Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на систематичні тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька та надати їй дозвіл на оформлення паспорта та передбаченого проїзного документу (візи), інших дозвільних документів, яки передбачені вимогами чинного законодавства та міжнародними договорами, на багаторазові виїзди за межі України без згоди батька. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 17.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач після розірвання шлюбу починаючи з 2011 року не проживає разом з дитиною та покладених законом на батьків обов`язків не виконує, а саме не бере педагогічної участі у вихованні повнолітнього сина, а також не зустрічається та не спілкується з ним, не проявляє батьківської уваги і турботи до нього. Позивач зазначає, що неповнолітній [PERSON] навчається на 4 курсі у Дитячій музичній школі № 1 Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, а також починаючи з 2011 року по теперішній час активно займається джиу-джитсу і кобудо у спортивному клубі «Фудощин». Зайняття бойовим мистецтвом потребує від дитини декілька разів на рік приймати у змаганнях та виїжджає до інших міст України, а в майбутньому планується проведення змагань за межами України. Отже з метою приймання участі у спортивних змаганнях, розвитку, оздоровлення туризму та відвідування родичів, хлопець потребує на тимчасові виїзди за межами України. З метою приймання участі у спортивних змаганнях, розвитку, оздоровлення, туризму та відвідування родичів, хлопець потребує на тимчасові виїзди за межи України до закордонних країн Євросоюзу, а саме: Австрійська республіка, Королівство Бельгія, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії,Грецька Республіка, Королівство Данія, Республіка Естонія, Республіка Ірландія, Королівством Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Кипр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Мальта, Королівство Нідерландів, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Словацька Республіка, Республіка Словенія , Республіка Угорщина , Фінляндська Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Держава Ізраїль, , Республіка Ісландія, Італійська Республіка, , Князівство Ліхтенштейн, Республіка Молдова, Князівство Монако, Королівство Нідерландів, Федеративна Республіка Німеччина, Королівство Норвегія, Соціалістична республіка В`єтнам, Об`єднані Арабські Емірати, Республіка Польща, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція, Туреччини, Єгипту, Канади, Сполучених Штатів Америки, Домініканської Республіки, Швейцарії, Чорногорії, Сінгапуру, Австрії, Аргентини, Бразилії, Перу, Чилі, Мексики, Ізраїлю, Норвегії, Об`єднаних Арабських Еміратів, Саудівської Аравії, Катару, Кувейту, Грузії, Республіки Арменії, Азербайджанської Республіки, Російської Федерації, Республіки Білорусь, Шри Ланки, Тунісу, Таїланду, Мальдівської Республіки, Мальдіви, Республіки Індія, Абхазії, Багамських Островів, Барбадосу, Бразилії, Домініканської Республіки, Індонезії, Ісландії, Ірландії, Китай, Куби, Мальдівські острови, Мексика, Монако, Маршаллових островів, острова Балі до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] , а також надати їй дозвіл на оформлення паспорта та передбаченого проїзного документу (візи), інших дозвільних документів, яки передбачені вимогами чинного законодавства та міжнародними договорами, на багаторазові виїзди за межі України без згоди батька. В судове засідання представник позивача [PERSON] зявився, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав, вражає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст.7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною п`ятою ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий. Як вбачається з рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 17.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач після розірвання шлюбу починаючи з 2011 року не проживає разом з дитиною та покладених законом на батьків обов`язків не виконує, а саме не бере педагогічної участі у вихованні повнолітнього сина, а також не зустрічається та не спілкується з ним, не проявляє батьківської уваги і турботи до нього. Позивач зазначає, що неповнолітній [PERSON] навчається на 4 курсі у Дитячій музичній школі № 1 Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, а також починаючи з 2011 року по теперішній час активно займається джиу-джитсу і кобудо у спортивному клубі «Фудощин». Зайняття бойовим мистецтвом потребує від дитини декілька разів на рік приймати у змаганнях та виїжджає до інших міст України, а в майбутньому планується проведення змагань за межами України. Отже з метою приймання участі у спортивних змаганнях, розвитку, оздоровлення туризму та відвідування родичів, хлопець потребує на тимчасові виїзди за межами України. З метою приймання участі у спортивних змаганнях, розвитку, оздоровлення, туризму та відвідування родичів, хлопець потребує на тимчасові виїзди за межи України до закордонних країн. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З того часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, у тому числі здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду по надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 вищевказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено. Зважаючи, що позивачем не зазначено конкретного терміну вивезення дитини за кордон, не зазначено перелічених конкретних країн, а надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дітей за кордон без згоди батька суперечить положенням чинного законодавства та призведе до фактичного позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Отже, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дітей за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства. Оскільки дозвіл суду на виїзд дітей за межі України без згоди батька не є абсолютним і отримується кожен раз із зазначенням країни та строку перебування дітей у цій країні, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на систематичні тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Враховуючи той факт, що оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети і згоди на оформлення паспорту для виїзду за кордон іншого з батьків не вимагається, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині надання дозволу позивачці на виготовлення дитині закордонного паспорту для виїзду за кордон без згоди батька.

Outcome: dismissed