Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив суд: - стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі - 79189 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2300 грн.; - стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] середню заробітну плату за затримку розрахунку за період з 27 квітня в сумі 23431, 68 грн.(станом на 26.08.2021 року) і по день винесення рішення суду; - стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі - 3908 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 31 серпня 1967 року позивач працював у Приватному Акціонерному Товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод». 12 квітня 2021 року він звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. Заява зареєстрована у відділі кадрів. Відповідач повинен був звільнити позивача не пізніше ніж 26 квітня 2021 року. Однак, тільки 16 серпня 2021 року наказом № 582к від 16.08.2021 року позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. З 26 квітня 2021 року і до часу звернення до суду відповідач не провів з позивачем розрахунку по заборгованості з заробітної плати та компенсації відпустки. Така бездіяльність відповідача є протиправною, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання, повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Заяву про відкладення розгляду справи не подавав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши наявні матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працював у Публічному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 31.08.1967 року (арк.с.6). Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод», зміни до статуту АТ (нова редакція) затверджені загальними зборами акціонерів (протокол від 15.11.2017 року № 22) та зареєстровані державним реєстратором 28.01.2019 року. 12 квітня 2021 року [PERSON] звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням. Заява зареєстрована у відділі кадрів за № 80-36 12.04.2021 року, та погоджена начальником цеху, директором виробництва, головним бухгалтером (арк.с.8). Відповідно до наказу № 582к від 16.08.2021 року [PERSON] , слюсар з механоскладальних робіт 5р, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (арк.с.7). Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, сума нарахованої заробітної плати ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» [PERSON] , становить за: березень 2019 року - 13315 грн. 95 коп., за квітень 2019 року - 13908 грн. 75 коп., за травень 2019 року - 7970 грн. 65 коп., за червень 2019 року - 7865 грн. 78 коп., за липень 2019 року - 10536 грн. 18 коп., за серпень 2019 року - 14586 грн. 39 коп., за вересень 2019 року - 10104 грн. 84 коп., за жовтень 2019 року - 11688 грн. 38 коп., за листопад 2019 року - 12006 грн. 34 коп., за грудень 2019 року - 6973 грн. 48 коп., за січень 2020 року - 5264 грн. 05 коп., за лютий 2020 року - 4589 грн. 09 коп., за березень 2020 року - 1169 грн. 64 коп., за квітень 2020 року - 9610 грн. 60 коп. (арк.с.9). Що становить загальну суму 129590, 08 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Отже, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Тобто, подання позивачем заяви про звільнення слід розглядати як дію, направлену на зміну діючих між сторонами правовідносин, з метою настання наслідку, а саме звільнення працівника та припинення трудових відносин. Роботодавець або уповноважений ним орган зобов`язаний був розірвати трудові відносини з позивачем через два тижні з дня подання заяви про звільнення, і видати наказ, та не пізніше наступного дня після звільнення провести з позивачем розрахунок. Як зазначено позивачем останній мав звільнитися не пізніше 26.04.2021 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, письмових заперечень на позовну заяву не подавав, доказів про проведення з позивачем повного або часткового розрахунку, не надав, вказане суд розцінює, як визнання відповідачем факту невиплати працівнику заробітної плати у передбачений законом строк, а також у не проведенні з позивачем розрахунку після звільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Розмір заборгованості з заробітної плати не виплаченої позивачу відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, складає за: березень 2019 року - 13315 грн. 95 коп., за квітень 2019 року - 13908 грн. 75 коп., за травень 2019 року - 7970 грн. 65 коп., за червень 2019 року - 7865 грн. 78 коп., за липень 2019 року - 10536 грн. 18 коп., за серпень 2019 року - 14586 грн. 39 коп., за вересень 2019 року - 10104 грн. 84 коп., за жовтень 2019 року - 11688 грн. 38 коп., за листопад 2019 року - 12006 грн. 34 коп., за грудень 2019 року - 6973 грн. 48 коп., за січень 2020 року - 5264 грн. 05 коп., за лютий 2020 року - 4589 грн. 09 коп., за березень 2020 року - 1169 грн. 64 коп., за квітень 2020 року - 9610 грн. 60 коп., що становить загальну суму 129590, 08 грн. При цьому, до суду відповідачем інших розрахунків стосовно нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, або доказів відсутності заборгованості перед працівником, не надано, тому, розглядаючи позовну заяву, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 79189 грн. (сума заробітної плати без урахування податків і інших обов`язкових платежів) підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2300 грн., то в даній частині позовна вимога задоволенню не підлягає, так як позивачем не надано жодного доказу на підтвердження суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив нараховану заробітну плату, що представником відповідача не заперечено. Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всіх сум, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Однак, судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві до 26 квітня 2021 року, а нарахування заробітної плати за лютий та березень 2021 року відсутні. Відповідно до пункту абз. 3 п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до абз. 2 п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Відповідно до розрахункового листка позивача за листопада 2019 року, його посадовий оклад/тариф за годину складає 36,16 грн. Отже, в лютому 2021 року кількість робочих днів склала 20 днів, в березні 2021 року кількість робочих днів склала 22 дні, усього за два місяці кількість робочих днів складає 42 дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 289 грн. 28 коп. (розраховується наступним чином - 36,16 грн. х 8 х 42 = 12149 грн. 76 коп. / 42 = 289 грн. 28 коп. Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 27 квітня 2021 року і по день розгляду справи судом, оскільки розрахунок з позивачем на день розгляду справи судом не проведено. Кількість робочих днів за період з 27.04.2021 року по 13.10.2021 року складає 116 днів. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.04.2021 року по 13.10.2021 року повинен бути обчислений наступним чином: 116 днів х 289 грн. 28 коп. = 33556 грн. 48 коп. Отже, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшла своє підтвердження у судовому засідання та з відповідача підлягає стягненню 33556 грн. 48 коп. (сума зазначена з урахуванням податків і інших обов`язкових платежів). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Бурчак Петро Іванович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0076, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 11 вересня 1993 року). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 76 [PERSON] сплатив 26.08.2021 року адвокату Бурчак П.І . 3 000,00 грн. за консультацію, складання позовної заяви (арк.с.15). Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3908 грн., також з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial