Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Проектний інститут Укрметротунельпроект» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних втрат та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він працював на зазначеному підприємстві з 28 вересня 2010 року на посаді інженера та наказом від 07 квітня 2014 року був звільнений за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, але відповідач не здійснив виплату належних йому коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі у сумі 33 961,72 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову частково заперечував, вказуючи на неточності у розрахунку боргу підприємства перед позивачем і на часткову виплату підприємством боргу за заробітною платою. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ДП «Проектний інститут Укрметротунельпроект» з 28 вересня 2010 року і наказом від 07 квітня 2014 року звільнений за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, але відповідач всупереч не здійснив виплату належних йому коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі в розмірі 33 961,72 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, з урахуванням частково виплаченої суми заборгованості перед позивачем у розмірі 14 376,36 грн. та визнання факту наявності у підприємства заборгованості по заробітній платі, суд задовольняє вимоги щодо стягнення боргу із заробітної плати у розмірі 19 585,36 грн. Крім того, з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порушення термінів виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 18 428,70 грн. (130,70 грн. - середньоденний заробіток за один день (141 календарний день х 130,70 грн. (середньоденної заробітної плати) = 18 428,70 грн. ) Окрім того, відповідно до ст. 34 Закону України про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців, тому відповідач має сплатити [PERSON] компенсацію втрати частини грошових доходів. Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з ДП «Проектний інститут Укрметротонельпроект» заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, у загальній сумі 4 295,94 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн. компенсації моральної шкоди, з огляду на те, що у ході розгляду даної справи позивачем не було надано належних і допустимих доказів розміру спричиненої йому моральної шкоди і наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і настанням для позивача негативних наслідків у вигляді заподіяної йому моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 423,10 грн. пропорційно до заявлених вимог. Згідно ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 47, 116, 117КЗпП України, з урахуванням ст. 34 Закону України про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та

Outcome: partial