Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 08 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб. Від цього шлюб мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає допомогу на утримання сина, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 серпня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду позивачкою подана заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, відповідно до ст.ст.280,289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають малолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Наразі сторони не ведуть спільного господарства, дитина проживає та знаходиться на повному утриманні матері. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Позивач несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Так, згідно з частиною 1 статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Разом із цим, відомості про місце роботи відповідача, його дохід, наявність рухомого та нерухомого майна відсутні. Оскільки відповідач є батьком малолітнього сина, який проживає разом з позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину, є працездатним, може надавати допомогу, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1700 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 серпня 2018 року. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved