Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 19 жовтня 2016 року позивач надала відповідачу у позику 47 000 доларів США строком до 01 вересня 2017 року. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернулася з цим позовом до суду та просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 47 000 доларів США, що еквівалентно 1 175 975, 48 грн. станом та день звернення до суду в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 69 380, 02 грн., а всього 1 245 355, 70 грн. Ухвалою від 14 серпня 2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального (позовного) провадження та призначено підготовче судове засідання на 29 жовтня 2019 року. За результатом проведення підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 29.10.2019 справу призначено до судового розгляду на 10.02.2020. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації. Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання. Отже у розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного позовного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 47 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2017 р., про що видав позивачу власноручно написану розписку. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Відповідач договір позики не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Досліджена в судовому засіданні розписка [PERSON] від 19 жовтня 2016 року підтверджує факт отримання ним від [PERSON] в борг 47 000 доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці, до 01 вересня 2017 року, відповідачем суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] також заявляла вимоги про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних в розмірі 69 380,02 грн., нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання з повернення коштів є підставою для нарахування і стягнення даної суми. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, в строк до 01 вересня 2017 року грошові кошти за договором позики в розмірі 47 000 доларів США їй не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань 3 % в сумі 69 380, 02 грн., здійснених за правилами ст. 625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунках позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в розмірі 9 605 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved