Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,069 га в садовому товаристві «Креничі». У 2014 році в його будинку сталась пожежа, внаслідок якої згорів і державний акт на право власності на дану земельну ділянку. З метою отримання дублікату державного акту звернувся в управління Держземагенства, але отримав відмову, через те, що в архівах не виявлено державного акту. На підставі ст. 392 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку [NUMBER] в садівничому товаристві «Креничі» площею 0,069га в межах Ходосівської сільської ради Києво-Святшинського району Київської області з цільовим призначенням для ведення садівництва. У судове засідання позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. У судове засідання представники Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та управління Держземагенства в Києво-Святошинському районі Київської області не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності, приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. За ст. 6 ЗК України 1990 року, чинного на час передачі [PERSON] земельної ділянки, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); тощо. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. У відповідності до ст. 17 ЗК України 1990 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. За ст.ст. 22-23 ЗК України, 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №39/72 від 31 травня 1996 року передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки згідно списку, що додається, для ведення садівництва членам садового товариства «Креничі» площею 1,692га. Відповідно до списку під порядковим [NUMBER] значиться [PERSON]: земельна ділянка площею 0,069га. 25 квітня 2014 року в дачному будинку СТ «Креничі», належному [PERSON], сталась пожежа, внаслідок якої знищено садовий будинок, речі домашнього вжиту, меблі, особисті документа власника, що підтверджується актом про пожежу від 25 квітня 2014 року комісії Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України в Київській області. З листа Управління Держземагенства України в Києво-Святшинському районі Київської області №01-21/5698 від 26 червня 2014 року вбачається, що за результатами інвентаризації державний акт на земельну ділянку [PERSON] не виявлено. Будь-яких інших доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, позивач суду не надав. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. За ч.1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Посилання позивача, що власник має право на визнання свого права у разі втрати ним документу, що посвідчує право власності, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів отримання державного акту на земельну ділянку, тобто виникнення права власності, має право на повторне звернення до сільської ради з заявою про передачу даної земельної ділянки йому у власність, у встановленому на даний час порядку, передачі ділянок у власність громадянам. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed