Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

у серпні 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог 04.01.2018 просить суд розділити надбане за час шлюбу майно, яке перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON]; виділити [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ модель SENS сірого кольору, реєстраційний [NUMBER], 2013 року випуску, вартістю 106000 грн 00 коп.; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ЗАЗ модель SENS сірого кольору, реєстраційний [NUMBER], 2013 року випуску, вартістю 106000 грн 00 коп.; виділити [PERSON] Ѕ суми сплачених внесків [PERSON] та [PERSON] на погашення кредиту за автомобіль та інші платежі у розмірі 19895 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять гривень) 28 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між сторонами 20.12.2012 укладено шлюб під час якого ними було придбано автомобіль марки ЗАЗ модель SENS у кредит за кредитним договором №2609.09.01.2312 укладеного між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем строком до 01.01.2021, тобто на 7 років на загальну суму 60687 грн 99 коп., а позивач у свою чергу є поручителем по вказаному кредитному договорі, однак з вересня 2015 р. сторони почали проживати окремо та не ведуть спільний бюджет, внаслідок чого разом сторони сплатили спільних коштів у розмірі 39790 грн 56 коп., а позивач особисто спатила суму кредиту у розмірі 54055 грн 64 коп. тому позивач просить виділити їй вказаний автомобіль та визнати за нею право власності, оскільки відповідач не зможе оплачувати кредит так як на даний час станом на 07.03.2018 у нього виникла також заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10265 грн 48 коп., а також йому необхідно повернути позивачу кошти сплачені за кредит та половину коштів, які були сплачено сторонами, що в загальному складає 84216 грн 40 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 234, 235; т. 2 а.с. 36). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, показів свідків, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Судом встановлено, що 20.04.2012 між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 10). 08.01.2014 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2609.09.01.2312 згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60887 грн 99 коп. із цільовим призначенням: для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки ЗАЗ, модель SENS, дата випуску 2013, № кузова [NUMBER], укладеного між позичальником та ТОВ «Автоцентр на Кільцевій» та для оплати страхування від нещасних випадків у розмірі 2277 грн 99 коп. (а.с. 25-34). 08.01.2014 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір поруки №2609.09.01.2312/S-1 згідно умов якого позивач зобов'язалася відповідати перед у банком за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором №2609.09.01.2312 від 08.01.2014 (а.с. 35). Також для забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір застави предметом якого є рухоме майно транспортний засіб марки ЗАЗ, модель SENS, дата випуску 2013 р., № кузова [NUMBER] (а.с. 36-39). Вказаний транспортний засіб марки ЗАЗ, модель SENS, дата випуску 2013, № кузова [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі договору №0933988 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (а.с. 40-42). Як зазначає позивач вона разом з позивачем сплатили загальну суму погашення заборгованості, а також інші платежі пов'язані із кредитним договором у розмірі 39790 грн 56 коп., а також позивачем було самостійно сплачено суму без участі відповідача у розмірі 73347 грн 64 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 43-69, 109, 110, 208-216, том. 2 а.с. 4-13, 50-54). Крім того у [PERSON] станом на 07.03.2018 по 08.12.2018 виникла прострочена заборгованість по аліментах на обох дітей у розмірі 18064 грн 50 коп. (том. 2 а.с. 58). Як роз'яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін по справі. У силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1060 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved