Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 28.02.2014 року, від якого мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. У зв`язку з відсутністю взаємозуміння сторони не можуть проживати як одна сім`я, виконувати сімейні обов`язки, вирішувати поточні проблеми. Відповідач усунувся від матеріального утримання сім`ї, участі у вихованні та житті дітей не приймає, постійні сварки, суперечки, зловживання відповідачем спиртними напоями, а також вчинення насильства щодо неї зумовило припиненя шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим. Тому позивач просить: 1) шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.02.2014 року Житомирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Житомирської області, за актовим записом за № 273 розірвати; 2) стягнути з відповідача на свою користь аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 4500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму з моменту звернення до суду з позовом до досягнення ним повноліття та на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 4500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму з моменту звернення до суду з позовом до досягнення ним повноліття; 3) визначити місцем проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просить проводити судове засідання у її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач в електронних зверненнях вказав, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання з позивачем та стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму, оскільки він має мінімальну заробітну плату на його утриманні знаходиться його малолітній син [PERSON] , [INFO] мати, [INFO], яка хворіє та потребує постійного стороннього догляду. Причин неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради № 56 від 20.01.2021 року. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2014 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб за актовим записом № 273, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно копій свідоцтв про народження від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно дост. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сім`ю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині вимог, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, зобов`язаний здійснювати їхнє утримання до досягнення ними повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Добровільної угоди щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто. Зважаючи на те, що обов`язок утримувати малолітню дитину до її повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, а також враховуючи визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину, кожен із батьків має забезпечувати її щомісячно матеріальною допомогою в сумі, не меншій 960,50 грн. для дитини віком до 6 років та 1197,50 грн. для дитини віком від 6 років, тому з огляду на вказані обставини, суд визначає розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1400,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стаття 161 СК Українипередбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року в справі № 6-2445цс16, який відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вік малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, а також висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради № 56 від 21.01.2021 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матір`ю [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає, що на теперішній час проживання малолітніх синів з матір`ю буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей і в цій частині позову суд також приймає визнання його відповідачем, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, сплаченого позивачем при поданні позову, а в частині позову про стягнення аліментів відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial