Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фактор Груп», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., приватний виконавець Володін Артем Вікторович про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 29.11.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 943, яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти у розмірі 2 239 823 грн. 80 коп., з них основна заборгованість - 1 100 000 грн., пеня 1 139 823 грн. 80 коп. Цим виконавчим написом стягнуто заборгованість за період 03.10.2015 р. по 27.11.2018 р. за договором купівлі-продажу заставної, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та [PERSON] , посвідченим Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.12.2014 p., зареєстровано в реєстрі за № 8663 та договором відступлення права вимоги № 23/07.18 від 23.07.2018 p., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп», зареєстровано в реєстрі за № 344. Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що з дня виникнення права вимоги пройшло більше трьох років щодо стягнення основної заборгованості та один рік щодо стягнення пені, що вказує на відсутність безспірності заборгованості боржника перед кредитором та виключає можливість здійснення виконавчого напису. Крім того, у виконавчому написі неправильно визначено строк пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання, який відповідно до ст. 91 Закону України «Про нотаріат» становить один рік з моменту його вчинення, а у виконавчому написі зазначено три роки. Також, позивач зазначає, що договір відступлення права вимоги № 23/07.18, зареєстрований в реєстрі за № 344 від 23.07.2018 р. між ТОВ «ФК «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп» щодо набуття відповідачем прав за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 р. є нікчемним та не створює жодних юридичних наслідків, оскільки укладений з порушенням ст. 220 ЦК України - без нотаріального посвідчення, як основний договір купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 р. Ухвалою суду від 14.01.2019 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження, призначено підготовче засідання на 15.02.2019 року та одночасно витребувано за клопотанням позивача (а.с. 42-44) у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. копію усіх документів нотаріальної справи (номенклатури) щодо вчинення 29.11.2018 виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 943, за яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти у розмірі 2 239 823, 80 грн., з них основна заборгованість - 1 100 000, 00 грн., пеня 1 139 823,80 грн., у тому числі копію договору відступлення прав вимоги № 23/07.18 від 23.07.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп», зареєстрованого в реєстрі за № 344, та у ТОВ «ФК «Фактор Груп» копію договору відступлення прав вимоги № 23/07.18 від 23.07.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп», зареєстровано в реєстрі за № 344 (а.с. 46). Також ухвалою суду від 14.01.2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 29.11.2018 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 943, яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти у розмірі 2 239 823, 80 грн., з них основна заборгованість - 1 100 000, 00 грн., пеня 1 139 823, 80 грн. (а.с. 17-19, 48-49), яка ухвалою Київського апеляційного суду від 17.02.2019 року залишена без змін (а.с. 92-96 контрольного провадження). 07.03.2019 року від представника відповідача Леуса А.Б . надійшов відзив на позов з письмовими доказами, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі і що свідчать про безспірність вимог, були передані нотаріусу відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Нотаріус не розглядає спір про право, а перевіряє безспірність вимог стягувача в контексті наявності документів, що свідчать про безспірність вимог. Тому, підстав для задоволення позовних вимог, на думку представника відповідача, немає (а.с. 58-59). Ухвалою суду від 30.05.2019 року за заявою представника відповідача Леуса А.Б. та представника третьої особи приватного нотаріуса Незнайко Н.М. - Різник О.О. (а.с. 78-79, 84) залучено у цивільній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп», а також у зв`язку з невиконанням ухвали про витребування доказів повторно витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. та у ТОВ «ФК «Фактор Груп» (а.с. 94, 98-99). Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «ФК «Фактор Груп» - Леуса А.Б. про скасування заходів забезпечення позову - відмовлено (а.с. 102-103, 181, 195, 197), у яких представником позивача подавались письмові заперечення щодо скасування заходів забезпечення позову (а.с. 166-168). Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року тимчасово вилучено у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. (витребувані документи (а.с. 198). Також ухвалою суду від 13 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.10.2019 року (а.с. 192). Під час судового розгляду представником відповідача ТОВ «ФК «Фактор Груп» - Леус А.Б. подано заяву про залучення у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ТОВ ФК «Арагон» (а.с. 205), у задоволенні якої відмовлено (а.с. 211, 218) та заявлене усне клопотання про закриття провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду відмовлено (а.с. 212, 217). Під час судового засідання 25 листопада 2019 року представником відповідача ТОВ «ФК «Фактор Груп» - Леус А.Б. заявлено відвід судді, який ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання залишено без розгляду як такого, що поданий з порушенням строків, визначених ч. 3 ст. 39 ЦПК України, за відсутності відповідно до положень ст. 123, 127 ЦПК України заяви про поновлення строку для подання заяви про відвід, що судом розцінено як зловживання процесуальними правами, та відповідає практиці Верховного Суду (ухвала 18 грудня 2018 року у справі № 910/2968/18, ухвала 29 травня 2018 року у справі № 910/14716/17). У судовому засіданні представник позивача Крекін М.Д. підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Леус А.Б. позовні вимоги не визнав, заперечив щодо їх задоволення. Треті особи до судового засідання не з`явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.12.2014 року між позивачем [PERSON] та третьою особою ТОВ «ФК «Смарт Груп» укладено договір купівлі-продажу заставної, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 8663, відповідно до якого загальна сума складає 1 100 000 грн. Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 р. передбачено, що покупець [PERSON] сплачує суму, визначену п. 1.2 договору, в строк до 03.10.2015 р. (а.с. 10-12). Згодом на підставі договору про відступлення права вимоги № 23/07.18 від 24 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 344, ТОВ «ФК «Смарт Груп» відступила право вимоги за договором купівлі-продажу заставної 13.12.2014 року ТОВ «ФК «Фактор Груп» (а.с. 144-145). Тому, доводи позивача, що вказаний договір про відступлення прав вимоги за договором про купівлю-продаж заставної є нікчемним відповідно до положень ст. 220 ЦК України, а тому не створює юридичних наслідків, оскільки не посвідчений нотаріально суд відхиляє, оскільки сторонами договору дотримані вказані положення закону, договір про відступлення прав вимоги нотаріально-посвідчений. 29.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 943, яким стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп» грошові кошти у розмірі 2 239 823 грн. 80 коп., з них основна заборгованість - 1 100 000 грн., пеня 1 139 823 грн. 80 коп. Цим виконавчим написом стягнуто заборгованість за період 03.10.2015 р. по 27.11.2018 р. за договором купівлі-продажу заставної, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та [PERSON] , посвідченим Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.12.2014 p., зареєстровано в реєстрі за № 8663 та договором відступлення права вимоги № 23/07.18 від 23.07.2018 p., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Фактор Груп», зареєстровано в реєстрі за № 344 (а.с. 112). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Разом з тим, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Незхнайко Н.М. не врахувала, що відповідачем для вчинення виконавчого напису подані документи з пропуском строку позовної давності, що в свою чергу стало підставою для вчинення виконавчого напису з порушенням строку, визначеного ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що на час звернення відповідача ТОВ «ФК «Фактор Груп» до нотаріуса сплив строк позовної давності, оскільки п. 2.1 договору купівлі-продажу заставної від 13.12.2014 року, укладеної між позивачем [PERSON] та третьою особою ТОВ «ФК «Смарт Груп» передбачено строк, протягом якого [PERSON] повинна бути сплачена сума, визначена п. 1.2 договору, а саме до 03.10.2015 р. (а.с. 10-12). Отже, строк, протягом якого відповідач мав право на отримання грошових коштів від [PERSON] сплинув 4.11.2018 року. Проте, відповідач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису після спливу строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, та внаслідок чого нотаріусом Незнайко Н.М. вчинено виконавчий напис 29 листопада 2018 року, тобто з порушенням положень ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якого нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, відповідно до ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Разом з тим, в тексті виконавчого напису нотаріусом зазначено про необхідність пред`явлення виконавчого напису до виконання протягом трьох років з дня його вчинення всупереч положенням ст. 91 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства - порушення строку вчинення виконавчого напису відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 1 168 грн. 60 коп. (судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за подання позову та 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 2, 15) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача ТОВ «ФК «Смарт Груп».

Outcome: approved