Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 12 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №MRF0GK00000001, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 доларів США на термін до 12 березня 2028 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не виконав. У звязку з цим станом на 13 липня 2015 року загальна сума заборгованості становить 83636,24 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20285,30 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13880,97 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 303,96 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 49166,01 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 35007,16 грн., яка була стягнута рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 48629,08 доларів США. Також представник позивача просить стягнути з відповідача штрафи у розмірі 11,41 доларів США (фіксована частина) та штраф у розмірі 2431,45 доларів США (процентна складова). На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51071,94 доларів США що за курсом 21,91 грн. за один долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 липня 2015 року складає 1 118 986,30 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 3654 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №MRF0GK00000001, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12 березня 2008 року по 12 березня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 25 000 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20 000 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 5 000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 10 по 15 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 229,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, комісії. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконав. У звязку з цим станом на 13 липня 2015 року загальна сума заборгованості становить 83636,24 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20285,30 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13880,97 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 303,96 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 49166,01 доларів США. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до рішення з [PERSON] стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №MRF0GK00000001 від 12 березня 2008 року у сумі 35007,16 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20258,68 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8189,44 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 118,48 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 4743,75 доларів США, а також штрафу відповідно до договору у розмірі 31,29 доларів США (фіксована частина) та штрафу 1665,52 доларів США (процентна складова). Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2012 року. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу вказаних положень процесуального закону наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обовязковими для врахування судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за кредитним договором №MRF0GK00000001 від 12 березня 2008 року, яка утворилась за період з 25 листопада 2011 року по 13 липня 2015 року, в розмірі 48629,08 доларів США. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ станом на 30.11.2015 року офіційний курс гривні до долару США становить 23,884656 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 48629,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 1 161 488,85 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафів суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладання на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами, а саме пунктом 5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 5.3 Умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним судом України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, які згідно ч.2 статті 214 ЦПК України є обовязковим для суду при прийнятті рішення по справі. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №MRF0GK00000001 від 12 березня 2008 року вбачається, що станом на 13.07.2015 року відповідачу були нараховані штраф (фіксована частина) у розмірі 11,41 долар США та штраф (процентна складова) у розмірі 2431,45 долар США. Також відповідачу нарахована і пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних сум штрафів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат, тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial