Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, просила з урахуванням заяви від 31 січня 2019 року (а.с. 108-127): - визнати недостовірною та такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію [PERSON] , директора ТОВ «СТАР МЕДІА», члена Експертної Ради при Міністерстві культури України з відбору кінопроектів для надання державної фінансової підтримки на виробництво (створення) та розповсюдження фільмів патріотичного спрямування, інформацію, що міститься в депутатському зверненні народного депутата України [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 рокута розповсюджена невизначеному колу осіб народними депутатами України: [PERSON] та [PERSON] , а саме: «За дивним збігом обставин до складу Експертної ради при Міністерстві культури України потрапило багато представників виробників російськомовного контенту, які традиційно пропагують інтереси країни-агресора, зокрема й представниця «Star Media», які гроші платників податків і за відкати представникам міністерства знімають пропагандистські стрічки з метою знищення нашої державності та вбивства нашого населення. Слід також наголосити, що керівником « Star Media » є [PERSON] , яка очевидно через корумповані зв`язки або агентів впливу країни-агресора в нашій державі потрапила до Експертної ради «З патріотичних фільмів» при Мінкульті. Враховуючи вищезазначене, цілком очевидно, що Міністерство культури України за гроші українських платників податків свідомо включило завербованих агентів РФ до відбору патріотичного кіно, що очевидно ставить під сумнів потенційну здатність керівництва Міністерства культури України взагалі приймати адекватні рішення в інтересах держави. Ініціювати проведення службового розслідування щодо потрапляння до Експертної ради «з патріотичних фільмів» при Мінкульті представників, які відкрито лобіюють інтереси держави-агресора і генерують мережу корумпованих зв`язків». -заборонити народному депутату України [PERSON] та народному депутату України [PERSON] поширювати будь-якій особі у будь-який спосіб, в тому числі, але не виключно, по телебаченню, в мережі Інтернет, публічних виступах недостовірну інформацію, що міститься у вказаному депутатському зверненні народного депутата України [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 року; -зобов`язати народного депутата України [PERSON] (члена депутатської фракції Політичної партії «Народний фронт») спростувати недостовірну інформацію, що міститься у вказаному депутатському зверненні народного депутата України [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 року шляхом розміщення повного тексту рішення суду у справі на сторінці соціальної мережі Facebook « [PERSON] » ( [INFO] ) не пізніше одного місяця з часу набрання рішенням законної сили; -зобов`язати народного депутата України [PERSON] (Політична партія «Об`єднання «Самопоміч») спростувати недостовірну інформацію, що міститься в депутатському зверненні народного депутата України [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 року та на сторінці соціальної мережи Facebook «[INFO]» - ( [INFO] ) шляхом розміщення повного тексту рішення суду у даній справі на сторінці соціальної мережі Facebook «[INFO]» ( [INFO] ) не пізніше одного місяця з часу набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація містить недостовірні відомості, які ганьблять ділову репутацію позивача. Крім того, поширена інформація носить стверджувальний характер та є негативною, оскільки створює негативну соціальну оцінку в очах оточуючих про позивача. Ухвалою суду від 4 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме для: конкретизації позовних вимог - зазначення конкретної інформації, що міститься в депутатському зверненні Народного депутата [PERSON]., яку позивач просить визнати недостовірною, надання квитанції про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру на суму 704 грн. 80 коп. (а.с. 101). Після усунення недоліків ухвалою суду від 04.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 23.05.2019 року (а.с. 136). Ухвалою суду від 01.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2020 року (а.с. 150). До судового засідання часники справи не з`явились з невідомих причин. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ) позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що на сторінці соціальної мережі Facebook « [PERSON] » від [INFO] розміщено інформацію наступного змісту: «Постійний дуалізм в управлінні - це коли Міністерство культури України фінансує диверсійний контент російської компанії коштом українських платників податків! Якось мав досвід коли більше року необхідно було щоб скасовувати нормативний акт КМУ, який спецслужби наших союзників приводять як хрестоматійний приклад нормативної диверсії РФ проти України. Так от найбільши супротив був з боку СБУ... [PERSON] який має опікуватися захистом нашого інформаційного простору і формуванням патріотичного контенту в умовах гібридної війни з РФ видає черговий перл який яскраво свідчить, що в цих людей в головах...» та додані скріни депутатського звернення до Прем`єр Міністра України [PERSON] від 09 серпня 2018 року за вихідним номером: 09-01/08-2018 наступного змісту: «Під час здійснення депутатських повноважень мені, як народному депутату України, стало відомо, що Міністерство культури України планує замовити створення патріотичних фільмів компанії-пособнику «руского міра» «Star Media». Проекти цієї компанії зайняли переможні місця на конкурсі патріотичних фільмів при Мінкульті та можуть отримати близько 30 млн. грн. державного фінансування. Так, 4 та 12 місця зайняли відповідно комедіа «Подорожники» (16,5 млн. грн) та детективний cеріал «Принцип насолоди» (12,4 млн. грн.) які були подані компанією «Star Media». За дивним збігом обставин до складу Експертної ради при Міністрестві культури України потрапило багато представників виробників російськомовсного контенту, які традиційно пропагують інтереси країни-агресора, зокрема й представниця «Star Media», які гроші платників податків і за відкати представникам міністерства знімають пропагандистські стрічки з метою знищення нашої державності та вбивства нашого населення. На своєму сайті « [INFO] » взагалі позиціонує себе як «один з лідерів російського ринку по виробництву телефільмів та серіалів». Окрім цього, компанія пишається своїми останніми проектами, зокрема, з такими промовистими назвами як « [INFO] », «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», « [INFO] », « [INFO] » та « [INFO] ». Слід зауважити, що режисером фільму «[INFO]» є [PERSON] , який в окупаційному Криму зняв пропагандистський фільм про Донбас і був внесений до переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці України. Серіал «[INFO]» був взагалі заборонений Експертною комісією Держкіно, як такий, що містить російську пропаганду. Викликають особливе «захоплення» такі «Історичні» роботи « [INFO] » - «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», « [INFO] ». Слід також наголосити, що керівником «Star Media» є [PERSON] , яка очевидно через корумповані зв`язки або агентів впливу країни-агресора в нашій державі потрапила до Експертної ради «З патріотичних фільмів» при Мінкульті. Враховуючи вищезазначене, цілком очевидно, що Міністерство культури України за гроші українських платників податків свідомо включило завербованих агентів РФ до відбору патріотичного кіно, що очевидно ставить під сумнів потенційну здатність керівництва Міністерства культури України взагалі приймати адекватні рішення в інтересах держави. Промовистим фактом є те, що засновником « Star Media » є [PERSON] , який у 2001-2006 роках був головою правління «Інтер» і вже тоді активно продукдував контент, що пропагандує ідеї «русского міра», ліквідації нашої державності з перетворенням нашої країни на убогу і занедбану зону впливу РФ. Абсолютно зрозуміло, що з огляду на чотирирічну війну з Російською Федерацією, створення під виглядом «Патріотичного кіно» стрічок, які пропагують ідеї країни-агресора несе пряму загрозу національній безпеці нашої держави. Це помічають всі: активисти, волонтери, люди з адекватним світоглядом, за виключенням чиновників Мінкульту , яку, враховуючи вищезазначене, окрім грошей і пасивної громадянської позиції нічого не помічають». У зв`язку з чим відповідач - народний депутат [PERSON] просив: «1. Вжити заходів з метою недопущення фінансування з державного бюджету України компаній, що створюють контент в інтересах держави-агресора з метою знищення нашої державності. 2. Ініціювати проведення службового розслідування щодо потрапляння до Експертної ради «з патріотичних фільмів» при Мінкульті представників, які відкрито лобіюють інтереси держави-агресора і генерують мережу корумпованих зв`язків. 3. Про результат розгляду депутатського звернення, проінформувати у передбачений законодавством 10-й строк». Судом встановлено, що 12 серпня 2018 року публікацію [PERSON] з дописом «Вся історія з розподілом 500 млн. грн. «на патріотичне кіно» відгонить не просто корупцію, а прямим просуванням русского мира. Починаючи від того, що чомусь цим займається не Держкіно, а безпосередньо мінкульт. Продовжуючи формування у дивний спосіб комісії, ка мала відбирати переможців і в якій домінують цілком заангажовані представники компаній-виробників. І закінчуючи відверто змовою і протягування на конкурсі проектів цих самих компаній, включно з відверто руськомірськими. А між тим ці 500 млн. можуть принести велику користь, якщо їх спрямувати на підтримку справді потрібних і цікавих проектів. Звісно, для цього треба все починати наново, не підпускаючи на гарматний постріл олігархічні структури й адептів русского міра» було розміщено на сторінці соціальної мережі Facebook « [INFO] » -, разом із депутатським зверненням народного депутата України [PERSON] . Факт поширення зазначеної інформації відповідачами підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі, у тому числі експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 30.10.2018 року №257/2018-ЕВ-ЦВ, виготовленим Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес», Департамент «Центр компетенції» від 30.10.2018 року №257/2018-ЕВ-ЦВ (а.с. 48-63). Даних та доказів на спростування факту поширення вищевказаної інформації суду сторонами відповідачем не надано. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Суд погоджується з тим, що поширена відносно позивача інформація має негативний характер та є фактичним твердженням а не оціночним судженням. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: «Слід також наголосити, що керівником « Star Media » є [PERSON] , яка очевидно через корумповані зв`язки або агентів впливу країни-агресора в нашій державі потрапила до Експертної ради «З патріотичних фільмів» при Мінкульті». Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Згідно з висновком експерта № 14726 семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення, складеного 30 листопада 2018 рокуТОВ «Київський експертно-дослідний центр» (а.с. 33-41), яка має вищу філологічну освіту, кваліфікацію експерта за спеціальністю «Авторознавче та лінгвістичне дослідження писемного мовлення», стаж експертної роботи з 2000 року, яку суд бере як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки останнє не спростовано відповідачем, по поставленим питанням результати експертизи стисло підсумовані у формі відповідей, а саме: «1. У текстах посту та депутатського звернення до прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 року, розміщених на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» « [PERSON] » від [INFO] ( [INFO] ) за посиланням [INFO] , наявні висловлювання, що містять інформацію негативного характеру щодо [PERSON] (Висловлювання, в яких міститься така інформація, наведені у п. 1 дослідницької частини Висновку). Висловлювання, наявні у текстах посту та депутатському зверненні до Прем`єр-міністра України [PERSON] від 09.08.2018 року, розміщених на інтернет-сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» « [PERSON] » від [INFO] ( [INFO] ) за посиланням [INFO] , які стосуються особи [PERSON] , є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями». Крім того, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідачів, в даному випадку на [PERSON] та [PERSON] , які в підтвердження правдивості та достовірності своєї інформації в мережі інтернет та депутатському зверненні не надали суду жодного належного доказу. На підставі всебічної та повної оцінки доказів в їх сукупності та кожного доказу окремо суд дійшов висновку, що відповідачами була поширена недостовірна інформація про позивача, внаслідок чого порушені її немайнові права на повагу до честі та гідності. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі ст. 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про пресу» таположень іншого відповідного законодавства може зобов`язати відповідачів опублікувати спростування шляхом розміщення вступної та резолютивної частини рішення суду у даній справі на сторінці соціальної мережі Facebook « [PERSON] » ( [INFO] ) та « [PERSON] » ( [INFO] ) не пізніше одного місяця з моменту набрання рішенням законної сили. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про зобов`язання відповідачів не пізніше одного місяця з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення вступної та резолютивної частини рішення суду у даній справі на сторінці соціальної мережі Facebook « [PERSON] » ( [INFO] ) та « [PERSON] » ( [INFO] ). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок

Outcome: approved