Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. Зазначив, що 30 червня 2012 року [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на автомобілі марки «Деу-матис» поверталися з подорожі. На автодорозі у Світловодському районі, з вини водія автомобіля [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок перекидання автомобіля [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. [PERSON] визнана винною та засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. За час стаціонарного лікування з 30 червня 2012 року по 03 серпня 2012 року, та за час амбулаторного лікування до 17 жовтня 2012 року [PERSON] витратила 11 181,23 грн. на придбання ліків, 3000 грн. на додаткове лікування. Крім цього, згідно висновку ЛКК [PERSON] потребує санаторно-курортного лікування вартістю 10 488 грн. Вчиненим [PERSON] злочином завдано [PERSON] матеріальну шкоду, яку просив стягнути з відповідача на користь позивача всього у сумі 21 669,23 грн. Також, просив стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 550 грн. компенсації витрат на оплату правової допомоги. Під час судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] підтвердила, що отримала під час лікування від [PERSON] на придбання ліків лише 2 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що внаслідок ДТП загинула пасажирка [PERSON] в зв'язку з чим вона відшкодувала шкоду її рідним в розмірі 18 000 грн., постраждала її сестра [PERSON] на лікування якої вона витратила близько 5 000 грн. Також вона виплатила потерпілій [PERSON] на лікування 2 000 грн. Позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що повністю відшкодувала завдану шкоду, позивачкою не надано доказів про понесені витрати, і під час розгляду кримінальної справи потерпіла [PERSON] заявила в суді, що не має до неї претензій, в зв'язку з чим судом у кримінальній справі позов [PERSON] було залишено без розгляду. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позовних вимог, та зазначив, що вони є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними належними й допустимими доказами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Між сторонами виник спір щодо відшкодування майнової та моральної шкоди завданої, внаслідок кримінально-караних дій [PERSON], джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до ушкодження здоров'я потерпілої [PERSON] Відповідно до ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, тощо. Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 60 ЦПК України покладено обов'язок на кожну сторону доводити належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Світловодського міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з випробуванням на три роки. Цивільний позов [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Райп» про стягнення на її користь 100 000 грн. у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, залишено без розгляду, та роз'яснено право його вирішення в порядку цивільного судочинства. Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2013 року скасовано вирок Світловодського міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року в частині призначеного покарання, та призначено [PERSON] покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2013 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 травня 2013 року змінено, на підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. [PERSON] визнана винною у тому, що вона 30 червня 2012 року, приблизно о 18 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Деу-матис», державний реєстраційний номер [NUMBER], в салоні якого перебували пасажири [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рухаючись по автодорозі Р-10 Київ-Черкаси-Чигирин-Кременчук, на 181 км.+100 м., грубо порушила п.п. 1.5, 2.3 «б» і «д» ПДР України, через власну необережність та недбалість, не врахувала дорожні умови, не вибрала безпечну швидкість руху, не впоралася з керуванням та допустила перекидання транспортного засобу, яким вона керувала. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Як видно з вироку суду в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді внутрішньо-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, об'ємної рваної рани голови, перелому правої лучевої кістки зі зміщенням, забою грудної клітини, підвивиху плечової кістки догори, які спричинили тривалий розлад здоров'я більше як 21 день. З вироку суду також видно, що в порядку кримінального провадження суд не розглядав позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, а тому посилання відповідача та її представника про вирішення спору між сторонами під час розгляду кримінальної справи є безпідставними. За клопотанням позивача в судовому засіданні допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив суду, що після ДТП він піклувався за хворою мамою [PERSON], придбавав ліки за гроші, які йому надавали його баба та дід. Відповідачку [PERSON] у лікарні він бачив лише п'ять раз, яка обіцяла добитися страхове відшкодування. Свідок [PERSON] повідомила суду, що її донька [PERSON] потрапила після ДТП в лікарню. Вона з чоловіком платили за все лікування доньки на підставі призначення лікарів купляла ліки. Свідок [PERSON] повідомила суду, що з [PERSON] познайомилася в лікарні. [PERSON] провідувала [PERSON] та приносила гроші, просила пробачення, та казала, що у неї також сестра в реанімації. За клопотанням відповідача в судовому засіданні допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила суду, що її мама лежала в палаті лікарні з сестрою [PERSON] Вона щодня приходила доглядала свою маму і майже щодня бачила як [PERSON] приносила продукти харчування [PERSON] протягом липня-серпня 2012 року. Свідок [PERSON] повідомила суду, що лежала в одній палаті з [PERSON] В сусідній палаті лежала сестра [PERSON], теж після ДТП. [PERSON] відвідувала свою сестру та заходила до [PERSON] приносила продукти. Свідок [PERSON] повідомила суду, що на прохання [PERSON] вона приходила у лікарню підстригати [PERSON] [PERSON] приносила в той день продукти для сестри і [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомив суду, що на прохання [PERSON] [PERSON] повезла її сестру [PERSON] та їх подругу в Холодний Яр, а у нього не вийшло поїхати з ними. Він з [PERSON] щодня чотири місяці ходив у лікарню. [PERSON] приносила сестрі [PERSON] та [PERSON] їжу, давала гроші, купляла ліки. З копій листків непрацездатності видно, що [PERSON] внаслідок отримання тілесних ушкоджень в ДТП знаходилася на стаціонарному лікуванні з 30 червня 2012 року по 03 серпня 2012 року, та на амбулаторному лікуванні до 17 жовтня 2012 року (а.с.4-8). Наданими копіями фіскальних чеків та квитанцій, які суд визнає достовірними та належними доказами, доведено, що під час лікування [PERSON] на придбання ліків та проходження лікування наслідків ДТП в період з 30 червня 2012 року витрачено 6010 грн. 12 коп. (а.с.11-20). Інших будь-яких доказів про витрати на лікування, в тому числі і про витрати на додаткове харчування, позивачкою суду не надано і судом не встановлено. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що надала [PERSON] на придбання ліків для лікування 2000 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні отримання від [PERSON] 2000 грн. на лікування не заперечувала. При цьому, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки витрат на санаторно-курортне лікування не підлягають задоволенню, так як заявлені передчасно, оскільки позивачка путівку не придбавала, отже заявлені витрати не здійснювала. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями [PERSON] завдано майнову шкоду [PERSON], відтак [PERSON] зобов'язана відшкодувати [PERSON] заподіяні внаслідок злочину - дорожньо-транспортної пригоди витрати на лікування в загальному розмірі (6010,12 грн. - 2000 грн.) = 4010,12 грн., отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні також доведено, що їй неправомірними діями [PERSON] спричинено і моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях [PERSON], пов'язаних з фізичним болем внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, відповідним порушенням стану її здоров'я, перебуванням тривалий час на лікуванні, докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя. Однак суд вважає заявлену позивачем суму компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. завищеною. Визначаючи розмір, що підлягає відшкодуванню, суд враховує, що [PERSON] щодо [PERSON] скоєно необережний злочин середньої тяжкості, [PERSON] працює робітником на Водоводі «Дніпро-Кіровоград», частково відшкодовувала заподіяну майнову шкоду, турбувалася про стан здоров'я потерпілої.

Outcome: partial