Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05.04.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений кредитний договір №567, за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 15000 грн. строком до 05 квітня 2010 року зі сплатою 22% річних за користування грошовими коштами. В забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 05.04.2007 р. між банком, [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки. Своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 16.07.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 61832 грн. 76 коп., з яких прострочений основний борг за кредитом 15000 грн., прострочені проценти за користування кредитом 22733 грн. 41 коп., пеня за прострочення основного боргу по кредиту 11822 грн. 50 коп., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 12276 грн. 85 коп. З наведених підстав ПАТ «Державний ощадний банк України» просив стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитним договором договором 61832 грн. 76 коп. та судові витрати. Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав і просив суд справу розглянути за його відсутності. (а.с. 83) Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на вирішення спору рішенням Овідіопольського районного суду від 22.11.2010 р., недопустимість подвійної відповідальності за порушення виконання зобов'язання, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушенного права, пропущення позивачем строку позовної давності, важке майнове становище. (а.с. 64-69) Відповідачі [PERSON] і [PERSON] належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явились, а тому справа розглянута судом без їх участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.09.2014 р. провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості станом на 16.08.2010 р. за кредитним договором №567 від 05 квітня 2007 року, а саме: основного боргу 15000 грн., прострочених процентів 9515 грн. 61 коп., пені за прострочення основного боргу 4238 грн. 51 коп., пені за прострочення погашення відсотків 2937 грн. 29 коп. закрите на підставі п. 2 ст. 205 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладення між банком та [PERSON] 05.04.2007 р. кредитного договору №567, отримання відповідачем грошових коштів, повне виконання банком обов'язків за договором підтверджується кредитним договором. (а.с. 11-13) Зазначені вище обставини також встановлені рішенням Овідіопольського районного суду від 22.11.2010 р., яке набрало законної сили 14.12.2010 р. (а.с. 20-22) Своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.07.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 61832 грн. 76 коп., з яких прострочений основний борг за кредитом 15000 грн., прострочені проценти за користування кредитом 22733 грн. 41 коп., пеня за прострочення основного боргу по кредиту 11822 грн. 50 коп., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 12276 грн. 85 коп., що підтверджено розрахунками позивача. ( а.с. 4-10) Рішенням Овідіопольського районного суду від 22.11.2010 р., яке набрало законної сили 14.12.2010 р., у цивільній справі №2-1588/10 за позовом прокурора Овідіопольського району в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» з відповідачів стягнено солідарно станом на 16.08.2010 р. заборгованість за кредитним договором №567 від 05.04.2007 р. у розмірі 31691 грн. 42 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 15000 грн., заборгованості за відсотками 9515 грн. 61 коп., пені за прострочення по кредиту 4238 грн. 51 коп., пені за прострочення сплати відсотків по кредиту 2937 грн. 29 коп. (а.с. 20-22) З довідки відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції слідує, що зазначене вище рішення суду було звернено до примусового виконання, але не виконано у зв'язку з відсутністю у відповідачів майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а тому виконавчі листи повернено стягувачу. (а.с. 54) Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зі змісту ст.ст. 598-608 ЦК України слідує, що сама по собі наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконується боржником, не є підставою вважати зобов'язання припиненим, не позбавляє права банку на звернення до суду з позовом про стягнення процентів та штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов'язання. Тобто чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення зобов'язання. У зв'язку з тим, що зобов'язання за кредитним договором не припинилось, позивач вправі вимагати стягнення нарахованих після 16.08.2010 р. процентів за користування кредитом, пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоро або законом. Пунктом 4.1.1. кредитного договору сторони визначили, що за порушення боржником взятих ним на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом він зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. (а.с. 13) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктамим 1.4., 1.6.1.3. і 4.1. кредитного договору установлено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. (а.с. 11-13) Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Судом з наданих позивачем розрахунків установлено, що [PERSON] взагалі не виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість: - за відсотками за кредитним договором за період з 16.08.2010 р. до 01.07.2014 р. у розмірі 9720 грн. 73 коп. ( 19236 грн. 34 коп. - загальна заборгованість за відсотками; за мінусом стягненої за рішенням суду від 22.11.2010 р. 9515 грн. 61 коп.); - з пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період з 16.08.2010 р. по 14.07.2014 р. у розмірі 9339,56 грн.; ( 12276 грн. 85 коп. - загальна заборгованість з цього виду пені за мінусом стягненої попереднім рішенням суду 2937 грн. 29 коп.) - з пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 16.08.2010 р. по 17.07.2014 р. у розмірі 7583 грн. 99 коп. (11822 грн. 50 коп. - загальна заборгованість з цього виду пені за мінусом стягненої попереднім рішенням суду 4238 грн. 51 коп.) Банк звернувся до суду з позовом 05.08.2014 р.(а.с. 2) Представник відповідача [PERSON] заявила про застосування позовної давності відносно усіх позовних вимог. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню у межах строків позовної давності, а саме: - заборгованості за процентами за користування кредитом у межах трьох років за період з 05.08.2011 р. до 01.07.2014 р., тобто до дати зробленого банком і наданого суду розрахунку цього виду боргу у розмірі 9574 грн. 57 коп.; (а.с. 6) - пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у межах одного року, за період з 05.08.2013 р. по 14.07.2014 р., тобто до дати зробленого банком і наданого суду розрахунку у розмірі 2897 грн. 22 коп.; (а.с. 8) - пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 05.08.2013 р. по 16.07.2014 р., тобто до дати зробленого банком і наданого суду розрахунку у розмірі 2056 грн. 03 коп. (а.с. 10) В іншій частині позовні вимоги банку задоволенню не підлягають. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений договорами поруки між банком та [PERSON] і між банком та [PERSON], за якими відповідачі [PERSON] і [PERSON] прийняли на себе зобов'язання солідарно з [PERSON] відповідати за своєчасне та повне виконання останнім зобов'язань за кредитним договором №567 від 05.04.2007 р. (а.с. 14-19) Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому поручителі не є солідарними боржниками між собою, а кожен з них несе солідарну відповідальність з [PERSON] Безпідставними суд вважає заперечення представника відповідача [PERSON] в частині, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав, що банком заявлені вимоги до відповідачів про повторне стягнення пені за невиконання рішення суду від 22.11.2010 р., що банком пропущено строк позовної давності щодо усіх заявлених ним позовних вимог. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір неустойки, яка підлягає стягненю з відповідачів, не перевищує значно розмір збитків для банку. Після 22.11.2010 р., тобто після винесення Овідіопольським районним судом попереднього рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідачі ухиляються від виконання цього рішення суду. За таких обставин на думку суду законні підстави для задоволення заяви представника відповідача [PERSON] про зменшення розмірі неустойки відсутні. Згідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., тобто по 81 грн. 20 коп. з кожного відповідача.

Outcome: partial