Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором з обслуговування відпуску товару в розстрочку. В обґрунтування свої вимог зазначив, що 10 вересня 2019 року на прохання відповідачки він надав останній в розстрочку два дивани та стіл «Школьник» на суму 10300 гривень. При складанні договору відповідачка внесла перший платіж в сумі 5300 гривень, решту вартості товару, згідно договору вона зобов`язалася внести протягом трьох наступних місяців. 06 лютого 2020 року вона внесла в погашення боргу 1 500 гривень, після чого залишилося 3 500 гривень, які остання відмовляється вносити. На неодноразові дзвінки відповідачка відмовляється повертати заборговані кошти, тому просив стягнути з останньої на свою користь 3 500 грн. у рахунок боргу за договором та 2 % від заборгованої суми за кожен день прострочення сплати боргового платежу в розмірі 13020 грн., що у загальному становить 16520 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також просив про зменшення позовних вимог у частині стягнення з відповідачки на його користь суми штрафних санкцій у розмірі 13020 грн. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суму боргу визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року між приватним підприємцем [PERSON] та покупцем [PERSON] у письмовій формі був укладений кредитний договір з обслуговування відпуску товару в розстрочку, згідно якого остання придбала у позивача в розстрочку два дивани та стіл «Школьник» вартістю 10300 грн. та внесла перший внесок у сумі 5 000 грн., решту вартості товару на суму 5 000 грн. зобов`язалася вносити готівкою протягом трьох місяців рівними долями (а.с. 5). Із вказаного вище договору вбачається, що відповідачкою 06 лютого 2020 року частково погашено суму заборгованості у розмірі 1 500 грн., після чого за нею залишився борг у розмірі 3 500 грн., який вона, зі слів позивача, по даний час не сплатила. Фактично між сторонами склалися цивільні відносини щодо продажу товару у кредит. ЦК України не має визначення поняття «товарний кредит», але у ст. 694 ЦК зазначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товарів у кредит з відстроченням або розстроченням платежу. Звідси можливо зробити висновок, що з правової точки зору договір товарного кредиту є різновидом договору купівлі-продажу. Право власності на товар переходить до покупця у момент підписання договору або в момент отримання товару. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК Українии договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). Так як відповідачкою не виконано зобов`язання щодо повернення коштів за проданий товар у розстрочку та не спростовано відсутності у неї заборгованості перед позивачем у розмірі 3 500 грн., тому зазначена сума коштів підлягає стягнення з неї на користь позивача. Одночасно з відповідачки в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. судових витрат, так як позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, будучи інвалідом ІІ групи (а.с.4).

Outcome: approved