Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з указаною позовною заявою до Шаргородської міської ради Вінницької області (далі відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначив, що 16 листопада 2011 року помер його батько [PERSON], яки по день смерті проживав і був зареєстрований у [INFO] (колишня Орджонікідзе), 30. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного майна по закону є позивач, як син спадкодавця. Проте, у ході підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право власності на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а він бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 104,9 м кв., житловою площею 47,3 м кв., веранду літера «а»; прибудову літера «а1»; підвал літера «а2»; підвал літера «А1»; ганок літера «а3»; сарай літера «Б»; сарай-прибудова літера «б»; сарай літера «В»; огорожу «1-3», розташовані по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 16 листопада 2011 року батька [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на житловий будинок, розташований по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті батька. Зазначив, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 16 листопада 2011 року у м. Шаргород Вінницької області помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] 1-АМ № 216185 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема із житлового будинку, розташованого по вулиці С. Нігояна (колишня Орджонікідзе а.с. 11), 30 у місті Шаргород Вінницької області. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивач, оскільки є сином спадкодавця, що підтверджується рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 вересня 2012 року (а.с. 9). Інші спадкоємці - дружина спадкодавця та його дочка [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли і на неї не претендують, що підтверджується їх заявами, які містяться у спадковій справі (а.с. 73, 74). З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області, позивач звернувся до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 вересня 2013 року (а.с. 7). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи сином спадкодавця, дійсно є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк протягом шести місяців після смерті батька, позивач подав відповідну заяву нотаріусу (а.с. 72). Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області позивач не може, через відсутність у нього правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, рішенням виконкому Шаргородської райради депутатів трудящих від 7 квітня 1959 року [PERSON] надано право на індивідуальне будівництво по вулиці Орджонікідзе у місті Шаргород (а.с. 92 на звороті). Згідно із нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 15 травня 1959 року [PERSON] набув право на будівництво житлового будинку по вулиці Орджонікідзе у місті Шаргород (а.с. 91, 92). Відповідно до акта від 15 травня 1959 року [PERSON] відведено в натурі на місцевості земельну ділянку по вулиці Орджонікідзе у місті Шаргород(а.с. 94). Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 9 серпня 2016 року № 252, право власності на домоволодіння по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області на імя [PERSON] не зареєстровано (а.с. 16). Із технічного паспорта, виготовленого 2 серпня 2016 року вбачається, що домоволодіння, розташоване по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 104,9 м кв., житловою площею 47,3 м кв., веранди літера «а»; прибудови літера «а1»; підвалу літера «а2»; підвалу літера «А1»; ганку літера «а3»; сараю літера «Б»; сараю-прибудови літера «б»; сараю літера «В»; огорожі «1-3» (а.с. 18-20). Із державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 786759 вбачається, що [PERSON] був власником земельної ділянки по вулиці Орджонікідзе у місті Шаргород (а.с. 10). Згідно з пунктом 14 Додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка діяла на час закінчення будівництва спірного будинку, тобто у 1989 році до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР віднесено, зокрема нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований по вулиці С. Нігояна, 30 у місті Шаргород Вінницької області, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved