Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3\~000 грн. на кожну дитину щомісячно, з моменту звернення до суду з позовною заявою до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позивачка зазначає, що 11 вересня 2004 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. З липня 2018 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, проживають окремо. Відповідач коштів на утримання дітей не надає та участі у їх вихованні не приймає. Позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дітей. Відповідач є працездатним, хронічних захворювань не має. Оскільки, коштів на утримання дітей не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Розглянувши клопотання представника позивачки [PERSON] [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд 16 жовтня 2019 року вирішив відмовити у його задоволенні, оскільки підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін судом не вбачається, а представником позивачки у клопотанні таких підстав не наведено. При цьому, суд також вважає за необхідне звернути увагу, що всі доводи чи заперечення сторони мали право викласти письмово, а також мали право подати докази в підтвердження обставин, на яких вони ґрунтуються. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 456, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 11 вересня 2004 року (а.с. 4). Відповідач доводиться батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 27 квітня 2005 року, актовий запис № 339 (а.с. 5); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 вересня 2007 року, актовий запис № 842 (а.с. 6). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають та знаходиться на утриманні матері позивачки по справі. Допомогу на утримання малолітньої доньки відповідач не надає. Згідно\~до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що\~він спроможний\~надавати позивачці\~аліменти на утримання спільних дітей. У позовній заяві позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання\~двох неповнолітніх\~дітей в\~твердій грошовій\~сумі у\~розмірі по\~3\~000\~грн.\~на кожну\~дитину щомісячно. Однак, позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі заявленому позивачкою до стягнення по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно. При цьому, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VІІІ\~«Про державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2118 гривень. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітньому [PERSON] виповнилось 14 повних років, а неповнолітній [PERSON] 12 повних років. Враховуючи дані\~обставини,\~суд прийшов\~до висновку,\~що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які необхідно стягнути з відповідача, буде по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину,\~до досягнення\~кожною дитиною\~повноліття,\~у зв`язку\~з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду у твердій грошовій сумі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже,\~з аналізу\~вищезазначених норм\~вбачається,\~що розмір\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи, має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо їх понесення. Однак, на підтвердження факту понесення позивачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 2\~000 грн. стороною позивача взагалі не надано суду жодних доказів. При цьому, відсутність документального підтвердження витрат у розмірі, зазначеному позивачкою, та здійснення їх оплати, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суд зазначає, що відсутність підтвердження факту понесення позивачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, та здійснення їх оплати, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог позивачки. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial