Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 31/48 частини житлового будинку [ADDRESS] та належні їй приміщення будинку виділено в натурі. Належна їй частина будинку має одну жилу кімнату. В будинку зареєстрована та проживає її сім'я, до якої входять вона та її син [PERSON] зі своєю дружиною та малолітньою дитиною. Після повернення з місць позбавлення волі в будинку без її дозволу проживає також її брат - відповідач [PERSON] Він постійно порушує порядок в будинку, робить неможливим для них проживання в ньому, не працює, постійно зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, виносить з будинку речі, інструменти, меблі, харчі, повикидав дитячі речі, перешкоджає проведенню ремонту, постійно погрожує розправою та спалити будинок. За таких умов проживання з відповідачем є неможливим. Через таку поведінку відповідача її син з дружиною та дитиною були змушені залишити будинок, а вона неодноразово зверталася зі скаргами до правоохоронних органів, на що їй були надані відповіді. Тому на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України просить виселити відповідача [PERSON] із зазначеного будинку та, доповнивши позовні вимоги, просить зобов'язати Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області зняти його з реєстраційного обліку. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві обставинами. Позивач пояснила, що фактично у будинку проживає лише відповідач і близько 10 років після відбуття покарання своєю протиправною поведінкою він перешкоджає їй користуватись належною частиною будинку, замінив замок на вхідних дверях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що зі свого народження місце його проживання зареєстроване в батьківському будинку за адресою: [ADDRESS]. У будинку проживає сам і не створював позивачу перешкод у користуванні ним. Згідно відмітки в паспорті в будинку зареєстрований з 19.06.1980 року. Не заперечував факту заміни замка на вхідних дверях у березні-квітні 2014 року. Представник відповідача Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що в частині вимог щодо зобов'язання зняти [PERSON] з реєстраційного обліку заперечує. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки до суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивач є власником 31/48 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2005 року (справа № 2-207/05), свідоцтва про право на спадщину від 24.06.2003 року, виданого Житомирською державною нотаріальною конторою (реєстраційний № 3-927), та договору дарування від 25.04.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстраційний № 1250), а власником 17/48 частини будинки є третя особа [PERSON], що вбачається з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.04.2014 року (а.с. 53-43). Рішенням Богунсського районного суду м. Житомира від 23.12.2005 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі (а.с. 8) припинено право власності [PERSON] на 1/8 частину домоволодіння [ADDRESS] як незначну та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1469,50 грн. грошової компенсації за його частку у спірному домоволодінні, а також визнано за [PERSON] право власності на 4/24 ідеальних частин вказаного домоволодіння у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], а всього з урахуванням її долі в ньому на 31/48 ідеальних частин. Домоволодіння поділене в натурі між [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON] виділено приміщення будинку № 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, а [PERSON] - № 1-4 та 1-5. Право власності позивача на 31/48 частину житлового будинку [ADDRESS] було зареєстроване Житомирським обласним комунальним підприємством по технічний інвентаризації 24.02.2006 року (а.с. 9). Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 05.09.2001 року згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Житомирській області від 29.01.2014 року та довідки УДМС України в Житомирській області від 27.10.2014 року (а.с. 25, 72). Допитані в судовому засіданні в якості свідків син позивача [PERSON] та невістка [PERSON] надали показання про те, що їм відомо про те, що відповідач [PERSON] погрожував позивачу, через що вона не може проживати в належній їй частині спірного будинку, він створює їй перешкоди у користуванні ним, замінив замок на вхідних дверях, вигонив з будинку, знищив її речі, відповідач не працює та зловживає спиртними напоями, за будинком не доглядає. При цьому пояснили, що не були безпосередніми свідками зазначених ними подій, а про них їм відомо лише зі слів позивача. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи допитаними в якості свідків, надали показання про те, що проживають неподалік по-сусідству з відповідачем [PERSON] та жодного разу не спостерігали та не чули, щоб він перешкоджав позивачу користуватись належною їй частиною житлового будинку, погрожував їй, чи застосовував до неї будь-який інший протиправний вплив, знищував її речі, вчиняв з нею сварки. З наданих позивачем заяв від 01.11.2013 року, 07.11.2013 року, 11.11.2013 року, 18.12.2013 року, 22.01.2014 року до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, прокуратури м. Житомира та УМВС України в Житомирській області (а.с. 40-47) та наданих на них повідомлень, в тому числі про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 18-24) вбачається, що позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу протиправних дій відповідача [PERSON] відносно неї, погроз, створення ним перешкод у користуванні їй житловим будинком [ADDRESS], пошкодження майна та зловживання ним спиртними напоями. Зміст направлених позивачу повідомлень на її звернення (а.с. 19, 20, 23, 24) свідчить про те, що з відповідачем [PERSON] проводилися профілактичні бесіди про недопустимість вчинення ним антигромадської поведінки в побуті. Частиною 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз встановлених судом обставин та досліджених доказів вказує на те, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване у спірному будинку 05.09.2001 року, тобто до того часу як позивач набула право власності на 31/48 частину житлового будинку [ADDRESS] 24.02.2006 року, і на час реєстрації його місця проживання в будинку та на час виникнення спірних правовідносин він не був членом сім'ї позивача, тому на спірні правовідносини не поширюється положення ст. 157 ЖК України, якою регулюється питання виселення членів сім'ї власника жилого будинку. Повідомлені суду свідками - сином позивача [PERSON] та її невісткою [PERSON] обставини щодо створення відповідачем позивачу перешкод у користуванні житлом суд розцінює як недостатні та непереконливі докази, оскільки зазначені особи пояснили, що вони не були безпосередніми очевидцями повідомлених ними обставин, а про них їм відомо лише зі слів позивача. При цьому їхні показання спростовуються показаннями допитаних в якості свідків сусідів відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не перебувають зі сторонами у родинних відносинах, і їхні показання суд приймає до уваги як достовірні докази, так як вони узгоджуються між собою. Разом з тим, зміст наданих на звернення позивача до правоохоронних органів повідомлень вказує на проведення з відповідачем [PERSON] профілактичних бесід щодо недопустимості вчинення антигромадської поведінки в побуті, але їх також не можна вважати достатнім доказом створення відповідачем перешкод у користуванні житлом позивачу. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] проживає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання за адресою: [ADDRESS] і позивачем не заявлялися вимоги щодо оскарження його права користування зазначеним житловим приміщенням, а також вона не довела належними, допустимими, достатніми та переконливими доказами створення їй відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні належною їй на праві власності частиною будинку, тому вимоги позову в частині його виселення не підлягають задоволенню. Окрім того, вимоги позову, пред'явлені до іншого відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, суд вважає безпідставними з огляду на те, що вони обґрунтовані позивачем вимогою про виселення, і поряд з тим матеріали справи не містять даних про те, що права позивача були порушені, не визнавались або оспорювались Управлінням Державної міграційної служби України у Житомирській області, а тому відсутні підстави вважати, що вони потребують захисту. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed