Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

у серпні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазнаечними позовними вимогами, просить суд встанвоити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною племінницею померлої [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті тітки. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла рідна тітка позивача після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину квартири, позивач є єдиним спадкоємцем спадкового майна, однак 12 КДНК їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні стосунки між спадкоємицею та спадкодавцем. Фактом родинних відночин є те, що померла була прописана у спірній квартирі ще за життя матері позивича, по батькові померлої та матері позивач співпадають, а також рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 27.05.2005 в якому було встановлено опіку над померлою та призначено їй опікуна саме позивача. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 42). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно поданих заяв від 05.10.2018 та 09.10.2018 позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти задоволення не заперечували (а.с. 28-36). Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 23.10.2018 від неї надійшли пояснення з приводу позовних вимог в яких послалася на підпункт 4.14 п. 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щзатвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 №282/20595, просили розглядати справу у відсутнсоті представника з наявними документами (а.с. 37-40). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого [INFO] померла [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] 30.05.2017 відкрилася спадкова справа №652/2017 згідно якої спадкове майно, яке залишилося після смерті прийняла [PERSON], [INFO] (а.с. 51-20). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1994 виданого ДП «Святошинське Лісо-Паркове господарство» квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] - ?; [PERSON] - 1/4; [PERSON] - ? та [PERSON] - ? (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її матір'ю зазначено [PERSON] (а.с. 10). Після укладення шлюбу 12.07.1980 у Печерському відділі ЗАГС позивач змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2005 над [PERSON], [INFO] встановлено опіку, а також признано їй опікуна [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Вирішуючи питання про встановлення факту родинних відносин суд зазначає. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно зі ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. До фактів, що мають юридичне значення, п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України відносить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, прізвищем, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, також суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Крім того, відповідно до п. 7. постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до положень ст.ст. 1216- 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документу та свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Позивач звернулася до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак їй постановою було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсудністю документів, що підтверджують родинні стосунки між спадкоємицею та спадкодавцем (а.с. 11). Державним нотаріусом було рекомендовано звернутися позивачам для оформлення спадкових прав до суду. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити свої спадкові майнові права, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи, що позовні мають немайновий характер, які станом на дату подання позовної заяви становили по 640 грн 00 коп., тому згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до солідарного стягнення судовий збір по справі на користь позивача у розмірі 1280 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved