Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп», в якому просить визнати частково недійсним договір доручення від 23 вересня 2011 року укладений між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» в частині передачі останньому права вимоги з 14 січня 2008 року про стягнення заборгованості із [PERSON]; визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стосовно передання та розголошення персональних даних [PERSON] третій особі - товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп»; заборонити публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти подальші дії стосовно персональних даних [PERSON] іншим третім особам та розголошувати інформацію стосовно рахунків [PERSON], платежів, сум заборгованості, банківських операцій по кредитному договору № 210/7/7 від 14 січня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що укладений між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» договір доручення від 23 вересня 2011 року в частині передачі права вимоги суперечить положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України та положенням кредитного договору № 210/7/7 від 14 січня 2008 року укладеному між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Крім того, зазначив, що публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» при укладенні договору доручення від 23 вересня 2011 року було розголошено персональні дані [PERSON]. За викладених обставин вважає, що договором доручення від 23 вересня 2011 року укладеним між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» порушуються його права, а тому просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судове засідання [PERSON] та його представник не з'явилися, про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 31, 33) про причини неявки суду не повідомили. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, в якій останній позов з викладених підстав підтримав, просив задовольнити (а.с. 37). Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в судове засідання свого представника на направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином (а.с. 30) про причини неявки представника суду не повідомило. Представник, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним (а.с. 32), проте, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За наведених обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутність сторін за наявними в ній матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 24 січня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 210/7/7 (а.с. 6- 8). Згідно умов вказаного договору [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 20000 доларів США. 00 коп. зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 13 січня 2033 року. 23 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» було укладено договір доручення (а.с.), Згідно умов вказаного договору, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» взяло на себе зобов'язання за винагороду здійснювати від імені публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» юридичні та фактичні дії по стягненню строкової та простроченої заборгованості з боржників останнього. В своєму позові [PERSON] наголошує, що вищевказаний договір доручення укладений між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» з порушенням вимог чинного законодавства та просить визнати його частково недійсним, в частині, що стосується передачі останньому права вимоги з 14 січня 2008 року про стягнення заборгованості із [PERSON]. Проте з такими доводами [PERSON] суд не може погодитись виходячи з наступного. Так відповідно до ст. 10000 ЦК України, За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Слід також відмітити, що [PERSON] не стороною договору доручення укладеного 23 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп». Доводи [PERSON] щодо розповсюдження публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» його персональних даних також не приймаються судом оскільки, згідно п. 3.2.6. договору кредиту № 210/7/7, позивач надав згоду банку, зокрема на використання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. При цьому слід зауважити, що звернувшись до суду із позовом [PERSON] та його представник жодного разу не прибули в судове засідання та не надали суду жодних вмотивованих пояснень з приводу доводів викладених у позовній заяві, як і не подали до суду жодного доказу в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх вимог і заперечень. За наведених обставин суд приходить до висновку, що публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» при укладенні та виконанні умов договору доручення від 23 вересня 2011 року не порушувалися права [PERSON], а тому позов останнього є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed