Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] і просить стягнути з останніх солідарно 3500 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 29 березня 2015 року він придбав у [PERSON] за 3500 грн. металевий вагончик. В подальшому йому стало відомо, що куплений у [PERSON] металевий вагончик належить [PERSON], а [PERSON] заволодів ним шляхом обману, за що був засуджений за ч.1 ст.190 КК України. Оскільки він є добросовісним набувачем, тому відповідачі повинні відшкодувати йому вартість купленого ним вагончика та моральну шкоду, яку він зазнав через втрату вагончика та грошових коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог, які заявлені позивачем до нього, та просить в цій частині в позові відмовити, посилаючись на те, що він не заподіював позивачу ні матеріальної, ні моральної шкоди, а сам є потерпілим внаслідок злочинних дій [PERSON] Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 29 березня 2015 року [PERSON] шляхом обману [PERSON] на території колишнього ринку «Космос» по вул. Софійській,1 в м. Старокостянтинів Хмельницької області заволодів належним останньому металевим вагончиком з профільної сталі. У той же день [PERSON], видавши металевий вагончик за власне майно, продав його [PERSON], за що останній сплатив йому 3500 грн. Ці обставини встановлені вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року, який набрав законної сили, згідно якого [PERSON] визнано винуватим за ч.1 ст.190 КК України та призначено покарання у виді 180 годин громадських робіт. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов»язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає встановленими обставини, що [PERSON] без будь-яких правових підстав продав для [PERSON] металевий вагончик, який йому не належав, а власником якого був [PERSON] В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до ст. 1213 ЦК України набувач зобов»язаний повернути потерпілому набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов»язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що [PERSON] безпідставно набув 3500 грн. за рахунок [PERSON], а тому ці кошти підлягають примусовому стягненню з нього на користь [PERSON] [PERSON], який є власником металевого вагончика, що вибув з його володіння внаслідок шахрайських дій [PERSON], не несе відповідальності за дії останнього, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування 3500 грн. є безпідставними й задоволенню не підлягають. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач належним чином не обґрунтував в чому саме полягає завдана йому відповідачами моральна шкода та не надав жодних доказів на підтвердження факту її заподіяння. Його посилання на втрату належного йому майна металевого вагончика та грошей, які він сплатив за нього, не є достатнім для відшкодування моральної шкоди, враховуючи, що металевий вагончик позивачу не належить, а його право на повернення грошових коштів відновлено шляхом їх стягнення з [PERSON] Отже, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, згідно якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: dismissed