Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області уклала шлюб з відповідачем, про що 30.07.2014 року складено відповідний актовий запис №219, що підтверджує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу у подружжя двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їхня сім'я проживала за адресою: [ADDRESS], тобто у будинку батьків відповідача. Протягом останніх місяців сімейне життя між подружжям поступового погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, відчуття поваги та любові між подружжям втрачено. Як мати, позивач вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з нею, оскільки слідкує за станом їх здоров'я, розвитком та вихованням, на даний час отримує допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та бажає працевлаштуватись для влаштування дітей у дитячий садок. Перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків щодо спільних дітей наміру немає. Також наголошує на тому, що відповідач офіційно працевлаштований, а тому зобов'язаний утримувати дітей, тому звертається до суду також з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів. Просить суд позов задовольнити: розірвати шлюб між нею та відповідачем; визначити місце проживання спільних малолітніх дітей разом з нею; стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] усудовому засiданнi позовпiдтримали в повному обсязi, просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - [PERSON] усудовому засiданнi позовпiдтримали частково та зазначили наступне. У квартирі, де проживає позивач, зареєстровано дуже багато людей та немає нормальних умов для проживання там спільних малолітніх дітей. Також відповідач стверджує, що він ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, на роботі характеризується виключно з позитивної сторони, ніяких погроз та скандалів між подружжям ніколи не було. Він офіційно працює та має можливість утримувати дітей та піклуватись про них. Проти задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу відповідач не заперечує, проти визначення місця проживання спільних малолітніх дітей разом з позивачем та стягнення на її користь аліментів на утримання дітей заперечує та просить у цій частині позову відмовити. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Орджонікідзевського району, Служби у справах дітей Чугуївської районної адміністрації у судове засідання не з'явилися, про час, дату, місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник Управлiння служб у справах дiтей Департаменту працi та соцiальної полiтики Харкiвської мiської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника третьої особи, позов [PERSON] підтримують у повному обсязі, просять суд його задовольнити з підстав, наведених у висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей від 07.11.2016 року. Суд, дослідивши доводи позивача та її представника, відповідача та його представника, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 30.07.2014 року зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №219, що підтверджує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 65). Від шлюбу у подружжя є двоє дітей - [PERSON], [INFO], актовий запис №04, що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області 23.09.2014 року, та [PERSON], [INFO], актовий запис №03, що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області 23.09.2014 року (а. с. 10-11). Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення цієї вимоги, прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, а шлюб, зареєстрований 30.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку від 07.11.2016 року Управлiння служб у справах дiтей Департаменту працi та соцiальної полiтики Харкiвської мiської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON], [INFO]. Судом також досліджено рішення Комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 14.04.2016 року, згідно якого комісія вважає за можливим визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON]. Також згідно акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 02.02.2016 року сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], санітарний стан приміщення задовільний, будинок із трьох кімнат, забезпечений всіма необхідними меблями, у дітей є необхідні речі, забезпечені усім необхідним відповідно до віку (а. с. 79). Комісією Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області теж складено акт обстеження житлово-побутових умов житла за адресою: [ADDRESS], згідно якого даний будинок придатний для проживання (а. с. 80). Також згідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Індустріального району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 09.06.2016 року сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] разом з доньками займає одну окрему кімнату, в якій є стіл, шафа для посуду та одягу, розкладний диван, діти мають іграшки, але не мають місць для сну (а. с. 66). Так, [PERSON] за місцем мешкання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, даних про зловживання алкогольними напоями та наркотичними речовинами немає, що підтверджує характеристика, видана ст. інспектором Індустріального відділу поліції ГУ НП в Харківській області (м. Харків) від 24.10.2016 року. [PERSON] займає посаду оператора з добування нафти, газу і конденсату у філії ПАТ «Укргазвидобування», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району і отримує допомогу при народженні дитини. Ні позивач [PERSON], ні відповідач [PERSON] на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебувають, про що свідчать довідки комунальних закладів охорони здоров'я, надані у судовому засіданні. Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю». Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позивач вважає, що вона спроможна надати дітям належний рівень виховання, постійно піклується про їхній розвиток, має належні житлово-побутові умови. Достовірно встановлено, що на даний час діти проживають разом з матір'ю та продовжують нормально розвиватись, також мати [PERSON] не перешкоджає в участі батька [PERSON] у вихованні спільних дітей, що підтверджено показаннями свідка [PERSON], даними у судовому засіданні під присягою. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дітей, щодо спільної участі у вихованні дітей. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, а саме визначає місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON], [INFO]. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України, частина заробітної плати/доходу/ матері, батька,що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. [PERSON] працює у філії газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» оператором з добування нафти, газу і конденсату/нафтогазопромислу з 17.04.2015 року по теперішній час, про що свідчить довідка, видана даним управлінням від 01.02.2016 року №21 (а. с. 71). Також судом досліджено довідку про дохід на вищенаведеному місці роботи [PERSON] від 17.02.2016 року №13-07-1674-3, згідно якої заробітна плата (до видачі) відповідача становила: за серпень 2015 року - 4158, 48 грн., вересень 2015 року - 4206, 73 грн., жовтень 2015 року - 3158, 13 грн., листопад 2015 року - 3132, 84 грн., грудень 2015 року - 5060, 88 грн., січень 2016 року - 3949, 74 грн. (а. с. 94). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці і соціального захисту населення і отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 1720, 00 грн., що підтверджує довідка, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 12.10.2016 року №1472. Більше того, у своїх запереченнях при обґрунтуванні визначення місця проживання дітей саме з відповідачем, [PERSON] зазначив, що офіційно працює та має можливість утримувати дітей та піклуватись про них матеріально. Так, відповідач працевлаштований, даних про наявність у нього нерухомого майна та інших джерел доходу матеріли справи не містять. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною молодою особою, даних про наявність обмежень за станом здоров'я не має, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні. На противагу цьому, [PERSON] отримує лише допомогу при народженні дитини у розмірі 1720, 00 грн. Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дітей, та стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дітей до їх повноліття, враховуючи інтереси останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, вважає її такою, що підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, суд враховує положення статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», щодо встановлення прожиткового мінімуму на 2016 рік для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень, обставини справи та виходячи із принципів розумності і справедливості, стану здоров'я дітей, та вважає, що достатнім розміром аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на двох дітей, є 2 000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем [PERSON] було сплачено 1102 грн. 40 коп. за дві позовні вимоги немайнового характеру - розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, та оскільки ці дві вимоги задоволені у повному обсязі, суд присуджує на її користь витрати по сплаті судового збору з другої сторони - [PERSON]. Відповідно до вимог частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів задоволена у повному обсязі з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Орджонікідзевського району, Служба у справах дітей Чугуївської районної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved