Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У січні 2019 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обгрунтування вимог зазначила, що [INFO] року у м. Торез Донецької області помер її дід - [PERSON]. Останній був зареєстрований в [ADDRESS] та останній час свого життя забажав повернутися до м. Торез де і помер. Звернувшись до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про реєстрацію факту смерті діда та отримання свідоцтва про смерть українського зразка, вона отримала офіційну відмову в зв'язку з відсутністю підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України, оскільки заявником подано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Додатково було роз'яснено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи є єдиною підставою для державної реєстрації смерті особи на підставі документів, оформлених закладами на території непідконтрольній українській владі. Встановлення факту необхідно заявнику для здійснення державної реєстрації смерті її діда, отримання свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України та реалізації спадкових прав. Заявник просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який народився у с.Серби Ємільчинського району Житомирської області, громадянин України, померлого [INFO] року у м.Торез Донецької області, Україна. У судове засідання заявник не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлену вимогу підтримує і наполягає на задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у сторін , що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до паспорту серії [NUMBER] від 10 липня 2006 року [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтвом про народження ([NUMBER] від 8 серпня 1959 року) засвідчено той факт, що мати заявника - [PERSON] народилася [INFO] року її батьками вказано відповідно: [PERSON], [PERSON]. З свідоцтва про укладення шлюбу (серія [NUMBER] виданого відділом ЗАГС м.Торез Донецької області від 12 вересня 1981 року) вбачається, що мати заявника уклала шлюб та набула прізвища [PERSON], дошлюбне прізвище - [PERSON]. Згідно свідоцтву про народження ( серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС м.Торез Донецької області від 26 лютого 1986 року) [PERSON] народилася [INFO] року в м.Торез Донецької області, батьками відповідно вказані: [PERSON], [PERSON]. Заявник перебувала у шлюбі з [PERSON], який Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 червня 2012 року - розірвано, прізвище не змінено. З вищевказаних правовстановлюючих документів вбачається, що [PERSON], [INFO] є онукою [PERSON], померлого [INFO] року в м.Торез Донецької області. З довідки Шевченківської селищної ради вбачається ,що померлий був зареєстрований на території Шевченківського району в [ADDRESS]. Згідно свідоцтву про смерть ( серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області від 08 липня 2015 року), [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у м.Торез Донецької області, актовий запис № 715. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року зпа № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Отже, місце смерті [PERSON], а саме м.Торез Донецької області, є тимчасово окупованою територією України. Заявник [PERSON] звернулася до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про реєстрацію факту смерті діда [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть українського зразка, отримала офіційну відмову в зв'язку з відсутністю підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України, оскільки заявником подано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і дане свідоцтво не внесене в базу даних. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» передбачено ,що громадянам України ґарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 7 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту від 18 жовтня 2000 року номер 52/5 державна реєстрація смерті поводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З вищевикладеного та правових норм слідує, що свідоцтво про смерть, (серія [NUMBER] від 08 липня 2015 року) видане на ім'я [PERSON], померлої [INFO] року, є недійсним і не створює правових наслідків. На підставі викладеного, суд приходить висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті фізичної особи, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість здійснити державну реєстрацію факту смерті, отримати заявнику свідоцтво про смерть, видане державним органом України, та реалізувати спадкові права.

Outcome: approved