Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

у серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зняти арешт з нерухомого майна, яке належало померлій [PERSON] , а саме - з квартири [ADDRESS] , який зареєстровано 02.06.2006 року Другою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3288778 на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві № АК 202056 від 26.05.2006 року. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , з метою оформлення спадкових прав після смерті матері, позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. із заявою про прийняття спадщини. При підготовці до видачі та реєстрації свідоцтва про право на спадщину, було виявлено, що на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] накладено арешт, зареєстрований 02.06.2006 року Другою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 3288778 на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві № АК 202056 від 26.05.2006 року. 15.06.2021 року позивач звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт на вказану квартиру, однак, листом від 21.07.2021 року позивача повідомлено про те, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт та внесено обтяження нерухомого майна, не виявлено. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2021року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлявсяза місцем знаходження відповідача, належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових направлень. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. З огляду на викладене, враховуючи відсутність відзиву на позов, суд розглядає справу за наявними у справі доказами. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.11.2020 року Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. 08.05.2021 року заведено спадкову справу № 6/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 6/2021, що заведена після смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом першої черги окрім інших є [PERSON] . Факт та ступінь родинних зв?язків між померлою [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.11.1974 року Залізничним відділом РАЦС (а.с. 19). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , входить квартира [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.10.2008 (а.с. 16). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна, від 29.07.2021 року вбачається, що 02.06.2006 року за № 3288778 Другою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , на підставі постанови серії АК202056 від 26.05.206 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 14). Згідно листа заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.07.2021 року, перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт та внесено обтяження вказаного нерухомого майна, не виявлено (а.с. 17). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , однак позбавлений можливості реалізувати право на спадкування майна, у зв`язку із накладеним у 2006 році обтяженням.При цьому, судом не встановлено обставин, що померла [PERSON] є боржником за будь-яким виконавчим провадженням яке б перебувало на виконанні у відділі виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved