Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати кредитний договір №б/н від 31.10.2015 року, що укладений між нею та банком недійсним в частині нарахування процентів, прострочених процентів, комісії, простроченої комісії та пені. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31.10.2015 року між нею та відповідачем через систему інтернет-банкінгу укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Відповідно до умов укладеного договору, кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою. При укладанні договору вони керувались частиною першою ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зауважила, що відповідач користуючись можливістю самовільно, в будь-який момент змінювати умови договору, незаконно здійснив нарахування суми прострочених процентів та процентів на основну суму (тіло) кредиту, що не були обумовленні кредитним договором. Зокрема, тіло кредиту за вказаним договором становить 24 421,67 - грн, прострочені проценти - 3 787,32 грн, проценти - 7 974,48 грн, а залишок по договору складає - 36 183,47 грн. Вважає, що нарахування відповідачем сум процентів на тіло кредиту відбувається в порушення умов чинного законодавства та є незаконними, оскільки не погоджені сторонами під час підписання Анкети-заяви про приєднання. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 вважає, що банк безпідставно нараховує проценти, пеню та інш. в порушення умов кредитного договору, оскільки такі умови не були узгоджені між сторонами у конкретному кредитному договорі, зауважила, що кредитний договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а самі Умови та Правила не можуть вважатись складовою частиною такого договору. 13.01.2020 року судом відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 17.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти позову, посилаючись на те, що між сторонами дійсно укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання Анкети-заяви. АТ КБ «Приватбанк», користуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримати банківські послуги, для чого опубліковує Умови та Правила надання банківських послуг на своєму офіційному сайті в мережі Інтернет. Клієнти, які виявили бажання отримувати запропоновані банківські послуги, можуть приєднатись до публічної пропозиції укласти договір (оферти). Підписання Анкети-заяви дозволяє в подальшому користуватись усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору. На виконання умов укладеного між сторонами договору, відповідач видав, а позивач отримала кредитну картку. Крім того, посилаючись на ст. 267 ЦК України зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки Анкета-заява про приєднання була підписана позивачем 31.10.2015 року, в той час як звернулась вона до суду 25.12.2019 року. Заперечується відповідачем також позовна вимога про визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування процентів, прострочених процентів, комісії, простроченої комісії та пені. Зауважує, що позивач в позові, посилаючись на відсутність інших окрім Анкети-заяви документів, як складових частин договору, не вказує в якій частині Анкета-заява (як кредитний договір) має бути визнаний недійсним. Також зауважує, що підстав визнавати недійсним кредитний договір (повністю або ж в частині), оформлений Анкетою-заявою, немає, оскільки останній відповідає встановленій законом письмовій формі правочину. Посилання позивача на судову практику, зокрема, на Постанову Великої Палати Верховного Суду також безпідставні з огляду на те, що основним принципом посилання на практику судів, а також використання правових висновків ВП ВС є ідентичність всіх обставин справи, стосовно яких виноситься рішення та справи, стосовно якої був зроблений правовий висновок ВП ВС. В даному випадку відсутня ідентична складова спору. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Судом встановлено, що 31.10.2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачем [PERSON] в його обґрунтування не надано достатніх та належних доказів. Зокрема до позову позивачем надано: - копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 31.10.2015 року підписаної [PERSON] ; - копію паспорта на ім`я [PERSON] ; - роздруківку «актуальної заборгованості». Із матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є однією й тією самою особою. Крім того, відсутня довідка про стан рахунку боржника та/або довідка про заборгованість за конкретним кредитним договором з детальним описом по кожному з оспорюваних складових кредитної заборгованості (процентів, комісій, пені, тощо). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). У разі виникнення труднощів в отримані тих чи інших доказів, учасник процесу не позбавлений права звернутись до суду із відповідним клопотанням із дотриманням порядку та строків подання такого клопотання. Позивач з клопотанням про витребування доказів, а саме довідки про заборгованість по конкретному кредитному договору, не звертався. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що застосування строку позовної давності, про який заявляє відповідач у відзиві, не може бути застосовано, враховуючи, що позов заявлено про визнання кредитного договору недійсним не в цілому, а в частині (нарахування процентів, пені, тощо). Зі змісту позову вбачається, що правовідносини за цим кредитним договором тривають (зокрема. підставою для звернення до суду стало нарахування штрафних санкцій за тілом кредиту), а, отже, підстав застосовувати строк позовної давності немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed