Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинку [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що він, є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором дарування житлового будинку від 25 вересня 2019 року. Відповідач у справі [PERSON] є його братом. Відповідач зареєстрований у належному його будинку, хоча фактично не проживає у даному будинку з 1998 року. Відповідач своїх речей у будинку не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв. Домовленості про користування житлом із власниками будинку не укладав. Відсутність тривалий час Відповідача в належному Позивачу будинку за вищезазначеною адресою підтверджується актом депутата Ходосівської сільської ряди за підписами сусідів від 03.08.2020. У судове засідання 03.06.2021 позивач не з`явився. Подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач 03.06.2021 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником приватного будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та відповідно до витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію виданої Виконавчим комітетом Ходосівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (домовласник), [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Відповідно до акту депутатів Ходосівської сільської ради Рибака В.В. та Альонкіної А.І. від 03.08.2020 встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1998 року. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Тому позов підлягають задоволенню. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК на користь позивача необхідно стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 840,80 грн., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved