Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про зобов'язання вчинити певні дії як власника житла по усуненню перешкод по вселенню та користуванню квартирою та продовження строку дії ордера. В обґрунтування позову зазначивши, що він 25 грудня 2014 року отримав ордер №0000 000140 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 75,8 кв.м., яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою - [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 року №760. Заселитися в дане житлове приміщення йому та його родині не виявилося можливим у зв'язку з тим, що в даній квартирі є власники які і проживають в ній. У зв'язку з викладеним позивач просив суд зобов'язати Головне управління Національної гвардії України як власника квартири за адресою - [ADDRESS] усунути перешкоди щодо вселення родини позивача згідно з ордером шляхом виселення осіб, які неправомірно займають житло та продовжити строк дії ордеру №0000 000140 на право зайняття жилого приміщення до часу вирішення питання щодо безперешкодного вселення в квартиру. Ухвалою суду від 19 березня 2015 року до участі у справі залучено виконком Дніпропетровської міської ради в якості співвідповідача та в якості третьої особи ОСББ «Січеслав». Ухвалою суду від 08 квітня 2015 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної гвардії України, виконкому Дніпропетровської міської ради, де третя особа ОСББ «Січеслав», в частині позовних вимог про подовження строку дії ордеру - залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Головного управління Національної гвардії України позов не визнав, пояснивши, що спірна квартира була розподілена [PERSON] та його сім'ї. Проте, що квартира зайнята іншими особами їм стало відомо лише під час розгляду даної цивільної справи. В судове засідання 23 квітня 2015 року представник Головного управління Національної гвардії України не з'явився. Оскільки сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Представник відповідача виконкому Дніпропетровської міської ради до суду не з'явився, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Третя особа ОСББ «Січеслав» в судове засідання свого представника не направили, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що 25 грудня 2014 року [PERSON] на сім'ю із шести осіб на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 2014 року за №760 було отримано ордер №0000 000140 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 75,8 кв.м., яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою - [ADDRESS] (а.с.6). Заселитися позивач [PERSON] не зміг у зв'язку із зайнятістю спірної квартири іншими особами, про що свідчать неодноразові звернення позивача та членів його сім'ї в правоохоронні органи та до прокуратури, а в подальшому і з даним позовом до суду. Частинами 1,2 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Розглядаючи позов, суд приходить до висновку про його безпідставність, оскільки Головне управління Національної гвардії України, як власник житла, не чинить будь-які перешкоди у вселенні [PERSON] та його сім'ї в квартиру [ADDRESS]. Що стосується зобов'язання Головного управління Національної гвардії України вчинити певні дії як власника житла по усуненню перешкод по вселенню в квартиру шляхом виселення осіб, які неправомірно займають житло, то законність вселення інших осіб повинна перевірятися і є підставою іншого позову з участю цих осіб. Крім того, з даного питання позивач до Головного управління Національної гвардії України не звертався, про що він сам не заперечував, про зайнятість квартири, та наявність декількох квартир [ADDRESS], але в різних секціях, відповідач Головне управління Національної гвардії України дізналося лише під час розгляду даної справи, про що пояснив представник відповідача в судовому засіданні та не заперечував позивач. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed