Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У січні 2014 позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогами до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], недійсним. Позивач зазначає, що колишній власник квартири [PERSON] обдарованому квартиру фактично не передав, продовжує в ній проживати та сплачувати комінальні послуги. Тому зазначений договір не спрямований на перехід від однієї до іншої особи права користування, володіння та розпорядження майном, які є елементами права власності, а був укладений з метою приховування власності та ухилення від виконання судового рішення. Ухвалою від 02.04.2014 задоволено самовідвід судді Печерського районного суду м. Києва Волкової С.Я. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, вчасно належним чином був повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] у судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2012 стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором про надання послуг у розмірі 14925,00 грн., на відшкодування збитків - 53163,00 грн., витрати на оплату експертного висновку - 5033,24 грн., а також на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Встановлено, що позивачу [PERSON] постановою старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Власюк С.В. від 07.10.2013 ВП № 33699118 повернуто виконавчий лист № 2-1997/11 від 08.06.2012 про стягнення з [PERSON] 73241,24 грн. у зв'язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено; згідно відповіді ДПІ у боржника є відкриті рахунки в банківських установах, на які постановою державного виконавця накладено арешт, але згідно відповіді з банківської установи кошти на рахунку боржника відсутні; згідно відповіді з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно та земельні ділянки зареєстровані за боржником на праві власності відсутні; згідно відповіді БТІ м. Києва у боржника відсутнє майно, зареєстроване на праві власності; згідно відповіді ДПС України місце отримання доходу у боржника відсутнє (а. с. 16). Позивач оспорює договір дарування частини квартири від 31.05.2012, укладений між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Відповідно до п. 1 договору, дарувальник безоплатно передає у власність обдарованому 1/4 частини квартири номер [ADDRESS] належну дарувальнику на праві власності (а. с. 95). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідач [PERSON] розпорядився своїм майном та подарував належну йому частину квартиру синові [PERSON] Форма договору дарування була дотримана. На вимогу ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Також ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч. 2 ст. 234 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні з'ясовано, що батько [PERSON] реалізував своє право власності на 1/4 частини квартири номер [ADDRESS] подарувавши своєму сину - відповідачу [PERSON] Останній користується вказаною квартирою та проживає в ній. [PERSON] додатково реалізує своє право власності, що там може проживати член його сім'ї - батько. Під час розгляду справи судом не встановлено порушення прав [PERSON] внаслідок укладення договору дарування між відповідачами, та фіктивності даного договору, з огляду на що підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed