Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що відповідно до Рішення двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово - експлуатаційних підприємства Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року будинок у м. Полтава по вул. Чураївни,9, знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2»[ADDRESS] в даному житловому будинку не приватизована, та як було зазачено позивачем, є комунальною власністю територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради. При цьому вказували, що наймачем квартири №18 у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 була [PERSON], [INFO], яка була знята з реєстрації 30.12.2014 на підставі актового запису про смерть № 1926 від 30.12.2014 року, інших зареєстрованих в даній квартирі не було. Так, 16.01.2015 року комісією Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2» було опломбовано квартиру №18 в житловому будинку №9 по вул. Чураївни у м. Полтаві, в звязку зі смертю наймача квартири, при цьому, в обґрунтування позовних вимог вказували про те, що 19.01.2015 року при перевірці наявності пломбувань працівниками КП «ЖЕО №2» було встановлено, що печатки зірвані та старі двері були замінені на нові та встановлено , що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно та самоправно зайняли квартиру, яка є комунальною власністю, тому зважаючи на вказані обставини, змушені були звернутися до суду з вказаним позовом. Згідно ухвали суду від 16 червня 2016 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, 07 липня 32015 року [PERSON], треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, в якому просив вселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] у квартиру № 18, що знаходиться у м. Полтава по вул. Чураївни,9, та зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 10.02.2015 року № 14 було надано [PERSON] та його родині квартиру № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни,9. Так, 17.02.2015 року в звязку з цим виконавчим комітетом Полтавської міської ради було видано ордер № 59 на мія [PERSON] на жиле приміщення, відповідно до якого останнім було надано право зайняття жилого приміщення площею 29,2 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS]. При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 27.02.2015 року позивачів за зустрічним позовом було зареєстровано у даній квартирі, але до теперішнього часу вони не мають можливості реалізувати своє законне право на проживання у вказаній вище квартирі, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON], самовільно зайнявши дане жиле приміщення, до теперішнього часу його не звільнили, тому позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 30 липня 2015 року цивільну справу № 553/345/15ц, провадження № 2/553/366/2015, за позовом Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення та цивільну справу № 553/2675/15ц, провадження № 2/553/991/2015 за позовом [PERSON], треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні майном обєднано в одне провадження. Протокольною ухвалою суду від 21.12.2015 року статус третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] була замінено на співпозивачів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.03.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову відповідачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON] до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, КП «ЖЕО №2» про визнання членом сімї наймача, визнання правом користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення по даній цивільній справі. Згідно ухвали суду від 06 квітня 2016 року цивільну справу № 553/345/15ц, провадження № 2/553/21/2016, за первісним позовом Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні майном та цивільну справу № 553/789/16ц, провадження № 2/553/390/2016, за позовом [PERSON], [PERSON] до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Колективного підприємства «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення обєднано в одне провадження. В своєму позові [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що тітці [PERSON] [PERSON] було надано двокімнатну квартиру, площею 48,7 кв.м., що у [ADDRESS], в даній квартирі разом з нею проживала її донька [PERSON], яка була інвалідом з дитинства. При цьому в обґрунтування позовних вимог останні вказували, що з 2008 року вони проживали у даній квартирі, оскільки [PERSON] та її донька [PERSON] потребували сторонньої допомоги та турботи. Після смерті [PERSON] всю турботу та опіку за її донькою [PERSON] взяли вони, при цьому, [PERSON] було призначено опікуном над недієздатною [PERSON], тому, будучи родичами померлої та маючи на те законні підстави, останні з 2008 року проживають у вказані вище квартирі, тому з метою узаконення своїх прав змушені були звернутися до суду за їх захистом та просили суд визнати [PERSON]О членом сімї наймача - [PERSON] та визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зобовязати Полтавську територіальну громаду та КП «ЖЕО №2» укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення за адресою [ADDRESS]. В судове засідання зявилась представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом Комунального підприємства «житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради [PERSON], яка первісний позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні, проти задоволення зустрічного позова [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечувала, в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] просила відмовити в звязку з його безпідставностю. Представник третьої особи на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON] проти задоволення первісного позову та зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечувала, в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] просила відмовити з підстав його безпідставності. В судовому засіданні відповідачі за первісним та зустрічним позовами - позивачі за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON] та їх представник за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON], а також представник відповідача за первісним та зустрічним позивачами - позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] первісний та зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнали в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні з підстав його безпідставності та необгрунтованості на задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] наполягали, позовні вимоги заявлені в ньому підтримали в повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом - [PERSON], представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] первісний та зустрічний позов [PERSON] підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. В задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] просили відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Співпозивачі по справі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] просили відмовити. В судове засідання не зявився представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи. Представник третьої особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом: Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засіданні не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у їх відсутність при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, вважає первісний позов КП «ЖЕО №2» та зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що до задоволення не підлягають, зустрічний позов [PERSON]. [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідно до рішення двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово-експлуатаційних підприємства Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року будинок за адресою м. Полтава, вул. Чураївни, 9 перебуває на балансі КП «ЖЕО №2». Поряд з цим, судом встановлено, що окрема ізольована квартира, яка являється предметом спору № 18, в будинку № 9 у м. Полтава по вул. Чураївни не приватизована до теперішнього часу та перебуває у комунальній власністі. В ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в квартирі № 18, яка розташована у м. Полтава по вул. Чураївни, 9, на 5 поверсі та яка складається з 2-х кімнат, жилою площею 29,2 кв.м., була зареєстрована квартиронаймач - [PERSON], [INFO], яка 30.12.2014 року була знята з реєстрації ( т. 1 а.с.4). При цьому, згідно листа Ленінського районного сектору у м. Полтава Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 05.01.2016 року, за вих. № 50/12, вказано, що 13.01.2015 року громадянку [PERSON], [INFO], було знято з обліку, як померлу особу згідно повідомлення Центрального ВДРАЦС Полтавського МУЮ ( т.1 а.с.236). Як вбачається з актового запису про смерть № 1926 від 31.12.2014 року, [PERSON] померла 30.12.2014 року, про що здійснено актовий запис про смерть № 1564 ( т. 1 а.с.239). Наведені вище обставини справи не заперечувались сторонами по справі та не ставились ними під сумнів. В ході судового розгляду справи представником позивача за первісним позовом вказувалось про те, що у звязку з тим, що на момент смерті квартиронаймача [PERSON] в даній квартирі нікого не було зареєстровано тому, 16.01.2015 року квартиру № 18 в житловому будинку № 9 по вул. Чураївни, у звязку зі смертю останньої, при перевірці 19.01.2015 року встановлено, що печатки були зірвані, а старі деревяні двері замінено було на нові, на підтвердження чого стороною позивача за первісним позовом були надані [PERSON] від 21.01.2015 року, 22.01.2015 року. При цьому, представником позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» наголошувалось на тому, що дії представників житлово експлуатаційної організації були такими, що узгоджувались з статутною діяльністю підприємства. Так, у відповідності до п. 5.3 Статуту КП «ЖЕО №2», затвердженого рішенням тридцять другої сесії Полтавської міської ради пятого скликання від 28.10.2008 року ( із змінами і доповненнями згідно рішень від 18.09.2012 року та від 16.111.2012 року), до прав та обовязків підприємства належить право виявляти самовільно зайняті квартири житлових будинків, що знаходяться на балансі підприємства, та забезпечувати їх вивільнення у встановленому законом порядку з обовязковим повідомленням та залученням власника житлового фонду та органу управління та звернутися до суду з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир. В свою чергу, стороною позивача за первісним позовом наголошувалось на тому, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом було виявлення факту, що у спірній квартирі № 18, у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 в м. Полтава, самовільно проживають [PERSON] та [PERSON] без реєстрації та документів, які б підтверджували право користування нимиспірною квартирою. Так, вказані твердження сторони позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» є такими, що прямо не узгоджуються з фактичними обставинами справи та спростовуються наступними доказами по справі. В ході судового розгляду справи стороною відповідача за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] вказувалось про те, що тітці [PERSON] [PERSON] було надано двокімнатну квартиру, площею 48,7 кв.м., що у [ADDRESS], за вказаною адресою разом з нею проживала дочка тітки [PERSON], інвалід ІІ групи з дитинства. При цьому, в ході судового розгляду справи останніми вказувалось про те, що в 2008 році [PERSON] вселився у дану квартиру, в звязку з тим, що тітка та її дочка інвалід потребували сторонньої допомоги і не могли самостійно забезпечувати своє проживання. Так, судом встановлено, що тітка відповідача за первісним та зустрічним позовами - позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] народилась 02 лютого 1932 року у с. Гожули, Полтавського району, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії ЯТ № 142038 від 26 лютого 1949 ( т.4 а.с.18). З свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-КЕ № 269617 від 30 листопада 1973 року, виданого Полтавським міським Палацом шлюбів, вбачається, що [PERSON] одружився з [PERSON] - 30 листопада 1973 року, про що здійснено актовий запис № 2920, після одруження подружжю присвоєно прізвище - Лень ( т.4 а.с.18). Так, судом встановлено та не було спростовано в ході судового розгляду справи сторонами по справі, що після смерті [PERSON] в січні 2009 року - квартиронаймача спірної квартири, всі права останньої перейшли до її дочки - [PERSON]. В судовому засіданні відповідачами за первісним та зустрічним позовами - позивача за зустрічним позовом вказувалось, що в силу хвороби, яка після смерті [PERSON] у її дочки [PERSON] прогресувала, остання потребувала постійного догляду, при цьому вона перебувала на диспансерному обліку в Полтавському психіатричному диспансері, в звязку з психічним захворюванням, тому [PERSON], який доводився останній двоюрідним братом, було призначено опікуном. При цьому, наведені вище обставини були підтверджені показаннями свідків допитаними по справі [PERSON], [PERSON]. Так, судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року визнано громадянку [PERSON], [INFO], яка проживала у [INFO] недієздатною. Призначено [PERSON] опікуном над недієздатною двоюрідною сестрою [PERSON] ( т.4 а.с.19). Дане рішення є таким, що набрало законної сили та у встановленому законом порядку вказане рішення не оскаржене, при цьому факти встановлені в даному судовому рішенні носять преюдиційний характер. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Законодавцем визначено, що преюдиціальні факти - це факти, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, і які не підлягають повторному доказуванню. Таким чином, з огляду на наведені вище обставини та фактичні обставини справи встановлені судом, вказують про безпідставність тверджень сторони позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та сторони позивача за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] не мали ніякого відношення до квартиронаймача [PERSON] та в свою чергу спростовує самоправність дій [PERSON], [PERSON], на яку останні посилаються, як на підставу для звернення до суду з позовами. Судом беззаперечно встановлено, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивач за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] перебували в родинних відносинах з померлою [PERSON], що безпосередньо встановлено в рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року та в ході судового розгляду справи, при цьому стороною позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та позивачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] дані обставини не були спростовані. Більше того, судом встановлено та не було спростовано належними та допустимими доказами, що [PERSON], починаючи з 2008 року проживав за вказаною адресою, доглядаючи при цьому за [PERSON], яка знаходилась в похилому віці та її донькою [PERSON] інвалідом ІІ групи з дитинства, яку не можливо було залишити на довгий час саму. Після смерті в 2009 році [PERSON] останній проживав та проводив ремонт в квартирі за адресою [ADDRESS] та доглядав постійно за [PERSON], котра залишилась сама, вів з нею спільне господарство до дня її смерті, в звязку з чим і залишився проживати за даною адресою, як член сімї останньої, сплачуючи при цьому за комунальні послуги. Як було встановлено судом та не спростовано іншими учасниками процесу похованням , як [PERSON], так і [PERSON], займалися [PERSON] та [PERSON], як єдині їх члени сімї, в звязку з чим останніх і було поховано в с. Гожули Полтавського району за місцем проживання [PERSON]. Дані обставини підтвердили в суді і свідки [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] того, встановлений судом факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджуються і обставиною встановлення останнім нових вхідних дверей до даної спірної квартири, котрі він встановив вже після смерті [PERSON], проживаючи за даною адресою, яка також була підтверджена та визнана КП «ЖЕО№2» шляхом складання [PERSON] від 21.01.2015 року та від 22.01.2015 року. Обставини перебування [PERSON] на лікуванні в психіатричному диспансері в с. Гожули Полтавського району, за адресою проживання [PERSON] ніяким чином не спростовують вищевикладених висновків суду, оскільки дані обставини були викликані хворобливим станом здоровя самої [PERSON], та були вчинені в інтересах та за згодою останньої, в звязку з чим суд в свою чергу визнає неспроможними посилання інших учасників процесів щодо тривалості перебування останньої в лікувальному закладі, чим, на думку останніх, спростовується факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю. Більше того, вищевикладені твердження інших учасників процесу підтверджуються також і тією обставиною, що за своїм психічним станом та станом здоровя [PERSON] не мала фізичної можливості періодично проходити таке лікування самостійно та організовувати і забезпечувати його, що вкотре підтверджує твердження [PERSON] та [PERSON] щодо їхнього сприяння в цьому [PERSON] шляхом її влаштування до лікувального закладу, забезпечення необхідними речами одягу та особистої гігієни, а також продуктами харчування; періодичних її відвідувань, як члена своєї сімї, про яку піклувалися та хвилювалися, доглядаючи за нею. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Статтею 3 Сімейного кодексу визначено поняття сімї, з якого вбачається, що сімя є первинним та основним осередком суспільства. Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. До загальних ознак у розумінні цієї норми, яким має відповідати звязок між фізичними особами, щоб вони вважалися сімєю, належать: спільне проживання, повязаність спільним побутом; взаємні права та обовязки. Діти належатимуть до членів сімї своїх батьків у будь-якому випадку окремого проживання, незалежно від поважності його причин. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). [PERSON] того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Так, у відповідності до правового поля застосування вказаних норм житлового законодавства, судом встановлено, що з 2008 року відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] постійно проживали з квартиронаймачем [PERSON], за її згодою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. При цьому, останніми разом придбавались продукти харчування та предмети домашнього вжитку, проводився косметичний ремонт в квартирі та спільно сплачувались всі комунальні платежі. Поряд з цим, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач позивач [PERSON] був зареєстрований [INFO], але за даною адресою не проживав, оскільки даний будинок є приватною власністю іншої особи, тому останній проживав та на теперішній час проживає у квартирі №18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 9, де знаходяться всі особисті речі.. Встановлені вище фактичну обставини справи не були спростовані шляхом подання належних та допустимих доказів стороною позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] і представником [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON]. Висновки суду щодо постійного проживання [PERSON] та [PERSON]І, як з [PERSON], так із [PERSON] - однією сімєю обґрунтовуються і обставиною тривалості такого проживання, а саме з 2008 року і по теперішній час, що становить близько 8 років, протягом яких за свого життя як [PERSON] так і [PERSON], будучи наймачами спірного житлового приміщення, мали достатню можливості звернення до відповідних контролюючих чи правоохоронних органів в разі порушення їхніх житлових чи інших прав з боку [PERSON] та [PERSON]. Будь-яких скарг чи заяв [PERSON] та [PERSON] щодо порушення з боку [PERSON], [PERSON] їхніх прав, в тому числі і житлових , представником позивача за первісним позовом відповідача за зустірним позовом КП «ЖЕО №2» суду не надано, а матераіли справи не містять жодних посилань на наявність даних обставин, що вкотре вказує про безпідставність і недостовірність вимог КП «ЖЕО №2» за первісним позовом та обґрунтованість вимог [PERSON] та [PERSON]. В свою чергу, судом встановлено, що в ході судового розгляду первісного позову КП «ЖЕО №2» до вирішення спору по суті, рішенням Полтавської міської ради № 14 від 10.02.2015 року, 2-кімнатну квартиру № 18 жилою площею 29,2 кв.м у будинку у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 із вивільненого житлового фонду міської ради, було надано [PERSON] на склад сімї 3 особи, із зняттям з квартирного обліку при виконавчому комітеті міської ради (т.1 а.с.185). На підставі вказаного рішення Виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 17 лютого 2015 року , було виданого ордер № 59 на жиле приміщення, [PERSON] ( т.1 а.с. 67). Зважаючи на вказані обставини у липні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні майном. В ході судового розгляду справи [PERSON] та його представник за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказували про те, що оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] являється ветераном війни учасником бойових дій, в звязку з тим, що з 2000 року останній перебував у черзі на отримання квартири для проживання, йому було надано квартиру № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 у м. Полтаві, на підставі чого виданого ордер та 27 лютого 2015 року було проведено реєстрацію проживання [PERSON] та членів його сімї за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] вказувалось про те, що до цього часу він та його родина не мають можливості користуватися житловим приміщенням, оскільки на думку останнього відповідач за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] самовільно зайняли спірну квартири та у добровільному порядку не бажають звільняти дане житлове приміщення. Так, частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статі 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням відповідно до закону. Положеннм глави 29 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у відповідності до ст. 391 ЦК України. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню у відповідності до положення ч.2 ст. 386 ЦК України. Дані норми чинного законодавства регулюють та надають право звернення до суду з позовами в разі порушення законного права власності власника. При цьому, в даному випадку вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є такими, що носять безпідставний характер, оскільки твердження останніх про самоправність дій [PERSON] та [PERSON] щодо самовільного зайняття квартири, та що в такий спосіб останні позбавляють їх права користуватися даним житлом є такими, що спростовуються встановленими вище фактичними обставинами справи. При цьому, слід звернути увагу, що дії Полтавської міської ради щодо винесення рішення та видачі ордера на проживання у спірній квартирі сімї [PERSON] є передчасними, оскільки в період розгляду судом з 29 січня 2015 року первісного позову КП «ЖЕО №2»» щодо вирішення позову про виселення [PERSON] та [PERSON] з самовільно зайнятого жилого приміщення, в свою чергу в лютому 2015 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради було видано ордер на зайняття квартири № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 8, тобто до вирішення позову по суті та до вирішення в судовому порядку питання щодо правомірності факту проживання [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні . В ході судового розгляду справи стороною первісного позивача КП «ЖЕО №2» та стороною позивачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] так і не було спростовано законність проживання та користування спірною квартирою та більше того, перебування останніх в родинних відносинах з померлою [PERSON], і при цьому, факт опікунства над нею [PERSON]. Так, у відповідності до положення ст. 64 ЖК України сторонами договору найму житлового приміщення є наймодавець, наймач і члени його сімї. Слід вказати, як вбачається з аналізу положення ст. 63,64 ЖК України вбачається, що до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. При цьому, слід вказати, що поняття члена сімї, яке застосовується у Сімейному кодексу України, не ототожнюється з поняттям члена сімї наймача за нормами Житлового кодексу України, оскільки дані норми визначають , що членом сімї наймача, визнаються і інші особи, які постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До таких осіб, як правило, належать родичі або особи, які перебувають із наймачем у родинних стосунках ( фактичне подружжя, шлюб з яким визнано недійсним, опікуни, піклування та утримання). Як вбачається з правової позиції наданої Верховним судом України від 26.01.2001 року вказано, що оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивачів за зустрічним позовом - відповідачів за первісним та зустрічним позовами [PERSON] та [PERSON] про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення та в свою чергу про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог КП «ЖЕО №2» за первісним позовом та [PERSON], [PERSON], [PERSON] за зустрічним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved