Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Святошинський відділ Головного управління ЛМС у місті Києві. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до ордера. Іншими наймачами квартири були: [PERSON] - батько, який помер, [PERSON] - брат, який помер, [PERSON] - брат, який помер, [PERSON] - мати, яка померла, [PERSON] - який помер. У брата [PERSON] була дружина [PERSON] , яка не була зареєстрована у квартирі, а були зареєстровані діти - відповідачі по справі. У 2014 році діти виїхали на постійне місце проживання в м. Запоріжжя. Відповідач 3, його брат [PERSON] , також виїхав на постійне місце проживання в Крим. Однак залишився зареєстрованим за цією адресою. В даний час у цій квартирі постійно проживає він один. Відповідачі повністю припинили виконувати обов`язки, визначені ст. 64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідачі добровільно відмовились від права користування житлом. Згідно ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача або члена сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з часу вибуття, оскільки вибула не вся сім`я. Враховуючи вищевикладене, просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] з дня їх вибуття. 23.01.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 19). 12.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.53-54). У судові засідання, які були призначені на 05.03.2020 року, 14.05.2020 року, 21.09.2020 року, 12.11.2020 року, 03.03.2021 року, 18.05.2021 року відповідачі не з`явились. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, проте до суду не з`явився, причини його неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалили заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, встановив наступні правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Ордером на жиле приміщення №60480 серії Б від 12.06.1992 року, який виданий гр. [PERSON] на родину із семи осіб на право заняття жилого приміщення площею 68,21 квадратних метра, який складається із п`яти кімнат в квартирі за адресою [ADDRESS] , визначено склад сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Згідно акту №20 від 03.12.2019 року встановлено факт не проживання в квартирі за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Також суд приймає до уваги лист від Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 16.10.2020 року. Під час перевірки було встановлено, що за адресою [ADDRESS] мешкає [PERSON] , [INFO] , зі слів якого було встановлено, що [PERSON] , 1980 р.н. не проживає за зазначеною адресою з 2014 року. Неповнолітні [PERSON] , 2005 р.н. та [PERSON] , 2008 р.н. не проживають на протязі трьох років (а.с. 65). Відповідно до висновку перевірки по матеріалам ЄО №51305 від 26.07.2016 встановлено, що 26.07.2016 до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що за адресою [ADDRESS] втратив родинний зв`язок з сином. В ході додаткової перевірки, як пояснив гр. [PERSON] , [INFO] , що з 2013 року втратив родинний зв`язок з сином гр.. [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою [ADDRESS] в червні 2013 року зібрав речі та поїхав у невідомому напрямку. До органів внутрішніх справ звернувся з метою зняття з реєстрації, так як змушений виплачувати комунальні послуги. За час додаткової перевірки місце знаходження гр. [PERSON] , не представилось за можливе (а.с. 66). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головних із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 14 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи, відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під право володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 64 ЖК України Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 71 ЖК України При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено судом під час судового розгляду зазначений у ст. 71 ЖК України строк закінчився та судом не продовжувався. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі з 2017 року, а відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з червня 2013 року. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72, 107 ЖК України, суд

Outcome: approved