Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] у якому просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину у спільній власності на домоволодіння [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину у спільній власності на домоволодіння [ADDRESS]. У відповідності до ст. 365 ЦК України стягнути з неї грошові кошти в рахунок компенсації [PERSON] вартості частки права на яку припиняється у сумі 15 021,5 грн. стягнути з неї грошові кошти в рахунок компенсації [PERSON] вартості частки права на яку припиняється у сумі 15 021,5 грн. Визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] в цілому. В уточненій позовній заяві позивач посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2000 року, після смерті її батька за нею було визнано право власності на ? частин домоволодіння яке розташоване в [ADDRESS] Також вищезазначеним рішенням суду встановлено, що рідні брати її покійного батька (відповідачі), в силу статті 549 ЦК України який діяв до 2004 року фактично прийняли спадщину і їм належить по 1/8 частині домоволодіння. Відповідачі в вищезазначеному домоволодінні не мешкають, не зареєстровані та на даний час між позивачем та відповідачами виникли суперечки, щодо спільних витрат, утримання, та реєстрації права власності. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с. 50). Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило. За таких обставин суд доходить висновку про існування встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2000р. за позивачем визнано право власності на ? частин домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] (а.с. 15-16). Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/8 частині вищезазначеного домоволодіння після смерті їх батька. Відповідно до технічного паспорту, від 10 грудня 1990р. вищезазначене домоволодіння складається з: 1 - коридор, 2, 3, 4,5, - житлова, 6 - кухня. Загальна площа - 61,0 кв.м., житлова - 49,6 кв.м. В спірному домоволодінні відповідачі з 2005р. не проживають, не зареєстровані, що підтверджується довідкою № 469 від 28.08.2013р. виданою квартальним комітетом. На даний час у сторін по справі виникли суперечки, щодо спільних витрат, утримання та реєстрації права власності на вищевказане домоволодіння. Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися. Згідно з експертним висновком, ринкова вартість об'єкта оцінки - житлового будинку який розташований в [ADDRESS] станом на 23.10.2013р. складає 120 172 грн., (а.с. 20). Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що відповідачам належить на праві власності по 1/8 вищевказаного домоволодіння (тобто частка кожного з них є незначною і не може бути виділена в натурі) та спільне володіння і користування домоволодінням сторонами по справі є неможливим внаслідок того, що відповідачі ніяким чином не піклуються про своє майно, не приймають участі в його утриманні та ремонті, не займаються обробкою земельної ділянки, не несуть будь-яких витрат по даному домоволодінню, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved