Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON], 24листопада [INFO], яка після розірвання 14 травня 2007 року шлюбу проживає з матірю та перебуває на її утриманні окремо від батька, і маючи можливість забезпечити оздоровлення, відпочинок дитини, доступ до культурних цінностей вона виїздила з дитиною за кордон за згодою відповідача, зокрема, у 2013 року, проте наразі відповідач такої згоди не надає, перешкоджає у виїзді за кордон дитині на відпочинок до країн Шенгенської Угоди, Болгарії, Грузії, Росії, Туреччини, тому позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон до країн Шенгенської Угоди, Грузії, Туреччини, Росії без дозволу (згоди) батька [PERSON] в період з 2015 року на строк не більше двох місяців та в період 2016 року на строк не більше двох місяців; дозволити [PERSON] без згоди батька дитини [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки [PERSON] за межі України, а саме до країн Шенгенської Угоди, Грузії, Туреччини, Росії. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що відповідач не зявляється до нотаріальної контори для нотаріального оформлення дозволу на тимчасовий виїзд, не оплачує нотаріальні витрати, що є його прямим обовязком, чим вчинює перешкоди і ухиляється від надання відповідного дозволу позивачу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що спір про виїзд дитини взагалі відсутній, він не заперечує проти виїзду доньки у супроводі позивача до країн Шенгенської Угоди, Грузі, Туреччини, окрім Росії, при цьому, з ним не погоджували день прибуття до нотаріальної контори для оформлення дозволу і понести в повному обсязі витрати на оформлення такого дозволу без фінансової участі у цьому позивача він не має можливості, оскільки є інвалідом ІІІ групи, має дохід лише з пенсії, сплачує з неї аліменти. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала, на підставі чого відповідно до вимог ч.3 ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливим розглядати справу у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 липня 1997 року по 14 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від сторін, як подружжя, походить дитина [PERSON], [INFO], про що Відділом РАГС виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 08 грудня 1998 року вчинений актовий запис №22 та видане свідоцтво про народження, долучене до матеріалів справи в копії (а.с.5). Також сторонами у судовому засіданні визнано, що дитина після розірвання шлюбу проживає разом з матірю позивачем у справі, що узгоджується з даними місця реєстрації [PERSON] у паспорті (а.с.6-7). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків суд виходить з положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, якими передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалась на те, що має намір виїжджати за кордон до країн Шенгенської Угоди, Грузії, Туреччини, Росії з метою оздоровлення дитини, культурного розвиту, разом з тим, у відповідності зі своїми процесуальними обовязками відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів на підтвердження наявності хвороб, рекомендацій фахових лікарів стосовно певного виду лікувальних або реабілітаційних процедур, необхідності оздоровлення в певній країні, тощо, як і не представила суду жодної путівки до будь-якої з перелічених країн з підтвердженням відвідування світових культурних памяток, тощо. Так само, позивач не довела перед судом належними, допустимими, достатніми доказами ту обставину, що відповідач ухиляється від надання відповідного нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини у супроводі позивача (матері дитини), зважаючи на те, що будь-яких доказів наявності запрошення зявитися до визначеного нотаріуса матеріали справи не містять та в судовому засіданні такі обставини підтвердження не знайшли. Крім того, суд приймає до уваги, що одним із завдань судочинства за ст. 1 ЦПК України є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, та зважає на те, що саме по собі бажання позивача в повному обсязі покласти витрати на нотаріальне посвідчення згоди відповідача на виїзд за кордон дитини не свідчить про ухилення останнього від надання такого дозволу чи вчинення ним у цьому перешкод та відповідно позивачем за таких обставин не доведена наявність порушення її прав, свобод чи інтересів, які б підлягали захисту судом. За наведених обставин, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності і логічному взаємозвязку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed