Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який неодноразово уточнювала. Зазначала, що 08 листопада 2015 року помер [PERSON] з яким вона з 01.01.2004 року по день його смерті перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу за однією адресою у квартирі [ADDRESS], мали спільний сімейний бюджет, вела з ним сумісне господарство,що підтверджено рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року. За час спільного життя ними було із спільного сімейного бюджету\~у 2004 році придбано майно, що є їх спільним сумісним майном, а саме: автомобіль ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER], який був оформлений на померлого, грошові кошти внесені в ПАТ КБ «ПриваБанк» за рахунок пенсії на імя [PERSON], що підтверджується карточними рахунками № 5168757213112750, №4149497817523717. Оскільки автомобіль та грошові кошти є обєктом права спільної сумісної власності її та [PERSON], просила суд визнати спірний автомобіль, грошові кошти спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за нею право власності на ? ідеальну частку автомобіля та на ? частку грошових коштів в розмірі-3733,83 гривень,які внесені в відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в смт. Приазовське Запорізької області на імя [PERSON], [INFO], на рахунки № 5168757213112750, 4149497817523717. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити пославшись,що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, оскільки у період спільного сумісного проживання вона мала дохід у вигляді заробітку, додатково отримувала пенсію. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав, пославшись на ті підставі,які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився,будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи судовою повісткою, про свідчить зворотна розписка (а.с.199). Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не прибула,сповіщена належним чином про день та час розгляду справи судовою повісткою,про що свідчить зворотна розписка (а с.198). Представник відповідачів адвокат [PERSON] проти позову заперечував частково, зазначивши, що позивачка в судовому засіданні не надала докази щодо придбання спірного автомобіля, тому він належить на праві особистої приватної власності померлому, в іншій частині з позовом погодився. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача (а.с.206). Ухвалою суду від 23 лютого 2017 року позивні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? ідеальну частку земельної ділянки, площею 1,50 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства,право на яку [PERSON] було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку ЗП № 003684, виданим Приазовською районною державною адміністрацією 02.11.2005 року,зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею,договорів оренди землі за № 010527700033, вартістю 22\~979,58 гривень, залишено без розгляду. Докази оскарження сторонами зазначеної ухвали в апеляційному порядку у матеріалах цієї справи відсутні. Зазначена ухвала набрала законної сили (а.с.177). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність (а. с.120). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщена про день та час розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність (а. с.117). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Інститут спільного проживання однією сімєю без шлюбу та майнові відносини між сторонами регулюються сімейним Кодексом України,який набрав чинності з 1 січня 2004 року і не діє на правовідносини, які виникли до цього, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили . Відповідно до положень\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ст. 58 ЦПК України). За положеннями ч. 2\~ст. 3 СК України,\~\~сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно ч.3 ст.368 ЦК України\~передбачено,що майно,\~\~набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу\~щодо права спільної сумісної власності подружжя. Згідно розяснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до\~\~вимог ст.\~70 СК України\~\~майно підлягає поділу між подружжям в рівних частинах. Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що на майно, нажите під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поширюється принцип рівності часток, незалежно від того,\~\~обидві особи мали самостійний дохід, чи тільки одна з них. Правовою позицією Верховоного Суду України № 6-801цс від 07.09.2016 року, яка згідно до вимог норм\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року, яке набрало законної сили 12.04.2016 року, встановлено факт проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер 08.11.2012 року однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 08 листопада 2015 року (а.с.12-13). Згідно ч.3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. При розгляді цієї справи судом встановлено, що в період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах у квітні 2004 році було придбано автомобіль ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER], який був оформлений на померлого. Внесок [PERSON] для створення спільної сумісної власності подружжя був не істотний і не вагомий. Відповідно до актового запису № 32 від 11.11.2015 року, виданого виконавчим комітетом Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області,\~\~[PERSON] помер 08 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть,серії 1-ЖС № 335742 (а.с.5). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки ЗАЗ, 2004 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак 38026НЕ є [PERSON] (а.с.9). Із повідомлення територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області станом на 23.09.2016 року, вбачається, що автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак 38026НЕ зареєстрований за [PERSON], [INFO], Приазовський район, Степанівка Перша, вул. Леніна, 11 з 03.07.2004 року (а.с.58). Судом також встановлено, що відповідно даних ПАТ КБ «Приватбанк» від 04.01.2017 року за карткою [PERSON] 4149497817523717 (а.с.132-134), розмір грошових коштів останнього складає -6\~880,57 гривень, а за карткою 5168757213112750 (а.с.144а-а.с.145)-587,08 гривень. Дані картки для виплати відкриті померлим під час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] і даний факт сторонами не заперечувався. Оскільки факт проживання [PERSON]А та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 08.11.2015 року встановлено\~вже \~судом та не заперечувався сторонами, тому у суду не має підстав вважати, що\~автомобіль ЗАЗ 110307, державний номерний знак 38026НЕ, придбаний в 2004 році та грошові кошти не є спільним майном сторін,а навпаки дане майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]А та [PERSON]Д, який помер 08.11.2015 року, тому доводи представника відповідачів адвоката [PERSON] про те, що спірний автомобіль належить на праві особистої приватної власності померлому не заслуговують на увагу.Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільної справи зясовані судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б заслуговували на увагу і були спростовувані протилежною особою, суду не надані. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів адвоката [PERSON] щодо пояснень позивачки [PERSON] з фонограми звукозапису судового засідання від 18.03.2016 року по іншій справі про те, що будь-якого іншого спільно нажитого майна подружжя, а саме автомобіля ЗАЗ 110307 немає, оскільки рішення суду від 24.03.2016 року не містить, що перелічене майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя є вичерпним, а її пояснення відповідно до ст. 62 ЦПК України ні є доказом по справі. Засобом доказування будуть вважатися лише такі пояснення які дані нею як свідком. Оскільки автомобіль це неподільна річ, тому суд вважає визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ? ідеальну частку вказаного автомобіля, а також визнати право власності на ? частку грошових коштів, тим самим позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved