Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі Банк) звернулося до суду із первісним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 5 серпня 2008 року в загальній сумі 32080 грн. 34 коп., яка складалася з боргу по кредиту в сумі 7838 грн. 34 коп., боргу по процентам в сумі 19027 грн. 61 коп, боргу по комісії в сумі 3448 грн. 66 коп, а також штрафів: 250 грн. фіксована частина та 1515 грн. 73 коп. процентна складова. В обґрунтування свого позову зазначав, що 5 серпня 2008 року між [PERSON] та громадянином [PERSON] був укладений договір кредиту б/н шляхом оформлення кредитної картки з умовою сплати 30 % на рік за користування кредитом. Однак позичальник не виконав умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в звязку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку він просив стягнути в повному розмірі. Під час розгляду справи зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідач на свою користь борг за кредитом станом на 30 листопада 2014 року в сумі 13195 грн. 26 коп., який складається з боргу по процентам в сумі 10546 грн. 60 коп. та боргу по комісії в сумі 2648 грн. 66 коп. Цей розмір боргу був розрахований виходячи з того, що від загальної суми боргу на 30 листопада 2014 року в сумі 32080 грн. 34 коп. відрахована сума боргу 18225 грн. 25 коп., яка була стягнута з [PERSON] заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2011 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови кредитного договору і не погасив кредитну заборгованість, тому просив стягнути з нього на свою користь зазначену вище заборгованість в повному розмірі. Під час розгляду справи відповідач за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву про визнання окремих частин та кредитного договору в цілому недійсним. Даний позов ухвалою суду від 13 листопада 2015 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В обґрунтування своїх вимог він вказував, що договір не був належний, оскільки він не отримував Умови та Правила надання банківських послуг, а також [PERSON], про що начебто зазначено в його Заяві на отриманні кредиту. Вважав, що його Заява на отримання кредиту разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами не можуть вважатися належним чином укладеним договором кредиту. Тому просив визнати недійсними абзаци 3, 6 п. 4 його Заяви на отримання кредиту та весь договір кредиту б/н від 5 серпня 2008 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити через безпідставність та в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила задовольнити, а в задоволенні первісного позову просила відмовити через необґрунтованість, а також в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до слідуючого висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до матеріалів справи 5 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н, за умовами якого Банк надав йому кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складався із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON]. В порушення закону та умов договору відповідач не виконував належним чином, взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з чим, станом на 30 листопада 2014 року виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача становить загальну суму 32080 грн. 34 коп. Пунктом п. 9.12 Правил користування платіжною карткою було передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той же строк. Також в розділі 3 цих же Умов визначений строк дії картки, який зазначається на самій картці, у разі закінчення цього терміну картка продовжується на новий термін, але з наданням нової картки із зазначенням нового терміну її дії та при умові наявності грошових коштів на рахунку картки. 23 листопада 2011 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, в цивільній справі за позовом [PERSON], з [PERSON] був стягнутий боргу за вказаним кредитним договором в загальній сумі 18225 грн. 32 коп., який утворився станом на 30 червня 2011 року. Уточнюючі свій первісний позов Банк вказав, що зазначеним заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва частина боргу в сумі 18225 грн. 32 коп. була стягнута з відповідача, тому від загальної суми боргу станом на 30 листопада 2014 року в сумі 32080 грн. 34 коп. слід відняти цю суму і тому залишок боргу дорівнює 13195 грн. 26 коп., який складається з боргу по процентам в сумі 10546 грн. 60 коп. та боргу по комісії в сумі 2648 грн. 66 коп. В той же час ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2015 року заочне рішення цього ж суду від 23 листопада 2011 року було скасовано і справа призначена до нового розгляду та передана за підсудністю до Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухвалою якого від 16 грудня 2015 року позов був залишений без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України - в зв'язку з тим, що представник позивача залишив судове засідання і не подав суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до інформації відділу ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області від 16 грудня 2015 року під час здійснення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу за заочним рішенням суду в розмірі 18225 грн. 32 коп. борг погашений не був, а 16 грудня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку зі скасування заочного рішення суду. Таким чином на час винесення рішення у даній справі борг, який йому був нарахований станом на 30 червня 2011 року в сумі 18225 грн. 32 коп., примусово не стягнутий і добровільно не сплачений. Проте це не позбавляє Банк вимагати від позивача стягнення боргу за інший період, а бо ж частину боргу, в тому числі і процентів у сумі 10546 грн. 60 коп. та комісії в сумі 2648 грн. 66 коп., нарахованих з 30 червня 2011 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачем за первісним позовом, разом з його представником, заявлено про застосування строку позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи з даним позовом Банк звернувся до суду 22 січня 2015 року, хоча строк дії кредитної картки сплив, а нова картка йому не була видана і коштів на рахунку для сплати кредиту та його обслуговування не було, тому трирічний строк позовної давності за вимогами [PERSON] сплив. Тобто в задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити через сплив строку позовної давності. Що ж стосується вимог по зустрічному позову, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 203 ч. 1, 3 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Доказів про те, що Банк заперечував наявність або замовчував існування обставин, які б могли перешкодити [PERSON] вчинити правочин, не надано. Як вбачається із змісту оспорюваного договорув, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що позичальник був ознайомлений з його умовами та погодився зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, оскільки підписав заяву на отримання кредиту, в якій також були зазначені умови надання кредиту, його розмір, строк та плата за користування кредитними коштами. Визначення таких умов договору є волевиявленням позичальника і не суперечить вимогам законодавства. До того ж, уклавши кредитний договір [PERSON] на визначених цим договором умовах свідомо, за свого вільного волевиявлення, частково виконував взяті на себе зобов'язання: він скористався кредитними коштами та частково його повертав. До цього часу він ні разу не оспорював його недійсність. Не встановлено судом і порушень ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору). Так відповідно до ч 2 ст. 11 цього Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місце знаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 4 цієї статті передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було підписано заяву від 5 серпня на отримання кредиту шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», надана представником позивача, також довідка про умови використання цим кредитом. Це свідчить про укладення між [PERSON] та відповідачем 5 серпня 2008 року договору без номеру, відповідно до якого Банк передав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Така форма договору відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, не суперечить вимогам Закону України Про захист прав споживачів та іншим нормам законодавства. Із зазначених документів вбачається, що позичальник отримав повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, розмір розрахунку комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та право дострокового повернення кредиту. За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність підстав визнання недійсними кредитного договору або ж окремих його частин (умов). Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не стягуються, а позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed