Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернулася з позовом в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Не погоджуючись з рішенням представник [PERSON], який діє в інтересах особи, яка не була залучена до участі у справі [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права , оскаржуване рішення є невмотивованим та необґрунтованим. Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що мають істотне значення для вирішення справи, оскільки 26 грудня 2007 року між ним і представником батька позивача було укладено договір купівлі-продажу зазначеної в рішенні суду земельної ділянки і саме він [PERSON] є власником земельної ділянки. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щояк доказ по справі може бути копія правовстановлюючого документу і представник відповідача не заперечував проти задоволення позову. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону і підлягає скасуванню з наступних підстав. Після смерті [PERSON] [INFO] ( а.с. 25), спадщину прийняла його донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідь Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області від 08.02.2016 р. за № 169/01-16. У зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу - свідоцтва на право власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] постановою державного нотаріуса Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області - Гречук Є.А. від 22.12.2015 р. за вих. № 3171/02-31 у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала на праві власності ії батьку - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на підставі п.п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. було відмовлено (а.с. 29). У січні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]. Судовим розглядом встановлено, що 26 грудня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу зазначеної в рішенні суду земельної ділянки між [PERSON] і представником [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] і на час ухвалення судом оскаржуваного рішення власником земельної ділянки був [PERSON] , а не батько позивача. При цьому, [PERSON] не було залучено до участі у справі, тоді як суд вирішив питання щодо прав останього на земельну ділянку. Розгляд справ за відсутності осіб, що беруть участь у справі, є порушенням основних засад судочинства, встановлених ст.129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд - можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності. Відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed