Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначила, що постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 по справі № 2а-7577/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.12.2010 по 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Постанова суду набрала законної сили 24.01.2014. Відповідачем здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії та нараховані грошові кошти до виплати у розмірі 53003,06 грн. [PERSON] помер [INFO] , 28.02.2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2019 року по справі №2а-5777/2011 було змінено стягувача у виконавчому провадженні з [PERSON] на його правонаступника [PERSON] та боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Окрім того, постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі №337/6385/14-а змінено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 року та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити [PERSON] перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: основної державної пенсії не нижче10 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірі мінімальної пенсії за віком, , визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та забезпечити виплату пенсії з 01.04.2014 року по 03.08.2014 року, з урахуванням фактично отриманих сум. Постанова набрала законної сили 08.12.2014 року. Відповідачем здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії та нараховані грошові кошти до виплати у розмірі 32924,98 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 року по справі №337/6385/14-а було змінено у виконавчому проваджені стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] та боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 92170,75 грн. за період з 24.01.2014 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 у справі № 2а-7577/2011, інфляційні втрати та 3% річних розміром 44677,35 грн. за період з 08.12.2014 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року у справі № 337/6385/14-а. 14.08.2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). 23.09.2020 року відповідач ГУПФУ в особі представника [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спадщина, на яку позивачу видано свідоцтво про право на спадщину, складається лише з грошових коштів на загальну суму 90608,04 грн., таким чином у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних, оскільки до складу спадщини входять лише невиплачені пенсійні нарахування. Вказує, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Окрім того у відзиві зазначено, що нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного Бюджету України, оскільки Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не є розпорядником державних коштів, а відтак і не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Позивач у позові просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 року по справі \~ \~ \~ \~№2а-7577/2011 позовні вимоги [PERSON] до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя - задоволено. Визнано неправомірними дії УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя щодо виплати пенсії [PERSON] в розмірі, меншому ніж передбачено статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.12.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2011 року залишено без задоволення. Постанова суду набрала законної сили 24.01.2014 року. На виконання постанови Хортицького районного \~ \~ \~ \~суду м.Запоріжжя від 14.06.2011 року по справі № 2а-7577/2011 відповідачем було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 53003,06 грн. Крім того, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 337/6385/14-а провадження 2-а/337/174/2014 позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя - задоволено частково та зобов`язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати [PERSON] з 01.04.2014 року по 02 серпня 2014 року пенсію в розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відрахуванням фактично отриманих ним сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року частково задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі міста Запоріжжя. Постанову Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року змінено. Абзац другий та третій резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя по перерахунку [PERSON] основної державної та додаткової пенсії відповідно до ст.. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1 квітня 2014 року по 3 серпня 2014 року. Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі міста Запоріжжя здійснити [PERSON] перерахунок основної державної та додаткової пенсії відповідно до ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: основної державної пенсії в розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст.. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та забезпечити виплату пенсії з 1 квітня 2014 року по 3 серпня 2014 року, з урахуванням фактично отриманих ним сум.» В іншій частині постанову Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року залишено без змін. Постанова Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/6385/14-а набрала законної сили 02.12.2014 року. На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 року у справі № 337/6385/14-а, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача та нараховано 32924,98 року. [INFO] [PERSON] помер, 28.02.2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів на загальну суму 85928 грн. 04 коп. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2019 по справі № 6-а/337/21/2019 ЄУН №2а-7577/11 замінено у виконавчому провадженні стягувача з [PERSON] на його правонаступника [PERSON] та замінено сторону боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 по справі № 6-а/337/23/2019 ЄУН №337/6385/14-а замінено у виконавчому провадженні стягувача з [PERSON] на його правонаступника [PERSON] та замінено сторону боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 92170,75 грн. за період з 24.01.2014 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 у справі № 2а-7577/2011, інфляційні втрати та 3% річних розміром 44677,35 грн. за період з 08.12.2014 року по 31.05.2020 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року у справі № 337/6385/14-а. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі\~№ 758/5545/16-ц,\~від 23 січня 2019 року по справі\~№ 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі\~№ 910/17566/17. За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, у випадку припинення відповідних правовідносин з пенсіонером у зв`язку з його смертю спірні відносини вже врегульовуються положеннями ч. 1 ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були одержані ним за життя, передаються членам його сім`ї а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Положенням ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Право на такі виплати мають особистий характер, оскільки покликані забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб. Тому зі смертю уповноваженої особи припиняється і право на отримання відповідної виплати. Однак, наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач (спадкоємець) успадкувала кошти, які ПФУ був зобов`язаний сплатити\~\~ [PERSON] (спадкодавцю), проте, внаслідок невиконання вказаного зобов`язання, позивач звернулась до суду за захистом свого права в порядку\~ст. 625 ЦК України. Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 14.06.2011 у справі № 2а-7577/2011 за період з 24.01.2014 по 21.05.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 82639,75 грн., а 3% річних складають 9531,00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 09.10.2014 у справі № 337/6385/14-а за період з 08.12.2014 по 31.05.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 39262,35 грн., а 3% річних складають 5415,00 грн. Відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу, натомість, постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя стосувались зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що\~Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постановами суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій [PERSON] покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі є неспроможними. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] тому, позов підлягає задоволенню у вказаній частині шляхом стягнення з відповідача на його користь вищезазначених сум. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем судовий збір у розмірі 1368,48 грн. сплачено не було. Позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» з посиланням на скрутний майновий стан, а також на те, що позивач хворіє, є пенсіонером та відноситься до осіб, що мають пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Згідно вказаного переліку, позивач, як член сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни (посвідчення серії [NUMBER] від 02.06.2015 року) не має пільг щодо сплати судового збору. Окрім того, відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Разом з тим, позивачем не надано документів, які б відображали інформацію щодо матеріального стану позивача, зокрема, наявності можливих доходів, пенсії, матеріальної допомоги, прибутків від господарства, сімейного становища, стану здоров`я, тощо. Констатація позивачем скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу. Враховуючи викладене, судом не встановлені підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, а тому на підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1368,48 грн.

Outcome: approved