Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання та догляду домоволодіння по [ADDRESS] в сумі 26 000 гривень (а.с. 2-3, 24-26). В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує, що відповідачка [PERSON] є його рідною сестрою, яка незаконно оформила на себе право власності на домоволодіння по [ADDRESS], так як у 1982 році і у 1993 році його мати [PERSON] зробила заповіт на спадщину та виїхала з міста Ізюм на постійне місце проживання до міста Сімферополь. [INFO] його мати померла, спадщину він прийняв, але вказаний будинок на своє ім'я не оформляв. З'ясувалося, що власником майна по заповіту його матері став [PERSON], чоловік відповідачки [PERSON], який помер [INFO], і відповідачка стала власником вказаного будинку. Але спірний будинок по [ADDRESS] залишився під його доглядом більш ніж 30 років, він проживав у будинку, охороняв будинок, проводив ремонти, пробив свердловину під воду, витрачав кошти на проїзд у електропоїзді із Харкова до Ізюму і зворотно. Його витрати на утримання та догляду домоволодіння по [ADDRESS] склали загальну суму 26 000 гривень. Вважає, що відповідачка [PERSON] порушує його права як власника домоволодіння по [ADDRESS], добровільно на утримання та догляду домоволодіння коштів йому не платить, тому позивач звернувся до суду. Позивач підтримав позовні вимоги і просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з поважних причин (хвороба, проживання м. Сімферополь), про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надавала заяви про відкладання розгляду справи та розгляд справи без її участі (а.с. 44, 59, 72). 12.11.2013 року, до початку розгляду справи по суті, відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень (а.с. 32-34), який ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22.11.2013 року відмовлено в об'єднанні в одне провадження з первісним позовом (а.с. 50). Вислухавши пояснення позивача [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] на підставу позовних вимог щодо відшкодування з відповідачки витрат на утримання та догляду домоволодіння по [ADDRESS] в сумі 26 000 гривень, посилається на порушення відповідачкою права власності позивача. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статей 316, 317 і 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 386, ст. 391 ЦК України). Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2013 року, яке набрало законної сили 04.10.2013 року, позовну заяву| [PERSON] до [PERSON] про виселення - задоволено частково. Виселено [PERSON], [INFO], із житлового будинку [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим і фактично проживає за адресою: [ADDRESS], на користь держави судовий збір у розмірі 114 гривні 70 копійок. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди - відмовлено. (а.с. 36-38, 53-54) Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим Юшкевич В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2378, зареєстрованого Ізюмським БТІ 12.12.2005 року за № 6078 книга № 32, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.01.2006 року, позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить цілий житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 58). Позивач [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , але позивач час від часу проживає у житловому будинку [ADDRESS] без згоди власника [PERSON] і без інших законних підстав, у будинку знаходяться його речі. Є безпідставним посилання позивача [PERSON] на те, що є недійсними правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON] як на підставу набуття нею права власності житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 58). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. Судові витрати, які позивач сплатив за судовий збір, не компенсуються йому у зв'язку із відмовою позивачу у позові (а.с. 1).

Outcome: dismissed