Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

у серпні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 22581 грн 75 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1762 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.04.2014 відповідач звернувся до позивача із заявою про отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у зв`язку із порушенням зобов`язань у відповідача утворилася заборгованість станом на 25.06.2018, яка складає 22581 грн 75 коп. Ухвалою Святошинського районного сууд м. Києва від 06.08.2019 відкрито провадженян по спрааві у порядку стпрощеного позовного провадженян без виклику сторін (а.с. 38). 18.09.2019 [PERSON] подав клопотання в якому просив призначити розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 42). 14.11.2018 справу призначено у порядку загального позовного провадження (а.с. 50). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що в разі неявки представника, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує порти розгляду справи за відсутності представника та винесення заочного рішення (а.с. 3). Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволені позову, через пропущення загального та спеціального строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] подав 08.04.2014 анкету-заяву оформлення кредиту та одночасно ознайомився із правилами доданими до банківських послуг та тарифами (а.с. 8, 9). 08.04.2014 між сторонами укладено договір б/н згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10-24). У зв`язку із порушенням зобов`язань відповідачем по вказаному кредитному договорі станом на 25.06.2018 утворилася заборгованість у розмірі 22581 грн 75 коп. яка складається із наступного: 3539 грн. 69 коп. тіло кредиту; 7575 грн 89 коп., нараховано відсотків за користування кредитом; 9914 грн 66 коп. нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина); 1051 грн 51 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 4-7). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Наведене свідчить про обґрунтованість тверджень позивача щодо неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань і порушення прав кредитодавця. Суд звертає увагу також на те, що повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14. Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13, 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». Вказана судова практика не є новелою і застосовується вже не один рік, а тому представник банку повинен був знати про неї. З наданого суду розрахунку вбачається, що банк дізнався про порушення його права 25.06.2015, тобто сплати відповідачем останньго платежу на суму у розмірі 200 грн 00 коп, а тому загальний строк позовної давності необхідно рахувати з кінцевої дати оплати платежу, яка значиться 25.06.2015, а не з 25.06.2018, як це зазначив позивач по справі, однак у свою чергу позивач звернувся до суду лише 31.07.2018, а тому позивачу було відомо про сплив позовної давності по чергових платежах і банк був зобов`язаний на пропозицію суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням строків позовної давності. На підставі наведеного, суд звертає увагу, що незважаючи на встановлення факту порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, визнання даних обставин сторонами, суд не мав би правових підстав задовольнити позов, оскільки заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості не відповідають вимогам законодавства щодо строків позовної давності. Цивільний кодекс України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), що передбачено п. 1 .ч. 2 ст. 258 ЦК України. Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З аналізу ст. 261 ЦК України вбачається, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (див. правові позиції ВСУ зазначені вище, а також постанову ВСУ від 01.07.2015 у справі № 6-331цс15). Враховуючи, що з 25.06.2015 починається перебіг строку позовної давності, згідно ст. ст. 253, 261 ЦК України, вказана дата є моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин загальна позовна давність у спірних правовідносинах сплила 25.06.2015, а до суду позивач звернувся 31.07.2018, тобто після спливу позовної давності. Наслідки спливу позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України, зокрема: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 вказаної статті). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Враховуючи наведене, у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, суд відмовляє у позові, хоча і констатується факт порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed