Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

У січні 2020 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого, відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопад 2005 року на її користь із відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно і до повноліття дитини. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 грудня 2012 року було змінено розмір аліментів із 1/4 частини від усіх видів доходу на тверду суму, розмір якої було визначено - 500 грн. Вказувала у позові, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки отримує мінімальну заробітну плату. Із часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на дитину значно зросли та зріз відповідно і прожитковий мінімум, встановлений державою для дитини, який на даний час складає 2218 грн. Просила змінити (збільшити) розмір аліментів, які були стягнуті за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука із [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 500 грн. та стягувати їх у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із дня пред`явлення нею позову і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 29 січня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі (а.с. 19). 25 лютого 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с.30-31). У своєму відзиві відповідач вказував, що не погоджується в частині доводів позивача щодо встановлення розміру аліментів в частці від доходу. Зазначав, що, як і на час встановлення аліментів у твердій сумі, так і на даний час не має постійного місця роботи та доходу, оскільки працевлаштування є доводі проблематичним у сільській місцевості, де він проживає на даний час. Його доходи не є стабільними та носять сезонний характер в основному у літній та осінній період року. Крім того, зазначав, що створив сім`ю і проживає без реєстрації шлюбу із іншою жінкою, [PERSON] , у якої від попереднього шлюбу є також двоє неповнолітніх дітей, які проживають із ними, а також на його утриманні знаходиться його мати пенсіонерка. Боргу по аліментам він не має, кожного місяця аліменти сплачує, погоджується, що утримувати дитину на 500 грн. неможливо, тому не заперечує щодо збільшення розміру аліментів у твердій сумі до 1200 грн. Просив відмовити у задоволенні позову щодо зміни розміру аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину від його доходу. 23 березня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 61). Вказувала, що у своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] надав недостовірну інформацію щодо свого матеріального стану та місця проживання. Зазначала, що надана ним довідка із Горошинської сільської ради Семенівського району щодо його місця проживання є фіктивною, адже у с. Горошино він лише зареєстрований, а фактично проживає у м. Камя`нське (колишня назва м. Дніпродзержинськ), де він і працює. Там же проживає і його співмешканка [PERSON] , яка у с. Горошине ніколи не проживала та не була зареєстрована. Звертає увагу, що мати відповідача не може знаходитися на його утриманні, оскільки у с. Горошино він не проживає. Також, відповідач не зобов`язаний утримувати дітей своєї співмешканки, адже він не є їх батьком. Вважає, що відповідач навмисно не працевлаштовується офіційно, намагаючись уникнути стягнення аліментів у процентному співвідношенні. Просила позов задовольнити у повному обсязі. 23 квітня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла відповідь відповідача (заперечення на відповідь позивача на відзив). Вказував, що позивачем у відповіді на його відзив не доведено, що довідка Горошинської сільської ради містить неправдиву інформацію щодо його фактичного місця проживання та не надано доказів, які б спростовували дану інформацію. Просив у задоволенні позовних вимог щодо зміни розміру аліментів із твердої суми на розмір аліментів у 1/4 частку від його доходу відмовити. Встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. Будь-які клопотання від сторін у справі до суду не надходили. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула. Надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності. Заявлений позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Надіслав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності. Проти позову заперечував, підтримав поданий ним відзив на позов. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне. З 29 листопада 2003 року позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2005 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи стягнення з 23.09.2005 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною 3-х років, починаючи стягнення з 23.09.2005 року. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи та поставало із пояснень самого відповідача [PERSON] , він був зареєстрований у с. Горошино Семенівського району, а фактично проживав у [ADDRESS] (архівна справа № 2-6182/05). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 грудня 2012 року було змінено розмір аліментів, які були визначені за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2005 року та стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини від усіх видів його доходів на тверду грошову суму, розмір якої встановлено 500 грн. та стягувати їх з 18 грудня 2012 року (архівна справа № 2/1601/3076/2012, провадження 1601/11643/2012). Таким чином, суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманню свого неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, що встановлено відповідними судовими рішеннями. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів у зв`язку з погіршенням свого матеріального стану та збільшенням витрат на утримання дитини. Відповідно до наданої позивачем довідки про доходи № 28 від 23.04.2020 року постає, що вона працює вихователем у дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) комбінованого типу № 70, форма працевлаштування - основна. Загальна сума її доходу за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року склала - 48 843,24 грн., тобто, її середня заробітна плата становить близько 8 000 грн. на місяць. Суд зважає на те, що з часу зміни розміру аліментів із 1/4 частини зі всіх видів заробітку до 500 грн. щомісячно (рішення суду від 18 грудня 2012 року) минув значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дітей, зросли встановлені на законодавчому рівні прожиткові мінімуми, у тому числі на утримання дитини відповідного віку, і дане не потребує додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Суд під час розгляду справи надав оцінку наданим відповідачем письмовим доказам. Так, судом була досліджена додана до відзиву на позовну заяву довідка № 58 від 20.02.2020 року, видана виконкомом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області за підписом секретаря ради Прищепи Л.М., з якої постає, що [PERSON] зареєстрований у с. Горошине Семенівського району та має склад сім`ї: мати - [PERSON] , 1959 р.н., громадянська дружина - [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 2006 р.н. та [PERSON] , 2015 р.н. (а.с. 57). Із наданої відповідачем довідки (без вихідного номеру та дати), виданої депутатом Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області Шулікою Н.В. , постає, що [PERSON] не має постійного місця роботи, працює на тимчасових підробітках і переважно в літньо-осінній період (а.с. 58). Однак, суд не може взяти до уваги надані відповідачем довідки, як доказ його проживання у с. Горошине у зазначеному складі сім`ї та відсутність у нього постійного місця роботи, виходячи із наступного. Так, на письмовий запит суду було отримано лист № 29 від 23 січня 2020 року, за підписом голови Горошинської сільської ради Надточого Ю.О., з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: с. Горошине, Семенівського району Полтавської області, згідно даних його паспорта, але у с. Горошине не проживає. З огляду на викладене вище, суд не може взяти до уваги доводи відповідача [PERSON] про його проживання за місцем реєстрації у с. Горошине у зазначеному складі сім`ї, відсутність у нього постійного місця роботи та його працевлаштування на тимчасових роботах (підробітках). Посилання відповідача на те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати, котра є пенсіонером, на думку суду, також не заслуговують на увагу, із підстав його не проживання разом із матір`ю. Будь-яких доказів того, що мати є непрацездатною, потребує стороннього догляду, матеріальної підтримки і що саме це здійснюється відповідачем, останнім суду надано не було. Крім того, суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що він створив іншу сім`ю із [PERSON] , у якої є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 р.н. та [PERSON] , 2015 р.н., від попереднього шлюбу та які проживають із ними, адже відповідач [PERSON] не несе обов`язку утримувати неповнолітніх дітей [PERSON] , які мають батька (батьків). Суд констатує, що відповідач не має стійкі ознаки втрати працездатності, встановлення відповідної групи інвалідності, а звідси є працездатним, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини, яка повинна бути відповідною соціально-економічним умовам, які склалися в країні та достатньою для належного забезпечення потреб дитини. Суд також враховує, що позивач просить стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 та ст. 183 СК України. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. При цьому, прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18, де касаційна скарга була мотивована перед усім тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не може бути підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, суд погодився з позицією позивача, що прийняті у законодавстві зміни, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання, є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, у разі якщо їх розмір (розмір стягуваних аліментів) не відповідає мінімальному розміру, передбаченого законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує, що на час розгляду матеріалів справи в суді розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з січня 2020 року становить - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн., які в рівних частках, відповідно до норм чинного законодавства, мають надавати на утримання дитини саме обоє батьків. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтовано, а тому підлягає до задоволенню в частині зміни розміру аліментів. У частині позовних вимог щодо обчислення дати зміни розміру аліментів, а саме із дня пред`явлення позову до суду слід відмовити позивачу, оскільки аліменти вже були стягнуті за рішенням суду у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, а тому їх відлік стягнення у даному випадку слід починати з дати набрання рішення суду законної сили. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі - 840,80 грн.

Outcome: partial