Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У січні 2014 року позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, який мотивували тим, що вони мають матір - [PERSON] (далі - відповідач), [INFO], яка у серпні-вересні 2005 року забрала їх з притулку і відвезла до нотаріуса. У нотаріуса їм дали підписати якісь папери, в результаті чого квартира була [PERSON] продана до недавнього часу невідомій їм особі. На словах мати пояснила, що за ці кошти буде купувати земельну ділянку в Київській області для будівництва індивідуального житлового будинку. Чи ставили до відома про ці обставини орган опіки і піклування, відповідачам не відомо. Після продажу квартири відповідачка переїхала з ними до квартири свого другого чоловіка [PERSON] Але, оскільки її чоловік був їм чужою людиною, то він не мав наміру їх реєструвати на власній житлоплощі. Згодом, без відому і згоди відповідач зареєструвала обох позивачів за адресою: [ADDRESS] Однак, за вказаною адресою позивачі не проживали жодного дня. Після продажу Квартири їх мати, ніби придбала земельну ділянку в селі Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області, оскільки тоді мати знову примусила їх підписати якісь папери, в яких будучи неповнолітніми, вони не розумілися. Однак у В. Олександрівській сільській раді усно повідомили, що [PERSON] за період з 2004 року по теперішній час жодної земельної ділянки в селі не купувала. З метою перевірки викладених фактів позивач [PERSON] через свого представника звернулась до правоохоронних органів, які провели відповідно перевірку. В ході якої позивачі дізнались, що їх мати купувала земельну ділянку на території В. Олександрівської сільської ради Бориспільського району. На місці ділянки знаходиться незавершений будинок. Вони забажали добудувати спільно будинок, чи продати, однак мати не дає оригінали документів. А тому Позивачі просили визнати за ними по 1/3 частці земельної ділянки, а також зобов'язати відповідача провести реєстрацію договору купівлі-продажу даної земельної ділянки та надати оригінали документів. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, місце судового засідання була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши учасників цивільного процесу та дослідивши всі письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що Позивачі [PERSON] та її рідний брат [PERSON] мають матір - [PERSON] (далі - відповідач), Після народження дітей мати [PERSON] вдруге вийшла заміж за [PERSON]. До 2005 року всі вони мешкали однією сім'єю у [ADDRESS]. Другий чоловік матері мав вкрай збуджену нервову систему, тому у травні 2005 року Позивачі пішли з дому і потрапили до притулку для неповнолітніх дітей, що знаходився по [ADDRESS]. Десь у серпні-вересні 2005 року відповідачка забрала дітей з даного притулку і повезла до нотаріуса. Там їм дали підписати якісь папери, в результаті чого квартира була [PERSON] продана. На словах мати пояснила, що за ці кошти буде купувати земельну ділянку в Київській області для будівництва індивідуального житлового будинку. Згодом без відому і згоди Позивачів Відповідачка зареєструвала їх обох за адресою: [ADDRESS], де вони фактично не проживали жодного дня. Після продажу Квартири мати, придбала земельну ділянку в селі Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області, примусивши Позивачів знову підписати якісь папери, в яких будучи неповнолітніми, ті не розумілися. З метою перевірки викладених фактів Позивач [PERSON] через свого представника звернулась до правоохоронних органів. В результаті проведення перевірки співробітниками Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві з'ясувалось наступне. Згідно з договором купівлі-продажу від 08 серпня 2005 року, складеним на бланку серія ВО № 507383, посвідченим приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 4577, [PERSON], малолітній [PERSON] (в інтересах якого діють його батьки як законні представники: [PERSON] та [PERSON]), [PERSON], [PERSON] (які діють за згодою своєї матері [PERSON]) продали Квартиру [PERSON]. Продаж відбувся за 202 000,00 грн., що в еквіваленті на момент відчуження складало 40 000,00 доларів США. На підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, складеного на бланку серія ВС № 033035, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4220, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (які діють за згодою своєї матері [PERSON]) придбали у [PERSON] за плату у власність по 1/3 частці кожна земельну ділянку площею 0,12 га в селі В. Олександрівка Бориспільського району Київської області. Умова передачі земельної ділянки у власність - внесення покупцями коштів в розмірі 60 400 грн. до 10 серпня 2005 року. Позивачі запропонували матері або гуртом добудувати будинок в с. В. Олександрівка, або продати частку, чи всім трьом продати всю земельну ділянку іншій особі. Але відповідач оригінали правовстановлюючих документів не дає, ніяких дій здійснювати не бажає. У відповідності до ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та зальної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Позивачі не скористались наданим їм ч. 3 ст. 12 ЦК України правом відмови від свого майнового права. Натомість до теперішнього часу не отримали ані своєї частки грошових коштів від продажу квартири, ані можливості підтвердити своє право власності на частку придбаної спірної земельної ділянки. Частина 1 статті 14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виходячи з ч. 1 ст. 316 того ж Кодексу, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивачі, як рівні перед законом суб'єкти права власності в розумінні положень ст. ст. 318, 319, 325, 356 ЦК України, придбавши на підставі договору купівлі-продажу по 1/3 спірної земельної ділянки, у зв'язку з перешкоджанням відповідача не мають можливості володіння, користування та розпорядження своїми частками на власний розсуд, не можуть вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 статті 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В нашому випадку позивачі набули таке право спільної часткової власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. У відповідності до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача, зокрема, з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідачка протягом 8-ми років не вчиняє дій щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, що не призводить до набуття Позивачами права власності на її частку. Стаття 355 ЦК України визначає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved