Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 12.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №128, зазначивши в обґрунтування позову, що від шлюбу з відповідачем мають сина Вадіма, [INFO]. Шлюбні відносини припиненні з квітня 2014 року, оскільки відповідач, за час її перебування в пологовому будинку, 29.04.2014 року вчинив особливо тяжкий злочин та був засуджений вироком суду від 08.12.2014 року до 12 років позбавлення волі. Враховуючи обставини, що стали підставою для припинення шлюбних відносин, просить строк на примирення не давати, оскільки шлюб на теперішній час між ними існує формально, зберегти їх сімю вже не можливо тому, що в подальшому проживати разом з цією людиною вона не бажає і збереження шлюбу суперечило би її інтересам. Місце проживання дитини просить визначити разом з нею. В судовому засіданні позивач не зявилася, надавивши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність. Відповідач, який відбуває порання за вироком суду в ПВК УДПтС України в Одеській області №51, направив до суду письмову заяву у якій зазначив, що проти позовних вимог заперечує, оскільки бажає зберегти сімю. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 12.10.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис за №128. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON] /а.с.6/. 28.04.2014 року у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] /а.с.7/. Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2014 року [PERSON] засуджено к 12 рокам позбавлення волі /а.с.8-12/. Сімейним кодексом України визначено, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя засуджений за вчинення злочину до позбавлення волі на строк не менш як три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач засуджений до позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину к 12 рокам позбавлення волі, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому збереження шлюбу між сторонами не можливо, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.3,24,105,107,110,112 СК України,

Outcome: approved