Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 жовтня 2010 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. [PERSON], починаючи з серпня 2009 року не проживає з сім'єю, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї. Просила позбавити [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Вважає позов обгрунтованим. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, який проти позову не заперечував, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. [PERSON], починаючи з серпня 2009 року не проживає з сім'єю, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї. Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 24.07.2014 № 257 надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідач, як батько, самоусунувся від виховання дочки та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своєї дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Докази, надані позивачем в їх сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування своїми батькіськими обов'язками та дає підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] доказів щодо спростування позовних вимог суду не надав.

Outcome: approved