Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) таким, що втратив право користування житловою площею в гуртожитку за адресою: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Лобачевського, 41/5, в обґрунтування якої зазначила наступне. 11 жовтня 2010 року відкритим акціонерним товариством «Машинобудівний завод «ТИСА» було видано ордер на жилу площу в гуртожитку №2. Як вбачається із змісту даного ордеру він виданий [PERSON] на право поселення із сімєю із трьох чоловік ([PERSON], [PERSON], [PERSON]Ю.) в гуртожитку по вул. Лобачевського, буд. 41, секція 5 розміром 36 кв.м. Вищевказаний ордер виданий на основі рішення адміністрації ВАТ «Машинобудівний завод «Тиса» (відповідний запис зроблено у ордері). 03 квітня 2014 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/485/14-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Із довідки виданої органом самоорганізації населення будинковий комітет «Говерла» вбачається, що за адресою м. Ужгород, вул. Лобачевського, 41/5 зареєстрована Позивачка її діти, а також колишній чоловік [PERSON] Відомості про реєстрацію у даному приміщенні відповідача знаходять своє відображення і в формах «А». Недивлячись на те, що відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, він не проживає у даному приміщенні понад три роки. Із змісту акту №210 від 15.08.2017 року (складений під час обстеження житлового приміщення м. Ужгород, вул. Лобачевського, 41/5 та під час опитування сусідів), представником Ооргану самоорганізації населення «Говерла» встановлено, що особа [PERSON] тривалий час (більше шести місяців) у гуртожитку не проживає. В даному акті зазначено, що особами, які фактично перебувають по місцю реєстрації є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Даний акт містить підпис голови ОСН БК «Говерла», відтиск печатки ОСН БК «Говерла» та підписи сусідів [PERSON] та [PERSON] Позивач у своїй позовній заяві зазначає також і те, що відповідач жодної участі у сплаті комунальних платежів та участі в належному утриманні даного жилого приміщення не брав та не бере. На прохання позивача, щодо самостійного та остаточного зняття з реєстрації місця проживання, відповідач не реагує. Позивач зазначає, що оскільки за даною адресою відповідач не проживає протягом тривалого часу (понад 3 роки), виникає необхідність сплачувати надмірну суму комунальних послуг, виникають проблемні аспекти, що повязані із отриманням відповідних субсидій на їх оплату, тощо. Зазначає позивач також і те, що виникають суттєві перешкоди у реалізації права повязаного із приватизацією житла у даному гуртожитку, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно доданої до позовної заяви Довідки №275 від 24.11.2015 року вбачається, що сімя гр. [PERSON] є багатодітною і має право на користування пільгами. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання представника третьої особи про розгляд справи у відсутності ОСН БК «Говерла», в якому також зазначає, що не заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON]., оскільки вважає її обґрунтованою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» 90 (4705) від 05.12.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативноправовими актами. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є основним наймачем жилої площі по вул. Лобачевського, буд. 41, секція 5, про що свідчить Ордер на жилу площу в гуртожитку №2, виданий відкритим акціонерним товариством «Машинобудівний завод «ТИСА». Згідно довідки про склад сімї від 27.08.2017 року, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO], однак як вбачається із матеріалів справи відповідач протягом тривалого часу (більше шести місяців) у гуртожитку не проживає. З огляду на вказане, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання. Положення ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Правовий режим гуртожитків розмежовується чинним законодавством на ті у яких житлові приміщення підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, тому на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України, які підлягають до їх безпосереднього застосування. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом зясовано той факт, який повністю узгоджується з актом складеним представником самоорганізації населення, що відповідач по справі, тривалий час (більше шести місяців) не проживає за місцем фактичної реєстрації, тобто за адресою: м. Ужгород, вул. Лобачевського, 41/5. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. Жодних відомостей, які б спростовували позовні вимоги у суду немає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved