Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 160 000,00 грн., а також нараховані відсотки у розмірі 18 678,11 грн., 3 % річних у розмірі 2 241,37 грн., інфляційні витрати у розмірі 45 280,00 грн. В обґрунтування позову вказала, що між нею та відповідачем було укладено декілька договорів банківського вкладу: № 307231/30546/3-14 з 12 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року на суму 110 000,00 грн.; № 307231/30724/3-14 з 15 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року на суму 40 000,00 грн.; № 307231/31844/3-14 з 25 грудня 2014 року по 25 березня 2015 року на суму 10 000,00 грн. Позивач вніс усі кошти в Банк, що підтверджується квитанціями про внесення коштів на відповідні рахунки. 12 березня 2015 року Позивач звернулась до Відповідача із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів), проте Відповідач гроші Позивачу не повернув. Згодом Позивач знову звернулася до Банку стосовно питання щодо повернення грошових коштів, проте Банк вдруге не повернув вклад. Позивач неодноразово зверталась до відділення банку, але у досудовому порядку належні вкладнику кошти отримати не вдалось. Тому позивач звернулася до суду із дійсною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2014 року [PERSON] та відповідач уклали договір-заяву банківського строкового вкладу «Нові гроші» № 307231/30546/3-14 (а.с. 6). На виконання умов договору позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті у розмірі 110 000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 31665655 від 12.12.2014 року на суму 110 000,00 гривень (а.с. 7). За умовами договору позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 110 000,00 гривень строком до 12 березня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитом - 25 % річних. 15 грудня 2014 року [PERSON] та відповідач уклали договір-заяву банківського строкового вкладу «Нові гроші» № 307231/30724/3-14 (а.с. 8). На виконання умов договору позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті у розмірі 40 000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 31678296 від 15.12.2014 року на суму 40 000,00 гривень (а.с. 9). За умовами договору позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 40 000,00 гривень строком до 15 березня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитом - 25 % річних. 25 грудня 2014 року [PERSON] та відповідач уклали договір-заяву банківського строкового вкладу «Нові гроші» № 307231/31844/3-14 (а.с. 10). На виконання умов договору позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті у розмірі 10 000,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 31730999 від 25.12.2014 року на суму 10 000,00 гривень (а.с. 11). За умовами договору позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень строком до 25 березня 2015 року з процентною ставкою за користування кредитом - 25 % річних. 12.03.2015 року позивач звернулася з заявою до відповідача, яка отримана останнім згідно вхідного номеру, 12.03.2015 року № 10/030-01-998, та просила банк пояснити чому Банк відмовляється повернути їй депозитні кошти (а.с. 12). Відповідно до листа ПАТ «Фінанси та кредит» № 10-030-01-732 від 07.04.2015 року, Відповідач повідомив Позивачу, що підтверджує свою готовність конструктивно та у відповідності до вимог чинного законодавства вирішувати порушені вкладником питання (а.с. 13). 17 липня 2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про видачу вкладу по вищезазначеним депозитним договорам, що підтверджується заявою про видачу вкладу від 17 липня 2015 року, яка отримана Відповідачем 17 липня 2015 року, згідно вхідного штампу за № 10/030-01-1095 (а.с. 14). На що була надана відповідь листом ПАТ «Фінанси та кредит» № 10-030-01-843 від 17.07.2015 року, Відповідач повторно повідомив Позивачу, що підтверджує свою готовність конструктивно та у відповідності до вимог чинного законодавства вирішувати порушені вкладником питання (а.с. 15). Проте, Відповідач не повернув суму депозитного вкладу за вищезазначеними договорами, чим порушив права позивача. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено обов'язок банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу у розмірі , встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Станом на 28 серпня 2015 року відповідач суму грошових коштів в повному обсязі позивачу не повернув, свої зобов'язання за договором банківського вкладу не виконав, що змусило позивача звернутися до суду. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню відсотки за користування депозитними коштами за Договором № 307231/30546/3-14 у розмірі 12 958,90 грн., за Договором № 307231/30724/3-14 у розмірі 4 630,17 грн. та за Договором № 307231/31844/3-14 у розмірі 1 089,04 грн., а разом на суму 18 678,11 грн., сума трьох процентів річних за вищевказаними договорами у розмірі 1 555,07 грн., 555,62 грн. та 130,68 грн. відповідно, а всього разом на суму 2 241,37 грн. та інфляційні витрати у розмірі 31 130,00 грн., 11 320,00 грн. та 2 830,00 грн. відповідно, а всього разом на загальну суму 45 280,00 грн. Аналогічної позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс 13, відповідно до якої з банку на користь вкладника слід стягувати проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведеною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу суми вкладу за вищезазначеним договором є неправомірними, у зв'язку з чим позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за позовами майнового характеру справляються у розмірі 1 відсоток ціни позову. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою яка стягується. Враховуючи, що з Відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума горошових коштів у загальному розмірі 226 199,48 грн., тому з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 2 261,99 грн. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1060, 1061, 1066, 1074 ЦК України, та

Outcome: approved