Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстрації, в обґрунтування якого вказує, що вона є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 31 січня 2009 року. У вищезазначеній частині житлового будинку зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] не є власником вказаного житлового будинку, крім того, жодного дня за місцем реєстрації не проживав, не є членом родини позивачки, оплату за комунальні послуги не здійснює. На теперішній час місце проживання відповідача не відомо. З вини відповідача позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за користування водопостачанням та інші послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, що вимушує її пенсіонера нести додаткові фінансові витрати. З урахуванням того, що відповідач не проживає в спірній частині житлового будинку, позивачка просить визнати відповідача - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку з частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу. Представник позивача в судове засідання з'явився,надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позові. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомив тільки на судове засідання, яке було призначене на 09.09.2015 року, просив перенести судове засідання у зв'язку з тим, що з 08 вересня 2015 року по 17 вересня 2015 року перебував у службовому відрядженні в м. Львові; в судове засідання, призначене на 03 листопада 2015 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Представник третьої особи Ленінського районного відділу у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Допитана в судовому засіданні, свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач не проживає в спірній частині будинку. Речей відповідача в будинку немає, комунальні платежі сплачує позивачка особисто. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 31 січня 2009 року. Факт реєстрації та не проживання відповідача з 27 березня 2014 року по теперішній час у вищезазначеному житловому будинку, підтверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS], копією паспорту відповідача, актом про фактичне проживання (не проживання) громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об'єктами права власності або територіальної громади м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року. Допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач не проживає в спірній частині будинку. Речей відповідача в будинку немає, комунальні платежі сплачує позивачка особисто. Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідач без жодних поважних причин з 2014 року і до теперішнього часу не мешкає в житловому будинку, особистих речей в будинку немає, оплату за комунальні послуги не здійснює. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку з частини житлового будинку, що належить позивачу, який розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved