Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської області. У вказаному будинку без її дозволу була зареєстрована [PERSON] - співмешканка сина позивача із дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які за місцем реєстрації не проживають з 2012 року. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. В судовому засіданні 01 квітня 2015 року судом здійснено заміну третьої особи-1 з Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник якого в судове засідання не з`явився. причини неявки не повідомив. Від третьої особи 2 суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Позовні вимоги підтримано. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.8, 9/, адресу якого в наступному змінено на: [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.14/. У вказаному будинку також з 29 жовтня 2014 року зареєстровані [PERSON], із дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.12/. Як вбачається з акту комісії в складі Депутата Попасненської сільської ради, сусідів, [PERSON] із дітьми прописані, але не проживають за адресою прописки - [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської області з липня 2012 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідачі не проживають більше року, а лише зареєстровані в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідачів у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів, таким, що втратили право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 250 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved