Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 1 200,00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що 01 квітня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача. В період шлюбу було придбано 26/100 частин домоволодіння, де вони всі мешкають по теперішній час. На протязі останніх двох років сімейні відносини погіршилися, відповідач в присутності дітей принижує та ображає позивача. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. Збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки це буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Вона не має з відповідачем спільного бюджету, спільне господарство не веде. Вона бажає створити нову сімю з іншим чоловіком. Для захисту свого права вона звернулася до адвоката з яким уклала договір про надання правової допомоги від 26.07.2016 року, на підставі якого вона сплатила аванс у сумі 1 200,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася. Представник позивача, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~ Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Дніпропетровська, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 212, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №001104 від 01 квітня 2005 року (а. с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №023914, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Донецької області 09 червня 2005 року, актовий запис №105 (а.с.7), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №390823, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 06 червня 2012 року, актовий запис №560 (а.с.8). Причиною розпаду сім'ї стало те, що у сторін несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Таким чином, судом встановлено, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає що підстав для їх задоволення не має, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 1\~200,00 грн., посилаючись на договір № 20 про роботу щодо надання юридичної допомоги адвокатом від 26 липня 2016 року, укладений між нею - [PERSON] та адвокатом [PERSON] (а.с.10). Також, надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2213 [PERSON] (а.с.11). Право на правову допомогу гарантовано ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження того, що позивачем понесені витрати на правовому допомогу у розмірі 1\~200,00 грн., суду належних доказів не надано, атому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: partial