Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вимогами про передачу предмета застави в заклад та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №HAН2АК12180010 від 25.11.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12598,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач 25.11.2005 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль CHEVROLET, модель NIVA, рік випуску 2005, № кузова/шасі [NUMBER], тип Т3: легковий, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 10.04.2013 року Дзержинський районний суд м. Харкова виніс рішення звернути стягнення на предмет застави на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме - автомобіль CHEVROLET, модель NIVA, рік випуску 2005, № кузова/шасі [NUMBER], тип Т3: легковий, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В судове засідання представник позивача Бондаренко Ю.В., що діє на підставі довіреності №6192-О від 30.12.2013 року не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення не надавав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 22 жовтня 2014 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №HAН2АК12180010 від 25.11.2005 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі у розмірі 12598,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 11-14) Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 28.11.2005 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль CHEVROLET, модель NIVA, рік випуску 2005, № кузова/шасі [NUMBER], тип Т3: легковий, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. (15-18) Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» №2654-XII від 02 жовтня 1992 року, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» №2654-XII від 02 жовтня 1992 року , звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» №2654-XII від 02 жовтня 1992 року, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Також, відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18 листопада 2003 року, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18 листопада 2003 року, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18 листопада 2003 року, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про звернення на предмет застави та 10.04.2013 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль CHEVROLET, модель NIVA, рік випуску 2005, № кузова/шасі [NUMBER], тип Т3: легковий, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с. 20-22) В порушення вищезазначених вимог закону та рішення суду, відповідач зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави банку не передає. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved