Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що між ним та відповідачем, публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Заступника директора Харківської обласної дирекції ПАТ «ВБР» [PERSON], було укладено кредитний договір №ІКАPUG.129970.001 від 04 червня 2013 року. Згідно Розділу 1 договору, банк надав позивачу кредит у сумі 356\~500 гривень з метою придбання автомобіля. Позивач у своїй позовній заяві до суду\~просить визнати недійсним положення пункту 4.2.8. кредитного договору №ІКАPUG.129970.001 від 04 червня 2013 року, в частині письмового узгодження з Банком договорів страхування, зокрема, вибір Страхувальника і зобов'язати Відповідача скасувати\~штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 105\~217 (сто пять тисяч двісті сімнадцять гривень) 39 копійок. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 04 червня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір №ІКАPUG.129970.001 на придбання автомобільного транспорту. Договір добровільного страхування від нещасних випадків та договір особистого страхування позивачем було укладено із страховою компанією ТзДВ «Альянс Україна», яка не входить до переліку акредитованих банком страхових компаній, у зв'язку з чим на Позивача накладено штраф у розмірі 105\~217 грн. 39 коп. При цьому, зобовязання за кредитним договором позивачем виконані в повному обсязі, заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом відсутні. 11.06.18 року позивач отримав Вимогу відповідача за №15283, з якої вбачається, що у зв'язку з укладанням договору страхування не з акредитованою страховою компанією, на позивача накладено штраф. Позивач вважає, що такі дії Банку обмежують його права як споживача шляхом примушування придбати послугу незрозумілої якості та суттєво порушують його законні інтереси. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та у відсутність позивача, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених в позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свої заперечення проти позовної заяви виклав у Відзиві, де зазначив, що на момент підписання договір відповідав вільному волевиявленню сторін та не був укладений під тиском, примусом або шляхом обману. Позивач не заперечив його умови в частині обовязку укласти договір страхування. Також Позивачем не надано доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору Позивач ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, можна дійти висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами\~ст.16 Цивільного Кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04 червня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №ІКАPUG.129970.001. Пунктом 4.2.8. Договору визначено наступне: «у день укладання цього Договору Позичальник надає Банку належним чином оформлені договори застави, поруки й інше для забезпечення виконання зобовязань за даним Договором, Договір страхування наземного транспорту, Договір особистого страхування Позичальника. Під «оформленням договорів належним чином» сторони розуміють, у тому числі «письмове погодження з Банком Договорів страхування, у т.ч. вибір Страхувальника, переліку основних ризиків, які підлягають скасуванню, предявлення Банку підписаних Договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів». Пунктом 4.2.9. Договору визначено, що «не пізніше ніж за 1 (один) банківський день до закінчення строку дії договорів страхування, зазначених п. 4.2.8., Позичальник зобовязаний продовжити строк дії цих договорів страхування, на такий самий строк у встановленому законом та цим договором порядку та надати докази сплати страхового платежу або надати погоджені у порядку 4.2.8. цього Договору, договір страхування наземного транспорту та договір особистого страхування Позичальника укладені на новий строк з доказами сплати страхових платежів». Пунктом 6.8. Договору визначено, що «у випадку порушення Позичальником зобовязань, передбачених п.п. 4.2.9. цього договору, він сплачує на користь Банку штраф у розмірі 15% (п'ятнадцять) відсотків від вартості предмету застави. З таких підстав суд вважає, що договір фактично встановлює несправедливу умову, яка передбачена в п.2 ч.5\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що є несправедливою умовою, коли споживач зобов'язаний укласти договір з третьою особою, визначеною кредитодавцем, а тому такі дії банку щодо не надання згоди, у даному випадку є зловживанням своїми правами, що порушує норми цивільного законодавства та права споживача. Частинами 3, 4\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Частиною 2\~статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Згідно положень\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. За приписами частин 1, 2\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Згідно з п.2 ч.1\~ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Згідно з частинами 5-7\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Як вбачається із письмової Вимоги Відповідача, за умовами кредитного договору укладення Позивачем договору страхування можливе лише у акредитованих банком страхових компаніях, а отже порушується право позивача щодо свободи волевиявлення і обрання страхової компанії на свій розсуд. Така умова кредитного договору порушує право вільного волевиявлення позивача щодо обрання страхової компанії, з якою позичальник має обов'язок укласти договір страхування. Позивач фактично зобов'язується під час укладення кредитного договору укласти інший договір з особою, визначеною кредитодавцем. Ця умова відповідно до п.2 ч.5\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є несправедливою, а тому положення пункту 4.2.8. Договору в частині письмового узгодження з Банком договорів страхування, зокрема, вибір Страхувальника, підлягає визнанню недійсним. Суд вважає, що положення договору, на підставі якого Позивачу нараховані штрафні санкції, є таким, що не відповідає закону, оскільки\~Законом України «Про страхування»\~передбачено добровільне страхування і банк не має права нав'язувати клієнту\~свою страхову компанію.\~ Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» не допускається застосовувати будь-які обмеження прав споживачів, забороняється спонукати споживача\~отримувати послуги в попередньо обраній в односторонньому порядку страховій компанії, з якою споживач не мав наміру утворювати цивільно-правові відносини. Оспорюваний пункт договору також суперечить вимогам\~ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», де банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Страхування заставного майна може здійснюватися виключно на договірних засадах, оскільки прямий обов'язок страхування заставного майна (для даних правовідносин)\~статтею 7 Закону України «Про страхування»\~та іншими актами законодавства не встановлений. Суд також зазначає, що жодним законодавчим актом кредитодавцю не надається право погодження, акредитації або іншим чином визначення страхової компанії, з якою позивач має укласти договір страхування заставного майна. Виходячи з положень\~Закону України «Про страхування»\~відповідач не має права жодним чином, в тому числі на підставі кредитного договору, обмежувати позивача у виборі страхової компанії. Таким чином п.4.2.8. договору в частині письмового узгодження з банком договорів страхування, у т.ч. вибір Страхувальника, є несправедливим в силу ч.5\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про страхування»,\~страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою для реалізації інших правовідносин. Статтею 14 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страхувальник має право вибору страховика для укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі наведених норм позивач реалізував своє право вибору страховика і уклав договір добровільного страхування\~з компанією, якій він довіряє, та яка запропонувала йому вигідні умови страхування. Судом також встановлено, що, виконуючи свої обовязки перед банком, 04.06.2014 року Позивач направив на адресу відділення «Харківське центральне» ПАТ «ВБР» копії договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування, укладених на новий строк, з доказами сплати страхових платежів, тобто, свої обовязки за кредитним договором позивач виконував в повному обсязі, заборгованості за кредитом в нього немає. Таким чином, судом встановлено, що умови кредитного договору, якими передбачено укладання договору страхування автомобіля\~із страховою компанією визначеною банком є несправедливими, порушують право страхувальника на вільний вибір страхової компанії,\~а тому підлягають захисту,\~шляхом\~визнання недійсними\~даних положень договору, зокрема, слід визнати недійсним положення пункту 4.2.8 кредитного договору №ІКАPUG.129970.001 від 04 червня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та фізичною особою [PERSON], в частині письмового узгодження з банком договорів страхування, зокрема, вибір страхувальника. У зв'язку з тим, що Відповідачем було нараховано штраф у розмірі 15% від загальної суми вартості предмету застави, суд зобов'язує Відповідача скасувати\~штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 15% від загальної суми вартості предмету застави, нарахованої Банком, відповідно до п. 6.8. Договору, оскільки, дії Банку\~в частині нарахування штрафу є протиправними з причини вчинення їх на підставі положення Договору, яке не відповідає закону. Також, як вбачається з письмових пояснень представника позивача, укладання позивачем договору страхування з іншою страховою компанією, яка не входить до переліку акредитованих банком страхових компаній, не є навмисним порушенням договору з боку позивача, а є реалізацією ним свого права вільного вибору контрагента та укладання договору добровільного страхування\~з компанією, якій позивач довіряє, та яка запропонувала йому вигідні умови страхування, і до того ж, враховуючи те, що кредитний договір складений українською мовою, а позивач на момент укладання договору володів українською мовою на недостатньому рівні, він міг сприйняти окремі положення договору не зовсім вірно. За таких обставин суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимогги [PERSON] були задоволені у повному обсязі, з відповідача, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені останні витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн.80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved