Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що 11 червня 2009 року померла її мати [PERSON] З дня смерті останньої відкрилася спадщина на належні їй житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться по вул. Олега Кошового, 21 у м. Камені-Каширському Волинської області. Згідно заповіту, який залишила [PERSON], спадкоємцями належного їй майна є вона та її брат [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та надвірні будівлі у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться по вул. Олега Кошового, 21 у м. Камені-Каширському, Волинської області, у порядку спадкування. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, і не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений поштовим звязком за останнім відомим місцем його проживання, причину неявки суду не повідомив і заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України право на обовязкову частку у спадщині ( у разі наявності заповіту) мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3 зворот, 4). Останній на праві власності належав шлакобетонний житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Олега Кошового, 21 у м. Камені-Каширському Волинської області, що підтверджується проектом забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком, рішенням Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської Ради депутатів трудящих № 136 від 11 жовтня 1974 року про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво [PERSON], нотаріально посвідченим договором від 18 листопада 1974 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку по вул. Олега Кошового, 21 у м. Камені-Каширському, актом приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку по вул. Олега Кошового, 21 у м. Камені-Каширському забудовника [PERSON], з якого вбачається, що будівництво будинку розпочато у вересні 1974 року та закінчено у жовтні 1978 року, (а.с. 9-13, 15, 75). 11 червня 2009 року [PERSON] померла (а.с. 5). Ще за життя остання склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори [PERSON] 08 лютого 1991 року та зареєстрований в реєстрі за № 116, яким спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заповіла у рівних частках сину [PERSON] та дочці [PERSON] (а.с. 6). Позивачка [PERSON] прийняла спадщину у порядку спадкування за заповітом і за законом, подавши 03 грудня 2009 року, тобто у межах визначеного законодавством строку для прийняття спадщини, заяву про прийняття спадщини (а.с. 60). Відповідач [PERSON] - син спадкодавця [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом та першої черги за законом, спадщину, що відкрилася з дня смерті його матері, не прийняв. Як вбачається з повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 359 від 08 червня 2015 року, позивачка [PERSON] не подала нотаріусу правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, у звязку з чим їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що належали [PERSON] (а.с. 13). Таких правовстановлюючих документів спадкодавець за життя не мала, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.09.2015 р. № 43118414, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 01.09.2015 р. № 43118351 (а.с. 56, 57) та матеріалами інвентаризаційної справи № 260 (справа 1209), а тому позивачка позбавлена можливості оформити своє право власності на спірне нерухоме майно у нотаріальній конторі. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що за позивачкою належить визнати право власності на спірне нерухоме майно. За згодою позивачки суд не стягує з відповідача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved