Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У серпні 2015 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5942,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 13.07.2009 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-20512-130709 відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит. Відповідно до п. 1.2 договору позивач відкриває відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України гривні та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що містяться в додатку №1 до договору, та на умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Відповідно до п. 5.2 договору, договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за договором. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5780,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Станом на 17.07.2015 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, кореспонденція, яка направлялася на його адресу, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, 13.07.2009 року, між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» правонаступником якого є ПАТ Дельта Банк та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-20512-130709 відповідно до якого, позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER], встановив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000 грн., та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5780,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 4). Відповідно до п.1.3 кредитного договору банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5780,00 грн. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не укладається. Згідно до п. 2.3 держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені у тарифах. [PERSON] порушила умови кредитного договору та станом на 17.07.2015 року має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5942,40 грн. (а.с. 8). Уклавши з ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В. строком з 03.03.2015 р. по 02.09.2015 р. Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимо. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ст. 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, зокрема за частиною 2: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд ухвалює рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ Дельта Банк заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку з чим підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 5942,40 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved