Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У серпні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України дитини без згоди та супроводу батька. Свої вимоги мотивує тим, що 14.02.2004 року між нею та відповідачем було зареєстрований шлюб, у якому [INFO] народилась донька - [PERSON]. З травня 2014 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. 10.03.2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано. Донька залишилась проживати з матір'ю, дитина знаходиться на повному утриманні матері, при цьому відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні прав дитини закріплених національним законодавством. Так, 15.04.2016 р. позивач неодноразово зверталась до [PERSON] (усно та письмово) з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд за кордон доньки [PERSON] для оздоровлення та відпочинку у Республіку Болгарії в період канікул 2016 року та 2017 року. Усвідомлюючи ціль та мету поїздки, на звернення позивача батько запропонував спочатку пред'явити білети, а потім взагалі відмовився від спілкування з цього питання - від особистих зустріч ухиляється, по телефону та через Інтернет - мережу не відповідає. Станом на теперішній час, відповідач продовжує чинити перешкоди щодо виїзду доньки за межі України, при цьому ніяк не пояснюючи сенс своїх дій. У такий спосіб батько штучно перешкоджає дитині у реалізації нею своїх природних прав на оздоровлення. Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просила надати згоду на виїзд дитини в супроводу матері до Болгарії - з 02.06.2017 р. по 01.09.2017 р. та до Польщі - з 20.12.2017 р. по 20. 01.2018 року (а.с.22-26, 77-81, 173-178, 211-212). 04.07.2017 р. представник позивача подав заяву про розгляд позовних вимог у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що мається вірогідність вивезення дитини на постійне проживання за кордон, крім того, як вбачається з наданого суду витягу його спілкування із дочкою за допомогою інтернет зв'язку, остання бажання виїжджати за кордон у табір вже не має, і із ним вже не спілкується. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить розглянути справу в інтересах дитини. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 3З Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходилися в шлюбі з 14.02.2004 року по 10.03.2015 рік (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 17.02.2004 року серії [NUMBER], актовий запис №147 (а.с.8). Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.155 СК України). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформлюється терміном на три роки або до досягнення дитиною 18 років. Згідно п.п.17,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред'явлення нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Неможливість отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон від батька дитини позбавляє останню можливості виїхати з дитиною за кордон, зокрема, з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду, чим створюються перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного та духовного розвитку. Разом з цим, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює виїзд дитини за кордон, а не визначення постійного місця проживання. У разі посилання на цей Закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідатиме інтересам дитини, її розвитку, відпочинку, та оздоровленню, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, зазначивши конкретний період можливості виїзду дитини за кордон, з урахуванням початку учбового року з - 01 вересня.

Outcome: partial