Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від них. Позов мотивовано тим, що 01.10.2005 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народився спільний син [PERSON], [INFO]. 11.12.2018 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати разом із матір'ю. 06.12.2016 року рішенням суду стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Вказане рішення суду позивачем не оскаржується та сумлінно виконується по теперішній час. На той час між батьками дітей існувала домовленість щодо вільного спілкування батька з малолітнім сином. Однак, починаючи з 2015 року, відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не дає останньому вільно бачитися з сином, почала штучно створювати перешкоди в цьому. Намагання позивача врегулювати спір із матірю сина шляхом переговорів та взаємних поступок результатів не дало, у добровільному та мирному порядку дане питання не вирішено. На даний час позивач позбавлений будь-якої можливості спілкування із сином, зясувати причини поведінки сина, надати йому свої пояснення, а також бачити свого сина та брати участь в його вихованні. Позивач має бажання та необхідні умови для участі у вихованні сина, піклування про нього. Вважає, що батько має важливе значення в участі у вихованні малолітнього сина та формуванні його свідомості щодо відношення до свого батька. На підставі викладеного, а також доводів, зазначених у позовній заяві, просить суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; визначити можливий порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні зі своїм сином [PERSON], з можливістю та правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних заходів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня та навчання дитини, турбуючись про його стан здоровя, спілкування батька з сином у святкові дні та дні народження дитини та іншими правами щодо участі батька у вихованні та спілкування зі своїм сином; встановити час та спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] згідно висновку органу опіки та піклування. Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 20.09.2018 року вих. №16-19/18933, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.20, 21). 25 вересня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с.22-23). Вказаною ухвалою суду також задоволено клопотання позивача [PERSON] та доручено Службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради скласти та надати висновок про доцільність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], та за необхідності встановити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином з урахуванням вимог, зазначених ним у позові. Ухвалою суду від 25.09.2018 року внесено виправлення до ухвали суду про відкриття провадження в частині зазначення дати підготовчого судового засідання (а.с.25). 19.10.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому по суті позову не заперечувала проти того, щоб батько спілкувався з сином і ніколи щодо цього не заперечувала. Навпаки, усвідомлює та стверджує, що їх спільні з колишнім чоловіком проблеми не повинні впливати на те, щоб у сина був батько і щоб вони спілкувались. Однак, з урахуванням відносин батька та сина на даному етапі, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у тому вигляді, які передбачені у прохальній частині позову [PERSON] Вважає позов необґрунтованим та вказує на відсутність доведеного відповідними належними і допустимими доказами порушеного права позивача. Твердження позивача про створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною не підтверджені належним чином та є домислами позивача. Зазначає, що прав позивача як батька, в тому числі на спілкування із сином [PERSON] не порушувала жодного разу, а також позивач до неї особисто ніколи не звертався з відповідними проханнями, які зазначає у своєму позові, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність предмету спору. Навпаки, коли позивач звертався до неї для забезпечення спілкування із сином, відповідач завжди забезпечувала йому таку можливість. На даний час позивач не спілкується із сином, близько трьох років, за виключенням одного, чи декількох разів. При цьому, під час спілкування з сином позивач не знайшов спільної мови з дитиною, внаслідок чого виник конфлікт, через який вони не спілкувались весь це час. Зазначає, що після розірвання шлюбу відбулась ситуація, через яку у свідомості дитини сформувалось неоднозначне відношення до батька через його негативний вчинок. Як мати відповідач намагалась владнати цей конфлікт, але син самостійно зайняв позицію, за якою ігнорує батька, і на формування такої позиції [PERSON] не випливала жодним чином. Відповідальність за такий стан речей у більшій частині лежить на позивачеві. Сплата аліментів не доводить його відношення до дитини, а лише частково забезпечує дитину самим необхідним. Відповідач не заперечує проти спілкування сина з батьком, але на її переконання, за існуючої ситуації таке спілкування має відбуватись не за баченням та бажанням батька, а виключно з урахуванням висновку та рекомендацій дитячого психолога і за присутності відповідача аби не травмувати дитину, після чого, за умови порозуміння сина та батька, вони могли б самостійно спілкуватись згідно з рекомендаціями дитячого психолога та висновку органу опіки та піклування, не допускаючи примушування дитини до такого спілкування, з метою створення найбільш сприятливих умов для розвитку дитини. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.40-42). Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено про те, що починаючи з 2015 року відповідач не дає змоги позивачу спілкуватися та вільно бачитися з сином. На дзвінки до сина, останній не відповідає або з абонентом немає звязку. Повністю підтримав позовні вимоги, погоджується з висновком, наданим службою у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради та заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, оскільки вважає, що роль батька є дуже важливою у вихованні сина і реалізувати це право він не має можливості через дії відповідача, чим завдається шкода, насамперед, їх дитині (а.с.97-98). Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Позивач наголошував, що відповідач чинить перешкоди в його спілкуванні з сином з 2015 року. Вiдповiдач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали. У судовому засіданні зазначали, що мати ніколи не перешкоджала тому, щоб позивач брав участь у вихованні та спілкувався з дитиною. Однак конфлікт із сином та небажання батька налагодити стосунки із сином протягом тривалого часу ускладнюють ситуацію та суперечать інтересам дитини на даному етапі їх відносин. Проте не заперечували щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини за висновком органу опіки з урахуванням рекомендації психолога. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківського району у м. Полтаві в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без його участі. Просив прийняти рішення, яке буде відповідати інтересам дитини (а.с.113). Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Вiдповiдно до\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене\~ст.153 СК України. За приписами\~ст.157 СК України\~питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-КЕ №289396, виданого повторно Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 10.08.2018 року (а.с.7,11). Згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 грудня 2013 року шлюб, зареєстрований 01 жовтня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1604, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.70). Відповідно до копії рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26.12.2016 року вирішено питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500,00 грн. щомісячно з 10.10.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.69, 71). Відповідно до ч.4 ст.84\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено у судовому засіданні, дитина [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON], яка є відповідачем по справі, мати постійно займається навчанням і вихованням сина та приділяє сину достатньо уваги, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті та вихованні сина (а.с.72, 73, 74); позивач надає добровільно допомогу на утримання дітей, що не заперечувалось сторонами. Судом встановлено, що на час звернення до суду сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків, можливість укладення якого передбачена ч.4\~ст.157 СК України\~та у якому б могли бути встановлені права та обов'язки батьків, між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Згідно з поясненнями позивача та відповідача, наданих ними в судовому засіданні, вони не заперечують щодо зустрічей батька з сином, участі його у вихованні та спілкуванні з сином з урахуванням висновку органу опіки та піклування, рекомендацій дитячого психолога, та за участю матері. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] станом на 28.08.2018 року згідно з характеристикою вих.№52, наданою Полтавським художнім музеєм (галереєю мистецтв) імені [PERSON], має постійне місце роботи з 22.04.2008 року, та за місцем своєї трудової діяльності характеризується позитивно (а.с.12). Відповідно до\~ст.158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.\~\~\~\~ Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно\~з ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання свої обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини,стан її здоров'я та інші обставини що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного із батьків,зловживання ним алкогольними або наркотичними засобами. Під час судового розгляду, за клопотанням позивача та на виконання ухвали суду виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, надав висновок щодо вирішення спору між батьками про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином [PERSON], 15.01.2007 року, затверджений рішенням виконкому № 280 від 11.12.2018 року, відповідно до якого визначив можливий порядок спілкування позивача з дитиною таким чином, а саме за попередньою узгодженістю з матір'ю дитини кожної другої та четвертої суботи та неділі місяця з 14-00 до 18-00 години з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, турбуючись про стан його здоровя та не порушуючи при цьому режиму дня дитини, враховуючи бажання дитини (а.с.82). Проаналізувавши встановленні обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку , що вищевказаний порядок спілкування позивача з дитиною є найбільш доцільнішим і відповідає інтересам дитини, виходячи з його віку, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню. Також суд враховує, що відповідач не заперечує щодо встановлення саме такого порядку участі у спілкуванні з дитиною. При цьому, з урахуванням стану здоров'я позивача, віку дитини та враховуючи рекомендації надані під час індивідуальної консультації сторін і дитини з психологом [PERSON] 23.02.2019 року суд вважає, що виключно в інтересах дитини, зустрічі повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] або іншої особи, яка може давати дитині почуття комфорту. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»\~контакт з дитиною це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У відповідності до ч.1, 2\~ст.12 цього ж закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до\~ст. 15 цього ж Закону\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини [PERSON], його вік, стан здоров'я позивача та характеризуючі його матеріали (а.с.12, 117-118), суд приходить до висновку про встановлення часу та способу участі [PERSON], [INFO], у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], згідно з наданим висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради як органу опіки та піклування, а саме: за попередньою узгодженістю з матірю дитини кожної другої та четвертої суботи та неділі місяця з 14-00 до 18-00 години з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови і турбуючись про стан його здоровя та не порушуючи при цьому режиму дитини, враховуючи бажання дитини; з урахуванням рекомендацій психолога, зустрічі батька з дитиною проводити за участі біологічної матері або іншої особи, яка може давати дитині почуття комфорту. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, позивач на стягненні на його користь судових витрат з відповідача у судовому засіданні не наполягав. На підставі викладеного та

Outcome: partial