Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У провадженні Фрунзівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом Захарівської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 18.06.2020 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси, у зв`язку з тим, що відповідно до відомостей Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що територіально відноситься до Приморського районного суду м. Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями року цивільна справа за позовом Служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав розподілена судді Свяченій Ю.Б. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на засіданні Захарівської районної державної адміністрації з метою захисту прав неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав матір дітей [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю дітей є [PERSON] . Батько дітей записаний зі слів матері. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 26.11.2018 року, коли за рішенням виконавчого комітету Мар`янівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 26 листопада 2018 року № 24 малолітніх дітей влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації Одеської області. За час перебування дітей в установі, мати дітей жодного разу не відвідала їх, що підтверджується довідкою Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації Одеської області від 02.03.2020 року за № 22. Ухвалою суду від 28 липня 2020 року справу прийнято судом до свого провадження, в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25 листопада 2020 року. У підготовче засідання 25 листопада 2020 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомили та не звернулись з клопотанням. Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 17 грудня 2020 року. У судове засідання 17 грудня 2020 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Суд, з урахуванням наявності заяви від представника позивача про розгляд справи без особистої участі, у зв`язку з нез`явленням належним чином сповіщеного відповідача до суду, проходить до висновку про доцільність розгляду справи за наявними матеріалами. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що на засіданні Захарівської районної державної адміністрації з метою захисту прав неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав матір дітей [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] ), матір`ю дітей є [PERSON] . Батько дітей записаний зі слів матері. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 26.11.2018 року, коли за рішенням виконавчого комітету Мар`янівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 26 листопада 2018 року № 24 малолітніх дітей влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації Одеської області. За час перебування дітей в установі, мати дітей жодного разу не відвідала їх, що підтверджується довідкою Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей служби у справах дітей Захарівської районної державної адміністрації Одеської області від 02.03.2020 року за № 22. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 26.11.2018 року встановлено, що відповідач проживає у найманому приміщенні, непридатному для життя, навчання та виховання дітей. Як вбачається з довідки-характеристики від 28.11.2018 року, котра видана Мар`янівським сільським головою Кукулєвським І.В. , відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, вихованню дітей не приділяє уваги. З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дітей і має бути задоволений. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, наданих в п. п. 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, яке виражається у тому, що він не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання ними освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням дітей, не задумується про долю дітей, їх майбутнє. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved