Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів заробітну плату за період з 16.03.2016 по 19.12.2016 у розмірі 69207,08 грн. Обґрунтовуючи свій позов, позивач [PERSON] вказала, що 16.03.2016 по 19.12.2016 відповідачем ПАТ «КБ «Союз» не виплачується їй заробітна плата, пояснюючи це відключенням його від системи електронних платежів відповідачем Національним Банком України. У судовому засіданні позивач підтримала свій позов та просила задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у ньому. Присутній представник відповідача ПАТ «КБ «Союз» у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, визнаючи позов /а. с. 24/. Представник відповідача Національного Банку України у судовому засіданні заперечував проти вимог до свого довірителя, просив відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на відсутність трудових зобов'язань перед позивачем. Від третьої особи у судове засідання представник не з'явився, повідомлявся належним чином про розгляд справи, заяви або клопотання не надходили від нього, і, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин. Суд, заслухавши обґрунтування позивача [PERSON], заперечення представника відповідача Національного Банку України, заяву про визнання позову представника відповідача ПАТ «КБ «Союз», дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 22.07.2014 позивач прийнята на роботу в AT «КБ «СОЮЗ» на посаду заступника начальника управління розвитку акціонерного капіталу, нині вона займає посаду начальника управління розвитку акціонерного капіталу, що підтверджується Наказом № 49-К від 22.07.2011 та згідно з довідкою виданою 19.12.2016 вих. № 08-22/37 /а. с. 6, 7/. Згідно з п. 3.5 розділу III колективного договору ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ», який було схвалено зборами Трудового колективу (протокол №1 від 10.02.2010) та зареєстровано в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації реєстраційний №131 від 11.05.2010, строки виплати заробітної плати у ПАТ «КБ «Союз»: 1-го числа кожного місяця та 15-го кожного місяця у вигляді авансового платежу /а. с. 10/. Відповідно до довідки вих. № 20/533 від 19.12.2016, відповідачем ПАТ «КБ «Союз» загальна сума заборгованості по сплаті заробітної плати становить 69207,08 грн., що у повному обсязі визнається відповідачем ПАТ «КБ «Союз» /а. с. 8/. Разом з тим, визнаючи позов, представник відповідача ПАТ «КБ «Союз» також зазначив, що здійснити виплати заробітної плати він матиме можливість, якщо відповідач Національний Банк України підключить його до системи електронних платежів. Як встановлено, відключення відповідача ПАТ «КБ «Союз» від системи електронних платежів відповідачем Національним Банком України було здійснено після прийняття постанов Правління НБУ від 15.03.2016 № 162/БТ, від 28.04.2016 № 299/БТ, які були визнані протиправними та скасовані: постанова Правління НБУ від 15.03.2016 № 162/БТ - постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 826/4275/16) від 28.03.2016, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України (справа № К/800/13046/16; К/800/13360/16) від 21.09.2016 залишена без змін, а постанова Правління НБУ від 28.04.2016 № 299/БТ - постановою Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 826/7833/16) від 12.07.2016, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 залишена без змін /а. с. 26-31, 32-36, 37-40, 41-47, 48-52/. Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 826/7833/16) від 12.07.2016, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 299/БТ від 28.04.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Союз», визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 615 від 28.04.2016 «Про початок процедури ліквідації AT «КБ «Союз» та делегування повноважень ліквідатора банку» та зобов'язано відповідача ПАТ «КБ «Союз» серед іншого, вчинити дії щодо відновлення відповідача ПАТ «КБ «Союз» в якості учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі відповідача ПАТ «КБ «Союз» у системі електронних платежів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 08.12.2009 №21-1573во09 було розтлумачено, що у разі визнання протиправним індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття. Тобто, Постанови НБУ від 15.03.2016 №162/БТ та від 28.04.2016 №299/БТ є такими, що не діють з моменту їх прийняття, тобто усі дії, які були здійснені в рамках цих актів НБУ, є протиправними та скасованими. Таким чином, починаючи з 12.09.2016 відповідач ПАТ «КБ «Союз» набув прав на здійснення платежів, у тому числі зі сплати податків і зборів при виплаті заробітної плати. У відповідності до норм статті 43 Конституції України, норми якої згідно статті 8 конституції України є нормами прямої дії, кожна особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 25 вказаного Закону передбачено, що забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 Пленум Верховного Суду України роз'яснив деякі положення законодавства, зокрема у п. 27 зазначив, що згідно з ст. 21 КЗпП України, належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами частин 1-3 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, визнані судом загальновідомими, не підлягають доказуванню, а також обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст. ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, з 16.03.2016 по 19.12.2016 відповідач ПАТ «КБ «Союз» не виплачував позивачу [PERSON] заробітну плату, оскільки здійснення ним будь-яких платежів було зупинено відключенням від системи електронних платежів на підставі постанов Правління НБУ від 15.03.2016 № 162/БТ, від 28.04.2016 № 299/БТ, які були скасовані у судовому порядку та визнанні протиправними. З огляду за вищевказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про стягнення заборгованості з відповідача ПАТ «КБ «Союз» по заробітній платі, та безпідставність вимог щодо солідарного обов'язку відповідача Національного Банку України перед позивачем. У разі, якщо позивач вважає, що своїми рішенням, діями чи бездіяльністю відповідач Національний Банк України завдав їй майнової шкоди або шкоди її особистим немайновим правам, він має право звернутися з відповідним позовом до суду, проте грошову суму, що становить заборгованість із заробітної плати, на яку не розповсюджується солідарний порядок стягнення, належить виплачувати роботодавцю - юридичній особі, з якою позивачем укладено трудовий договір. Відтак позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, сума, яка належала до сплати, підлягає стягненню в дохід держави з відповідача, вимоги позову до якого судом задоволено, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial