Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42547 (сорок дві тисячі п'ятсот сорок сім) гривень 63 копійки та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 29 листопада 2011 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови договору. Станом на 31 грудня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 42547 гривень 63 копійки, у тому числі: 2845 гривень - заборгованість за кредитом, 33482 гривень 51 копійка заборгованість по процентах за користування кредитом, 3717 гривень 85 копійок - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2002 гривень 27 копійок - штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача направив суду заяви про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, у судове засідання не прибув, причини неявки не відомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін в порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 29 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією анкети-заяви відповідача (а. с. 5) та витягу з умов і правил надання банківських послуг (а. с. 8-31). Зобов'язання за договором позичальником не виконувалися, а тому утворився борг: 2845 гривень - заборгованість за кредитом, 33482 гривень 51 копійка заборгованість по процентах за користування кредитом, 3717 гривень 85 копійок - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина) 2002 гривень 27 копійок - штраф (процентна складова), що в сумі становить 42547 гривень 63 копійки, та підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а. с. 3, 4). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом ст.ст. 1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язання за вказаним договором належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому суму, що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками підлягають стягненню за рішенням суду. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. П. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15., яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial