надавав телеканалу згоду на використання створеної ним пісні, 19 квітня 2013 року ним направлено на адресу ПрАТ «Телеканал «Інтер» лист-претензію з проханням вирішити питання виплати авторської винагороди за використання створеного ним музичного твору шляхом укладення авторського договору з ним як автором. Однак листом вих. №289/1 від 16 травня 2013 року ПрАТ «Телеканал «Інтер» скерувало лист від 19 квітня 2013 року на адресу ТОВ «Студія Квартал-95» (автор програми «Ми разом»),

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк, укладено Кредитний договір від 06.05.2009 № 41/09/3, відповідно до якого Національним банком України надано Банку в рахунок відкритої не відновлювальної кредитної лінії кредит на суму 78 356 525,00 грн. (сімдесят вісім мільйонів триста п'ятдесят шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять гривень 00 коп.) на строк з 06 травня 2009 року до 10 червня 2015 року (включно). Повернення кредиту здійснюється за графіком, зазначеним у п. 1.1. Кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання Банком своїх зобов'язань за кредитним договором, [PERSON], як майновим поручителем, надано в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, про що між Національним банком України та Відповідачем було укладено наступні іпотечні договори: - Іпотечний договір від 05.05.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. за реєстровим № 740 (далі - Іпотечний договір 1); - Іпотечний договір від 30.04.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., за реєстровим № 664 (далі - Іпотечний договір 2); - Іпотечний договір від 30.04.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., за реєстровим № 666 (далі - Іпотечний договір 3). Предметом іпотеки за Іпотечними договорами виступає нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, що належать Відповідачу. Згідно з постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення (від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «Дельта Банк».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказував, що спільне господарство та спільне життя між ним та відповідачем не ведеться, шлюб існує формально. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу (а.с.16). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, була повідомлена про місце, час проведення судового засідання належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу (а.с.17). Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №1479074 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 23.05.2003 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції у м. Харкова. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], який мешкає разом із відповідачем. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказував, що спільне господарство та спільне життя між ним та відповідачем не ведеться, шлюб існує формально. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу. Від його представника за довіреністю від 28.08.2015 року [PERSON] (а.с.10) надійшла заява про слухання справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, була повідомлена про місце, час проведення судового засідання належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №137794 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 12.06.2010 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із відповідачем Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказував, що спільне господарство та спільне життя між ним та відповідачем не ведеться, шлюб існує формально. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, була повідомлена про місце, час проведення судового засідання належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №095138 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Сіра) [PERSON], [INFO], 19.06.1999 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із відповідачем Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], залишити їй на вихованні, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище - «[PERSON]». На обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 13.07.2002 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказує, що протягом останніх шести місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002 року. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом останніх шести місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, втратили один до одного усі почуття. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України та,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалась на те, що 15.11.2000 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, з вересня 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач вказав, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.11.2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 4). Сімейне життя в сторін не склалось, з вересня 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved