Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У січні 2015 р. [PERSON] через представника звернувся до суду з позовом, яким просив визнати договір дарування укладений 05 травня 2012 р. у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] між [PERSON] і [PERSON] удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між [PERSON] і [PERSON] Також просив позбавити [PERSON] права власності на 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві шляхом переведення прав та обовязків покупця за даним договором на [PERSON], визнавши за ним право власності на вказану частину будинку. Позов предявлено до [PERSON], третіми особами без самостійних вимог вказано [PERSON], [PERSON] Ухвалою суду від 21 травня 2015 р. до участі в справі в якості співвідповідача за позовом [PERSON] було залучено [PERSON] (а.с.55). В ході розгляду справи по суті третя особа [PERSON] предявив самостійний позов з вимогами до [PERSON], [PERSON] і [PERSON], яким просив визнати договір дарування укладений 05 травня 2012 р. у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] між [PERSON] і [PERSON] удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу цієї частини будинку між [PERSON],[PERSON] і [PERSON] Також просив позбавити [PERSON] права власності на 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві шляхом переведення прав та обовязків покупця за даним договором на нього та [PERSON], визнавши за ними право спільної сумісної власності на вказану частину будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Третя особа [PERSON] свій позов підтримав, не заперечував проти задоволенні позову [PERSON] Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] Представник відповідачки заперечувала проти задоволення обох позовів, визнавши, що кошти на придбання спірної нерухомості належали [PERSON] Відповідачка [PERSON] також надала письмові пояснення щодо позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, у т.ч. позивача і третьої особи під присягою, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. [PERSON] після смерті у 2006 р. [PERSON], з яким тривалий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, продовжувала підтримувати стосунки з його батьком [PERSON] і познайомила його надалі з [PERSON], з яким почала співмешкати. [PERSON] є самотнім і, оскільки [PERSON] з [PERSON] виявляли до нього турботу, він вважав їх своєю сімєю і сподівався на таке ставлення до нього і догляду довічно. [PERSON] мешкав на дачі в с. Лоцкіно Баштанського району, але в м. Миколаєві у нього у власності була квартира [ADDRESS], і на пропозицію [PERSON] переїхати ближче до їх сімї із [PERSON] вони вдвох узгодили, що квартира, що належить [PERSON] буде продана, а [PERSON] переїде жити до житлового будинку в с. Кіряковка Миколаївського району, який [PERSON] купить за свої кошти. Крім того [PERSON] з [PERSON] погодили, що кошти від продажу належної [PERSON] квартири підуть на забезпечення житлом [PERSON], яка була на той час вагітна дитиною від [PERSON] Дані обставини не заперечувалися позивачем [PERSON], [PERSON]П, відповідачем [PERSON] та представником [PERSON] Крім того, [PERSON], згідно його показів під присягою, пояснив, що на себе нерухомість оформляти не хотів, оскільки стосовно нього є незавершені виконавчі провадження. Він хотів оформити нерухомість взагалі на доньку, коли та народиться, але знайшовся варіант з придбанням частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, тому оформив договір дарування порадившись з [PERSON] на [PERSON] Єдиною участю [PERSON] в оформленні договору було її прохання оформити його саме як договір дарування щоб отримати соціальні пільги як одинокій матері, усі інші деталі він погоджував лише з [PERSON] Оформленням разом з ріелтором [PERSON] послідовно трьох угод придбанням за його особисті кошти будинку в с. Кіряковка на імя [PERSON] для проживання [PERSON], продажу належної [PERSON] квартири та придбанням частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві займався він особисто. Гроші виручені від продажу квартири належної [PERSON] повністю пішли на придбання у [PERSON] частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, той знав про прихований характер купівлі-продажу. Також він вклав в наступні півтора роки особисті кошти на капітальний ремонт придбаного на імя [PERSON] житла в інтересах сімї. Але [PERSON] не повідомивши його забрала спільну доньку та виїхала з України. Метою свого позову зазначив бажання після набуття права власності переоформити частину спірного будинку на доньку. Третя особа [PERSON], під присягою суду пояснив, що сприймає [PERSON] за сина і той знаходився у фактичних сімейних відносинах з колишньою співмешканкою його померлого сина - [PERSON], від яких народилася донька [PERSON]. Дійсно, він та [PERSON] мали намір забезпечити житлом новонароджену дитину [PERSON] та [PERSON] на її імя, але не бажали впустити варіант, що зявився з продажу частини будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві, тож узгодили разом оформити купівлю на [PERSON] за кошти виручені з продажу належної йому квартири [ADDRESS]. Фактично угода з приводу купівлі на [PERSON] частини житлового будинку відбувалася з пропущенням стадії оформлення на нього купівлі цієї частини, щоб не витрачатися на нотаріуса і податки двічі. Вважає, що у відповідності до відношень, які склалися у нього з [PERSON], то спірна частина будинку повинна бути оформлена на них вдвох у спільній сумісній власності. Пояснення позивача та третьої особи [PERSON] щодо обставин вчинення спірної угоди узгоджуються з іншими доказами. Відповідач [PERSON] визнав, що насправді продав за 29000 доларів США належні йому 23/100 частини житлового будинку по вул.Чайковського, 21 в м. Миколаєві, попередня домовленість і розрахунок відбувався з [PERSON], договір з [PERSON] оформлявся на прохання [PERSON] як дарування на її імя. Свідок [PERSON] суду показав, що він як ріелтор займався оформленням відплатного договору придбання частини житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві на дружину [PERSON] [PERSON] Свідки [PERSON] і [PERSON] суду показали, що знають [PERSON] приблизно 5 років і вона їм розповіла, що за ініціативою [PERSON] була продана квартира по вул. Аванградній в м. Миколаєві, яка належала [PERSON] і придбана частина житлового будинку одразу на неї, щоб уникнути подвійної оплати послуг нотаріуса. Відповідно до копії нотаріальної справи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], нею було посвідчено договір від 05 травня 2012 р. за реєстровим №791, згідно якого 23/100 частин житлового будинку по вул. Чайковського, 21 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами їх власник [PERSON] подарував [PERSON] (а.с.66,67). Право власності на підставі вказаного договору дарування зареєстроване за [PERSON] (а.с.24-25). Напередодні, 28 квітня 2012 р. [PERSON] продав за договором за реєстровим №754 посвідченим тим самим нотаріусом належну йому квартиру [ADDRESS] за 213707,10 грн., що еквівалентно 29000 доларів США (а.с.127-128). Відповідно до копії розписки [PERSON] від 05 травня 2012 р. він отримав за належну йому нерухомість по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві 28500 доларів США від покупця [PERSON] (а.с.103). Не заперечується сторонами та встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 р., що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2011 р. (а.с.88,89). На той час [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували (а.с.73-75, 121). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2015 р., яке набрало законної сили, був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження та вирішено визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], із внесенням змін до актового запису про народження дитини щодо присвоєння їй прізвища батька (а.с.88,89). На виконання рішення суду видано нове свідоцтво про народження дитини (а.с.87). Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. На підставі сукупності доказів, які не є суперечливими, суд приходить до висновку, що в дійсності договір за реєстровим №791 від 05 травня 2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві був удаваним правочином, який приховував договір купівлі-продажу цієї нерухомості за кошти, які належали [PERSON] від продажу належної йому квартири [ADDRESS].. Щодо правових наслідків правочину, який визнано судом удаваним. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 р. N 9 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач\~\~( ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України). Вимоги в первісному позові та позові третьої особи про визнання удаваного правочину недійсним або нікчемним не заявлялися. Позивач та третя особа просили застосувати для позбавлення [PERSON] права власності і набуття за ними права особистої та спільної сумісної власності правовий механізм переведення прав покупця, не звернувши уваги, що законом передбачено застосування цього поняття лише ч. 4 ст. 362 ЦК України щодо реалізації співвласником переважного права покупця, чого в даному випадку немає, оскільки [PERSON] та [PERSON] не були співвласниками спірного житлового будинку по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві. До того ж вимога [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] (відповідачем за його позовом) не узгоджується з вимогами цивільного законодавства про набуття права за волевиявленням самої особи. Отже вимоги позивача та третьої особи про позбавлення права власності [PERSON] на спірну частину житлового будинку шляхом переведення права покупця із визнанням права власності не відповідають закону, а тому задоволені бути не можуть. Також суд звертає увагу, що дійсне і вільне волевиявлення [PERSON], як власника коштів, за які в повному обсязі куплялися 23/100 частин спірного будинку було направлено на сплату ціни придбання їх саме на імя [PERSON], а не на себе чи на [PERSON] Таке ж уявлення про набувача даної частини житлового будинку мав і [PERSON] Удаваний договір дарування, а насправді купівлі-продажу, не спростовує переходу права власності на 23/100 частин спірного житлового будинку від [PERSON] до [PERSON], оскільки саме це було погоджено [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Отримання [PERSON] ціни спірної частини будинку від [PERSON] та написання відповідної розписки це не спростовує. Правове визначення удаваного правочину надане в ст. 235 ЦК України та в згаданій постанові Пленумом ВСУ і передбачає існування зобовязальних відносин, хоча і не тих, що випливають зі змісту правочину між тими ж сторонами. [PERSON] право власності на кошти, які [PERSON] передав йому для оплати купівлі даної частини житлового будинку не набув у встановленому порядку, тож право на захист у нього не виникало. Стосовно коштів витрачених на поліпшення спірного нерухомого майна, то це майнове право підлягає захисту в інший правовий спосіб. Майнове право [PERSON] щодо вкладених в придбання [PERSON] спірної нерухомості особистих грошових коштів - 28500 доларів США виручених від продажу належної йому квартири також підлягає захисту в інший правовий спосіб. Згідно ст. 88 ЦПК України відповідно до частини задоволених позовних вимог [PERSON] немайнового характеру з [PERSON]Д,, [PERSON] слід стягнути по 121,80 грн. судового збору. В частині позовних вимог майнового характеру щодо яких в задоволенні позову йому відмовлено слід стягнути в дохід держави недоплачений до 574,75 грн. судовий збір (1% встановленої в договорі дарування вартості 23/100 частин спірного будинку) в розмірі 248,35 грн. На користь [PERSON] відповідно до діючих ставок оплати судового збору на момент предявлення його позову за вимоги немайнового характеру з [PERSON], [PERSON] слід стягнути по 243,60 грн. судового збору. З [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір недоплачений за вимоги майнового характеру щодо яких в задоволенні позову йому відмовлено в розмірі 557,95 грн.

Outcome: partial