Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним, посилаючись на те, що з 14.09.2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З травня 2020 року вони проживають окремо, а дочка проживає з нею, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере. В заяві також указала, що вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач є працездатним, працює та отримує дохід. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, представник позивача та відповідач подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити судове засідання у їхній відсутності. У поданій до суду заяві представник позивача вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000,00 грн. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Судом встановлено, що з 14.09.2002 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чому є копія свідоцтва про одруження та копія свідоцтва про народження дитини. Згідно довідки Житлово-будівельного коооперативу № 2 від 17.07.2020 року № 647 дочка сторін зареєстрована разом із батьками за адресою: [ADDRESS] . Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, зобов`язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Зважаючи на те, що обов`язок утримувати неповнолітню дитину до її повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, з огляду на визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину, кожен із батьків має забезпечувати їх щомісячно матеріальною допомогою в сумі, не меншій 1159,00 грн., а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову,яке не суперечить закону та порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому приймається судом, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачем не доведено належними та допустими доказами наявності у відповідача достатності заробітку (доходу) для можливості присудження на її користь аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial