Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, посилаючись на те, що відповідач по справі є сином колишнього чоловіка позивача, з яким остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1951 по 1965 роки. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбане домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 22 грудня 1966 року за позивачем було визнано право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] і виділено в натурі в житловому будинку А-1 кухню, сіни, веранду, сарай Б та ? частину сараю «В». У 1967 році позивачка збудувала житловий будинок літ. «В-1», який складається з коридору 2-2 площею 7,0 кв.м. та житлової кімнати 2-3 площею 11,1 кв.м. Згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська №1320 від 16 серпня 1972 року за позивачем визнано право власності на самочинно зведений житловий будинок «В-1». Згідно вказаного рішення позивачка повинна була його зареєструвати належним чином. Однак остання цього не зробила, оскільки була зайнята будівництвом будинку, самостійно займалася вихованням сина та забезпечувала родину. У 1969 році без належного дозволу позивачка за власні кошти до будинку літ. «В-1» зробила добудови - В'-1 житлової кімнати 2-4 площею 6,1 кв.м. та в-1, кухні-їдальні 2-1 площею 112,7 кв.м., а всього житлова площа будинку стала 17,2 кв.м., загальна площа 36,9 кв.м.; літню кухню «Д» з ґанком «д». У 1970 році позивач збудувала гараж під літ. «Г». У 1981 року над літньою кухнею «Д» зробила козирок; у 1983 році над ґанком «в» теж добудувала козирок; у 2007 році збудувала вбиральню під літ. «М» з душем літ. «Н»; у 2008 році альтанку під літ. «О», також позивачу належать споруди №1,2,3,4,5,6, ? ч.І. Адреса житлового будинку неодноразово змінювалася на підставі рішень виконкому АНД райради м. Дніпропетровська, зараз домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] його спадкоємцем є його син відповідач по справі [PERSON], який прийняв спадщину після смерті батька. Домоволодіння позивача фактично відокремлене від домоволодіння відповідача, між їх подвір'ями стоїть паркан. Земельна ділянка площею 0,0602 га на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] позивачем приватизована, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 січня 2014 року та присвоєно кадастровий номер. У 2014 році позивачка вирішила зареєструвати за собою право власності на житловий будинок під літ. «В-1» та інші господарські будівлі за адресою [ADDRESS]. З цією метою вона звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, але 12 березня 2014 року було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. На підставі зазначеного позивачка просить суд, визнати за нею право власності на житлову прибудову В'-1, яка складається з житлової кімнати 2-4 площею 6,1 кв.м.; прибудови в-1, яка складається з кухні-їдальні 2-1 площею 12,7 кв.м., ганок «в», літню кухню - «Д» з ганком «д» і козирком над «д», гараж - «Г», вбиральню - «М» з душем «Н», альтанку - «О», споруди № 1,2,3,4,5,6, ? ч.І, які розташовані за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, заяв щодо відкладення справи, або розгляду справи за його відсутності суду не надав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 22 грудня 1966 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.10). Згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська №1320 від 16 серпня 1972 року за позивачем визнано право власності на самочинно зведений житловий будинок «В-1» по [ADDRESS] (а.с.11). Вулиця Щедрина в м. Дніпропетровську була неодноразово перейменована та на теперішній час є [ADDRESS], що підтверджується довідкою №647 від 08.09.2008, виданої Комунальним підприємством «Земград» (а.с.15). Земельна ділянка площею 0,0602 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 січня 2014 року (а.с.12). 12 березня 2014 року рішенням Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку з розбіжностями у адресі об'єкта нерухомості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Дані вимоги закону у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснені позивачеві, однак клопотань щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення іншої особи як співвідповідача, заявлено не було. В судовому засіданні представник позивача наполягав на розгляді справи в тому обсязі та між тими особами як заявлено. Таким чином, позов пред'явлено до неналежного відповідача. Крім того, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок вирішення даного питання. Доказів того, що позивач використав позасудовий шлях оформлення своїх прав, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed