Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У серпні 2017 року позивач (на час звернення до суду [PERSON]) звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. В обґрунтування позову вказує на те, що з 8 квітня 2014 року вона - [PERSON] та відповідач [PERSON] почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вони спільно облаштовували та вели сімейний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки як подружжя. Але офіційно з першою дружиною [PERSON] розлучився приблизно в жовтні 2014 року. Від спільного проживання у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Протягом трьох років вони проживали в орендованій квартирі у буд.53а по вул. Д. Кедріна у м. Дніпро. 01 грудня 2016 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру № 304 у секц. 5 буд. 53а по вул. Д. Кедріна у м. Дніпро, вартість якої на думку позивача становить 500 000,00 грн., відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 4861. За договором купівлі-продажу покупцем є відповідач. Окрім того, під час спільного проживання та за спільні кошти вони з відповідачем придбали легковий автомобіль марки Honda Accord, білого кольору, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартість якого надумку позивача становить 500 000,00 грн. Власником зазначеного автомобіля на даний час є відповідач. За час спільного проживання вони з відповідачем мають багато спільних фото, які додаються до заяви, та підтверджують факт спільного ведення господарства та проживання з відповідачем як подружжя. Окрім того факт проживання з відповідачем однією сім'єю можуть підтвердити свідки, які є їхніми сусідами. На даний час стосунки між нею та відповідачем значно погіршились, вони проживають окремо. Відповідач стверджує, що квартира та машина, що були придбані за їхні спільні кошти, є лише його власністю та погрожує вигнати її з малолітньою дитиною, якій ще не має півроку, з квартири. Іншого місця проживання вони не мають. З огляду на вищезазначене, встановлення факту проживання однією сімю необхідно позивачу для підтвердження та визнання права власності на частину майна, придбаного за час спільного проживання з відповідачем. У звязку з чим і виникла необхідність в захисті прав позивача шляхом подання відповідного позову про поділ майна подружжя на дане майно. Просила суд, встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'ю без реєстрації шлюбу з жовтня 2014 року по липень 2017 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру №304 у секц. 5 житлового буд. №53а по вул. Д. Кедріна у м. Дніпро, загальною вартістю 500 000 грн., яка складається з 1-туалет, 2,4-житлові, 3-їдальня, 5-ванна, І-лоджія, загальна площа 74,2 кв.м., житлова - 29,7 кв.м., та легковий автомобіль марки Honda модель Accord, 2015 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER], загальною вартістю 500 000,00 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири №304 у секц. 5 житлового будинку №53а по вул. Д. Кедріна у м. Дніпро, яка складається з 1-туалет, 2,4-житлові, 3-їдальня, 5-ванна, І-лоджія, разом по квартирі №304 загальна площа 74,2 кв.м., житлова - 29,7 кв.м., як частку в спільній сумісній власності; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири №304 у секц. 5 житлового будинку №53а по вул. Д. Кедріна у м. Дніпро, яка складається з 1-туалет, 2,4-житлові, 3-їдальня, 5-ванна, І-лоджія, разом по квартирі №304 загальна площа 74,2 кв.м., житлова - 29,7 кв.м., як частку в спільній сумісній власності; визнати за [PERSON] право власності на ? частину легкового автомобіля марки Honda модель Accord, 2015 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER], як частку в спільній сумісній власності; Визнати за [PERSON] право власності на ? частину легкового автомобіля марки Honda модель Accord, 2015 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER]., як частку в спільній сумісній власності; стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні 11.10.2017 року ухвалою суду позивача [PERSON] було замінено на [PERSON], у звязку з укладенням нею шлюбу та зміною прізвища. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] він визнає у повному обсязі, та не заперечує проти задоволення позову. В заяві також зазначив, що підтверджує, що вони разом з позивачем почали проживати однією сім'єю в 2014 році без реєстрації шлюбу, спільно облаштовували та вели сімейний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки як подружжя. В жовтні 2014 року відповідач розлучився зі своєю колишньою дружиною.03.02.2017 року у нього з позивачем була народжена донька - [PERSON]. Протягом трьох років відповідач з позивачем проживали в орендованій квартирі за адресою: 49047, м. Дніпро, вул.Д. Кедріна[ADDRESS], а згодом за спільні кошти придбали зазначену квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.12.2016 року, де він є покупцем. Окрім того, під час спільного проживання був придбаний легковий автомобіль марки Honda Accord, білого кольору, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER], власником якого є відповідач. Також, вважає за необхідне повідомити суд, що особисті стосунки між позивачем та відповідачем були налагоджені та 29.08.2017 року між ними був укладений шлюб.\~Просив проводити розгляд справи за його відсутності. [PERSON] з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийнявши визнання відповідачем позову, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. [PERSON] ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що 29 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Іхсанова») [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №381933, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 29 серпня 2017 року, актовий запис № 527. [PERSON] вказаного свідоцтва про шлюб, після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Федорова» (а.с. 43). Позивач [PERSON] народилася 02 липня 1982 року в м. Дніпропетровську, що підтверджується паспортом громадянина України № 000978222, виданий 15.09.2017 року (а.с.42). Сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №628971, виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 лютого 2017 року, актовий запис №347 (а.с.6). [PERSON] Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 27.07.2017 року, [PERSON] є власником квартири № 304 секц. 5 будинку № 35а по вул. Кедріна Дмитра в м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.7-9). [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.03.2017 року серії СХМ 188407, [PERSON] є власником легкового автомобіля марки Honda, модель Accord, білого кольору, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.45). [PERSON] з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 28.09.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 29.08.2017 року (а.с.44). В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. В позові вказала, що з жовтня 2014 року вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання у них народилася донька. Протягом трьох років спільного проживання вони проживали в орендованій квартирі, вели спільне господарство, придбали на спільні кошти майно: квартиру у буд.53а по вул. Д.Кедріна у м. Дніпро та автомобіль Honda, модель Accord, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER], право власності на яке зареєстровано за відповідачем. Відповідач в наданій суду письмовій заяві повністю визнав позовні вимоги, підтвердивши факт проживання з позивачем однією сімєю з жовтня 2014 року по липень 2017 року, ведення спільного господарства, придбання за спільні кошти з позивачем квартири та автомобіля. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] раніше перебувала у шлюбі з [PERSON],шлюб з яким було розірвано 07 квітня 2014 року, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2014 року по справі № 201/4016/14-ц (2/201/1297/2014), яке набрало законної сили 18.04.2014 року (а.с. 52). Відповідач [PERSON] також раніше перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб з якою було розірвано 11 лютого 2015 року, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2015 року по справі № 201/495/15-ц (2/201/1138/2015), яке набрало законної сили 24.02.2015 року (а.с. 52). З огляду на наведене слід зазначити, що оскільки відповідач [PERSON] станом на жовтень 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою до моменту розірвання з нею шлюбу - 11 лютого 2015 року, а рішення суду набрало законної сили лише 24 лютого 2015 року, підстав для встановлення факту проживання його однією сімєю з позивачем з жовтня 2014 року по 24 лютого 2015 року суд не вбачає, у звязку чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю сторін за період з жовтня 2014 року по липень 2017 року підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з 25 лютого 2015 року (з наступного дня після набрання рішенням суду про розірвання попереднього шлюбу законної сили) до липня 2017 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та від сумісного проживання в них зявилася спільна донька [PERSON], [INFO], та проживаючи однією сім'єю, [PERSON] та [PERSON], були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, формували сімейний бюджет, витрачали кошти на придбання майна, тобто мали взаємні права та обов'язки, що притаманні подружжю. Вищезазначені обставини визнані сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЦПК України, \~обставини визнані сторонами у справі та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Щодо позовних вимог в частині визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та поділ майна, суд виходить з наступного. [PERSON] до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами\~статті 74 СК України\~, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків. [PERSON] із частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до розяснень п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до розяснень п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). В правовій позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СУ України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. [PERSON] п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до\~статті 368 ЦК\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України\~; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено, та визнано сторонами, що за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2014 року по липень 2017 року, сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно: 01 грудня 2016 року - квартира №304 секц.5 будинку№35а по вул. Кедріна Дмитра в м. Дніпро, право власності на яку згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 27.07.2017 року, зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.7-9), а також 21 березня 2017 року - легковий автомобіль марки Honda, модель Accord, білого кольору, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER], право власності на який зареєстровано також на відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 21.03.2017 року серії СХМ 188407(а.с.45). Враховуючи викладене, судом встановлено, що вищевказане майно, а саме: квартира та автомобіль, набуте сторонами за час проживання однією сімєю та за спільні грошові кошти, а тому є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Також, в судовому засіданні встановлено, що сторонами за згодою визначена вартість спірного майна, а саме: вартість квартири №304 секц.5 будинку№35а по вул. Кедріна Дмитра в м. Дніпро становить 500 000,00 грн., вартість легкового автомобіля марки Honda модель Accord, білого кольору, 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 500 000,00 грн. У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року з наступними змінами і доповненнями, розяснено, що вартість спірного майна визначається за згодою сторін, а при його відсутності по дійсній вартості майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 70 СК України, згідно якої встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, кожному із сторін по справі у спільно нажитому майні, яке є предметом позову, належить по ? частці. [PERSON] ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки під час розгляду справи встановлено, що сторони досягли домовленості при поділі їх спільної сумісної власності та відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на ? частку квартири та на ? частку автомобіля, незважаючи на те, що вказані речі є неподільними, суд вважає за можливе розділити вказане майно визнавши за кожним із сторін по ? частці у праві власності на спірне майно, що матиме наслідком припинення права спільної сумісної власності сторін на нього. Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову та те, що спірне майно є спільною сумісною власністю вартість якого визначена сторонами за їх спільною згодою, він не заперечує проти визнання за позивачем права власності у розмірі ? частки на спірне майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна підлягають задоволенню. Тому, слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру № 304 у секц. 5 житлового буд. № 53а по вул. Кедріна Дмитра, у м. Дніпро, яка складається з 1-туалет, 2,4-житлові, 3-їдальня, 5-ванна, І-лоджія, загальна площа 74,2 кв.м., житлова - 29,7 кв.м., та легковий автомобіль марки Honda, модель Accord, 2015 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER], визнавши за кожним із сторін право власності на ? частину зазначеного майна. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши\~ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, прийнявши визнання відповідачем позову, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 8640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.\~3, 60,\~63,\~69,\~70, 71, 74 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України,

Outcome: partial