Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У серпні 2017 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить будинок по вул. Богдана Хмельницького, 3, м. Баранівка Житомирської області, який ним було побудовано до шлюбу. Акт його прийомки в експлуатацію був складений через 6 місяців після реєстрації шлюбу, а саме 18.02.1998 року. У ньому відображено термін будівництва будинку: початок будівництва 08.12.1992 року і закінчення 18.02.1998 року. Після реєстрації шлюбу у 2000 році позивач та відповідач збудували сарай «В», на який у позивача були всі необхідні матеріали, крім цегли, яку допомогли придбати батьки відповідача, крім того в 2000 році вони збудували навіс «Г» та огорожу. Рішенням Баранівського районного суду від 22.05.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В даний час вище вказаним будинком користується відповідач з дітьми позивача. Позивач непроти щоб його діти до їх повноліття користувалися його будинком. Однак, відповідач фактично позбавляє позивача можливості користуватися його будинком. Позивач залишив у користуванні відповідача кімнату 1-6 площею 12.7 кв.м. та кімнату 1-7 площею 16.8 кв.м., а собі залишив у користуванні кімнати 1-3 площею 11.6 кв. м., 1-4 площею 21.4 кв.м. та 1-5 площею 18.6 кв. м., які закрив на замки, але відповідач зламала замки та користується і цими кімнатами без його згоди. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлений позов, просили його задовольнити. [PERSON] зазначив, що він має ключі від будинку та в потрібний момент заходить до нього без перешкод з боку відповідача, але вирішив поставити замки на кімнатах у яких збирається жити для того, щоб перевезти туди речі. Про це повідомив відповідача, замки не закривав, однак не зважаючи на це, відповідач їх позривала. Вважає, що такі дії вчинила саме відповідач, адже ключі від будинкує лиш у нього та у неї безпосередньо. Крім того, відповідач пояснив, що його діти вільно користуються всім будинком без обмежень, в тому числі і кімнатами на які він ставив замки. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та мысце розгляду справи повідомлялася належним чином, її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого відповідачем позову, вважала його надуманим. При цьому зазначила, що у позивача є ключ та що він в будь-який момент може зайти до вказаного будинку. Замки відповідач не зривала, перешкод у користуванні будинком для відповідача не чинила, адже не обмежувала та не обмежує відповідача у доступі до будинку. Крім того, зазначила, що замки на дверах у кімнатах могла позривати 19-на донька позивача та відповідача, яка приїздила додому з навчання та речі якої знаходилися у відповідних кімнатах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її син [PERSON] поставив замки на дверах у певні кімнати, про що повідомив відповідача, однак вона їх до вечора позривала. Особисто вона цього не бачила, однак зазначає, що це бачив позивач. Крім того, зазначає, що відповідач перешкоджає користуванню житлом як їй особисто так і відповідачу, при цьому, її вона навіть обзивала та била. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності [PERSON] належить житловий будинок за адресою Житомирська область, Баранівський район, м. Баранівка, вул. Богдана Хмельницького, 3 (а.с. 5). Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що в будинку, що належить на праві власності [PERSON] проживає [PERSON]-колишня дружина та діти, одна з яких неповнолітня, даний факт [PERSON] підтвердив, як у позовній заяві так і в судовому засіданні. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, що відповідає приписам ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. [PERSON] зазначає, що [PERSON] не дає йому законної можливості користуватися своїм майном, зокрема зазначає, що він залишив у користуванні відповідача та їх спільних дітей кімнату 1-6 площею 12.7 кв. м., та кімнату 1-7 площею 16.8 кв. м., а собі залишив у користуванні кімнати 1-3 площею 11.6 кв.м., 1-4 площею 21.4 кв.м. та 1-5 площею 18.6 кв.м., які закрив на замки, але [PERSON] зламала замки і користується цими кімнатами без його згоди. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, що відповідає приписам ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Обставини на які посилається в обгрунтування своїх вимог позивач підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] Однак, суд оцінює достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, а інші докази, які б могли підтвердити факт перешкоджання позивачу в користуванні його майном з боку відповідача суду не було надано. При цьому, позивач зазначає, що замки з дверей в будинку зірвала саме відповідач, адже ключі від дому є лиш у нього та у неї, тобто, його доводи грунтуються на припущеннях, оскільки належними доказими цього не підтверджено, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач перешкоджає йому у користуванні вище вказаним домоволодінням, а тому, заявлений позов про усунення перешкод в користуванні житловим будинком не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed