Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником квартири №22 в житловому будинку №25 по вул. Соборності в м. Вознесенську Миколаївської області. З лютого 1992 року в квартирі в якості члена сім'ї позивачки зареєстрована її мати відповідачка по справі. Також позивачка вказувала на те, що відповідачка за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з квітня 2016 року) без поважних причин не проживає, оскільки виїхала у невідомому напрямку, проте не знялася з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. В звязку з цим [PERSON] просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Вознесенського РВ УДМС в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири №22 в житловому будинку №25 по вул. Соборності в м. Вознесенську Миколаївської області. З лютого 1992 року в квартирі в якості члена сім'ї позивачки зареєстрована її мати відповідачка по справі. В той же час з показань свідків [PERSON], [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 8-9) вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з квітня 2016 року) без поважних причин не проживає, проте остання не знялася з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідачка за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин її непроживання в квартирі, зокрема створення власником житла або іншими особами будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved