Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2015 року позивач звернувся до суду вказаним вище позовом, в якому із урахуванням змін просить визнати зобов'язання, що встановлені у попередньому договорі від 24 грудня 2013 року, який укладений між ним, в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 877, припиненими; визнати попередній договір від 24 грудня 2013 року, що укладений між ним, в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 877, припиненим; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] разом з проживаючими членами її сім'ї та іншими особами з квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] судові витрати. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 24 грудня 2013 року між позивачем, в інтересах якого діяв представник за довіреністю [PERSON], та [PERSON] було укладено попередній договір, в якому сторони домовилися (взяли на себе зобов'язання) укласти у строк до 15 лютого 2014 року договір купівлі-продажу (основний договір) об'єкта нерухомості - квартири № 2, що знаходиться у будинку № 92, який розташований по вулиці Воровського в місті Ржшців Київської області. Також, у попередньому договорі сторони домовилися про істотні умови основного договору - ціну (визначили її у розмірі 180 000 грн..) та те, що витрати, пов'язані з оформленням договору купівлі-продажу, буде сплачувати продавець. У пункті 6 попереднього договору зазначено, що при підписанні договору покупець передав, а продавець отримав аванс в розмірі 8 000 грн. До 15 лютого 2014 року сторони основний договір не уклали, пропозицію один одному про укладення основного договору не надіслали. Додатково слід зауважити, що обставина, яка склалася між сторонами з приводу попереднього договору, виникла внаслідок обману [PERSON], що підтверджується наступними фактами: [PERSON] було привласнено гроші, які він отримав у зв'язку з укладенням попереднього договору (8000 грн.), позивач, надаючи [PERSON] довіреність на право продажу його нерухомості, не знав та не міг знати, що [PERSON] буде здійснювати шахрайські дії по відношенню до нього. Так, підставами для видачі довіреності позивачем на [PERSON] були наступні: [PERSON] був представником та працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Конфліктології і Права», а останнє є кредитором Позивача, що підтверджується договором про переуступку права вимоги від 10 квітня 2013 року, який укладений між зазначеним Товариством та [PERSON] (попереднім кредитором позивача). ТОВ «Центр Конфліктології і Права» уповноважило [PERSON] вести справу з приводу погашення боргу позивача перед Товариством, тому, враховуючи те, що він був довіреною особою кредитора позивача, позивач не знав та не міг знати про те, що після отримання суми грошей за попереднім договором [PERSON] присвоїть їх собі, а з ТОВ «Центр Конфліктології і Права» звільниться з роботи. 26 листопада 2013 року між позивачем та ТОВ «Центр Конфліктології і Права» було підписано реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого сторони договору домовилися про те, що частина заборгованості в розмірі 39 950 грн. буде погашена боржником шляхом продажу квартири, яка належить боржнику на праві власності (пункт 1.2). Тобто, позивач, перед тим як видати довіреність на ім'я [PERSON], домовився разом з Товариством, в якому працював, що в майбутньому буде продана квартира, яка належить Позивачу, частина грошей від продажу якої буде направлена на погашення заборгованості. Також, уповноважені особи Товариства, під час укладення договору про реструктуризацію заборгованості, повідомили Позивачу, що для виконання названого договору йому слід видати довіреність на ім'я їх працівника [PERSON], якому слід надати повноваження стосовно продажу квартири. Враховуючи те, що позивач бажав вирішити питання заборгованості, яке виникло у нього перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права», він погодився на умови, що пропонувало Товариство - підписав договір про реструктуризацію заборгованості та в цей же день видав [PERSON] довіреність на право продажу належної йому на праві власності квартири, оскільки він, на той час, був працівником та довіреною особою Товариства. Усі вищевикладені обставини ще раз підтверджують, що сума в розмірі 8 000 грн. повинна була бути направлена [PERSON] на погашення заборгованості позивача перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права», однак [PERSON] привласнив гроші собі, з займаної посади ТОВ «Центру Конфліктології і Права» звільнився, що є шахрайством з його боку по відношенню до позивача. Незаконні дії стосовно операції з укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири здійснював не лише [PERSON], але й нотаріус [PERSON], адже вказана нотаріус приховала той факт, що на час укладення попереднього договору квартира перебувала під арештом, який було накладено безпосередньо ТОВ «Центр Конфліктології і Права» за допомогою державної виконавчої служби. Позивач протягом тривалого часу телефонував до [PERSON] та запитував з приводу укладення договору купівлі-продажу квартири, також повідомляв йому про можливість безпосередньо укласти договір купівлі-продажу, однак [PERSON] повідомляв, що домовленості з приводу купівлі-продажу його квартири йдуть добре, що йому брати участь у цьому необов'язково. Про те, що основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було, позивач дізнався після 15 лютого 2014 року від матері покупця, [PERSON], яка повідомила, що [PERSON] декілька разів не з'явився до нотаріуса з метою укладення основного договору, відповідно дата укладення основного договору постійно переносилася. Після вказаної розмови з [PERSON], позивач відразу почав телефонувати до [PERSON], який пояснив, що відповідач відмовилася сплачувати гроші за квартиру, тому основний договір укладений не був. Позивач зауважує, що точно відповісти на запитання з чиєї вини не було укладено основний договір - чи то з вини [PERSON], чи то з вини відповідача, не може, оскільки обставини укладення попереднього договору та подальших подій йому відомі зі слів відповідача та [PERSON] , які повідомляють різні факти. Позивач після 15 лютого 2014 року декілька разів пропонував відповідачу укласти безпосередньо з ним основний договір купівлі-продажу квартири, однак відповідач зателефонувала до позивача та попросила приїхати з метою підписання основного договору 22-23 вересня 2014 року. На жаль, в цей час позивач був на похоронах свого родича і приїхати до нотаріуса у нього не було можливості. В свою чергу, станом на 22-23 вересня 2014 року, попередній договір та зобов'язання, що встановлені ним, були припиненими, оскільки основний договір купівлі-продажу квартири мав бути укладеним до 15 лютого 2014 року. Як вже повідомлялося, [PERSON] в телефонній розмові після 15 лютого 2014 року, а саме наприкінці вересня місяця 2014 року, повідомив позивачу, що відповідач відмовилася від укладення основного договору. Після цього позивач зрозумів, що його ошукали, тому що сума боргу, яка існувала у позивача перед ТОВ «Центр Конфліктології і Права» та після отримання [PERSON] суми в розмірі 8 000 грн., не змінилася. Так, 17 грудня 2014 року, після розмови з [PERSON], позивач разом з представником навідалися до ТОВ «Центр Конфліктології і Права», де провели розмову разом з юристом Товариства Садовець О.О. Остання пояснила, що її колега, [PERSON], звільнився з роботи за власним бажанням, але він дійсно раніше займався справою позивача щодо погашення заборгованості. Також, уповноважені особи Товариства пояснили їм, що про попередній договір від 24 грудня 2014 року вони нічого не чули, по їхній бухгалтерії гроші в розмірі 8000 грн.. в якості погашення заборгованості позивача перед названим Товариством не проходили. 20 грудня 2014 року відбулася зустріч позивача та відповідача, остання підтвердила юридичний факт стосовно неукладення основного договору та те, що вона повністю суму, що вказана у попередньому договорі (180 000 грн.), не сплатила. Однак, невідомо на якій правовій підставі відповідач поселилася та проживає більше року в квартирі позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], адже власником квартири на даний час є позивач. Як вже неодноразово зазначалося, основний договір купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем не укладався, в оренду позивач свою квартиру відповідачу не передавав, дозвіл на вселення також не надавав. Позивач придбав квартиру, яку самовільно та незаконно захопила відповідачка для власного проживання, але у зв'язку з самовільним зайняттям його квартири, позивач не має змоги там проживати. Позивач, звернувшись з проханням до відповідача стосовно звільнення його квартири, отримав відмову, тому його право власності, яке включає в себе право володіння, користування та розпорядження, має бути захищено судом шляхом постановления рішення про виселення відповідача разом з усіма особами, що проживають разом з нею, з займаної квартири. У судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву, у якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з'явилися. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася з поважних причин. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з такого. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи, судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 359 та технічного паспорту на квартиру (а.с.14,15-16) квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. 24.12.2013 між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності (а.с.9), та [PERSON], було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до положень ст. 626, 628 та 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямова на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору складають умови, визначені і погоджені сторонами, в тому числі умови, які є обов'язковими згідно актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору (ч.1). Зобов'язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором (ч.3). \~ З огляду на умови п.2.1 попередного договору та встановлені обставини основний договір мав бути укладений у строк до 15 лютого 2014 року, чого зроблено не було. Отже, відповідно до приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України, поскільки основний договір не був укладений у термін, встановлений попереднім договором, то зобов'язання сторін щодо укладання основного договору купівлі-продажу спірної квартири, встановлені попереднім договором, припинилися. Відповідно вимоги позивача про визнання зобов'язань та попереднього договору припиненими задоволенню не підлягають, оскільки основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладався. \~Крім того, вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні шляхом виселення\~не підлягають задоволенню, оскільки останнім не надано будь-яких доказів того, що відповідачка [PERSON] дійсно разом з членами своєї сім'ї та іншими особами проживає в спірній квартирі чи чинить йому перешкоди у користуванні нею, що є його обов'язком\~ відповідно до засад змагальності процесу\~ за ст. 10 ЦПК\~ України. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам статей 57-59 ЦПК. Вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів та визначених позивачем правових підстав позову, суд вважає, що дані позовні вимоги не доведені, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і матеріалах справи, фактичні обставини справи не узгоджуються із доводами позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed