Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Тіссані Груп» та банком укладено договір комісії про відкриття акредитиву, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв на себе зобов'язання за плату і від свого імені, за рахунок товариства відкрити на користь бенефіціара безвідкличний документарний акредитив на суму 656000 євро. На виконання договірних зобов'язань ПАТ «КБ «ПриватБанк» були здійснені платежі по акредитиву на загальну суму 656000 євро, однак комітент ТОВ «Тіссані Груп» свої зобов'язання по погашенню заборгованості перед банком виконав частково, сплативши на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 47847,45 євро. В порядку забезпечення виконання зобов'язань по договору комісії про відкриття акредитиву між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. За таких обставин та з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить в рахунок погашення заборгованості за договором комісії № 0805/4547/impa про відкриття акредитиву від 15 травня 2008 року у загальній сумі 30415505,24 гривні, у тому числі прострочені платежі по акредитивам - 11527460,84 грн., прострочена комісія комісіонера за проведення платежів за акредитивом - 7804779,09 грн., пеня - 10724897,33 грн., прострочена комісія - 358367,97 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 15 травня 2008 року, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 146 кв.м., та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» будь-якій особі-покупцеві з правом укладати від свого імені договір купівлі-продажу, в тому числі з нотаріальним посвідченням, з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк усіх інших прав та повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. (а.с. 14-18 т.ІІ) Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ТОВ «Тіссані Груп», приватний нотаріус КМНО [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки. Позовні вимоги за об'єднаним позовом обґрунтовані тим, що у травні 2008 року між банком та позивачем [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передана трикімнатна квартира [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Тіссані Груп» перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по договору комісії на відкриття акредитиву. Договір був укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] У жовтні 2014 року позивачу стало відомо від її представника за довіреністю [PERSON], який підписував договір іпотеки, що приватний нотаріус [PERSON] - це інша особа ніж та, що здійснювала 15 травня 2008 року нотаріальне посвідчення договору іпотеки. Позивач за об'єднаним позовом вказує, що оспорюваний нею договір іпотеки є недійсним, оскільки під час його укладення були порушені вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 1, 13 Закону України «Про нотаріат». В порядку, передбаченому ст. 215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 15 травня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], реєстровий № 4012. У судовому засіданні представники позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав позовні вимоги за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні об'єднаного позову про визнання недійсним договору іпотеки просили відмовити. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначив, що банком пропущено строк позовної давності при зверненні з таким позовом. Разом з тим, підтримав вимоги за позовом про визнання договору іпотеки недійсним, просив суд такий позов задовольнити. Відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений. Третя особа ТОВ «Тіссані Груп» у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, отримала повістку про виклик у судове засідання. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 15 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Тіссані груп» укладено договір комісії про відкриття акредитиву № 0805/4547/IMPA, за умовами якого комітент (ТОВ «Тіссані Груп») доручає, а комісіонер (ЗАТ КБ «ПриватБанк») приймає на себе зобов'язання за плату від свого імені і за рахунок комітента відкрити на користь бенефіціара - PETRONCINI IMPIANTI SPA безвідкличний документарний акредитив, а також доручити підтверджуючому банку UniCredit, Italy, добавити своє безвідкличне підтвердження до акредитиву. За умовами п. 1.3 договору комісії комітент також доручає, а комісіонер приймає на себе зобов'язання, від свого імені та за рахунок комітента укласти угоду з підтверджуючим банком про надання відстрочки у погашенні комісіонером його заборгованості перед підтверджуючим банком, яка може виникнути при проведенні таким підтверджуючим банком платежу по акредитиву на користь бенефіціара. Загальний строк відстрочки у погашенні заборгованості має складати три роки з дати проведення підтверджуючим банком платежу за акредитивом, періодичність погашення заборгованості - рівними частинами кожні 6 місяців. Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору комісії комітент ТОВ «Тіссані Груп» зобов'язалося сплатити комісіонеру комісію за зобов'язання по акредитиву за ставкою 4% річних. Нарахування комісії за зобов'язання здійснюється щомісяця в гривні за курсом НБУ на останній робочий день відповідного місяця. Крім того, комітент ТОВ «Тіссані Груп» зобов'язалося сплатити комісіонеру комісію за здійснені платежі по акредитиву по ставці 20% річних. Вказана комісія нараховується на суму, рівну різниці між сумою здійснених платежів по акредитиву та сумою коштів, наданих комітентом для здійснення відповідних платежів комісіонера, за період від дати проведення відповідного платежу по акредитиву до дати погашення заборгованості комітента перед комісіонером, що виникла при проведенні останнім платежу по акредитиву. Оплата проводиться по реквізитах та в строки, вказані у відповідній вимозі комісіонера, що вручається повноважному представнику комітента або надсилається на адресу комітента листом з описом вкладення. Згідно з п. 4.2 договору комісії у разі невчасного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору винна сторона сплачує другій стороні пеню в розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи з суми невиконання зобов'язання за кожен день прострочки. Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 договору комісії нарахування пені за порушення сторонами виконання своїх зобов'язань буде здійснюватися протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було виконано. Строк позовної давності по вимогам по оплаті винагороди комісіонера та сплаті пені згідно з умовами цього договору встановлюються протягом 5 років. Договір комісії укладений між сторонами у письмовій формі та підписаний представниками сторін. 15 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки (житлової нерухомості), за умовами якого іпотекодавцем [PERSON] передається в іпотеку нерухоме майно в забезпечення виконання зобов'язань позичальника ТОВ «Тіссані груп» перед іпотекодержателем, в силу чого останній має право в разі невиконання товариством зобов'язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами позичальника або іпотекодавця. Іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника ТОВ «Тіссані груп» за договором комісії про відкриття акредитиву № 0805/4547/impa від 15 травня 2008 року. У пункті 7 договору іпотеки передбачено, що відповідач [PERSON] надала в іпотеку належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS]. З копії договору іпотеки вбачається, що договір іпотеки укладений між сторонами у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4012. В день укладення договору іпотеки приватним нотаріусом КМНО [PERSON] була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки до припинення дії договору іпотеки та внесено реєстраційний запис до Державного реєстру іпотек. У відповідності до положень ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно із ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилами ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). (стаття 572 ЦК України) Згідно із ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Матеріалами справи підтверджено, що у травні 2008 року між банком та ТОВ «Тіссані груп» було укладено договір комісії про відкриття акредитиву. На виконання договірних зобов'язань ПАТ «КБ «ПриватБанк» відкрив на користь бенефіціара - PETRONCINI IMPIANTI SPA безвідкличний документарний акредитив, підтверджуючий банк здійснив платежі по акредитиву на загальну суму 656000 євро, а саме: 492000 євро рівними частинами по 82000 євро були сплачені 15 грудня 2008 року, 16 червня 2009 року, 14 грудня 2009 року, 14 червня 2010 року, 13 грудня 2010 року та 30 травня 2011 року, а також 164000 євро рівними частинами по 27333,30 євро сплачено 23 березня 2009 року, 23 вересня 2009 року, 23 березня 2010 року, 23 вересня 2010 року, 23 березня 2011 року, 08 вересня 2011 року, що підтверджується копіями меморіальних ордерів. (а.с. 9-10, 19-30) На виконання договірних зобов'язань комітентом ТОВ «Тіссані груп» були здійснені відшкодування суми платежу по акредитиву 08 квітня 2009 року на загальну суму 44634,56 євро та 28 квітня 2009 року на загальну суму 3212,89 євро. Отже, починаючи з квітня 2009 року комітент припинив виконувати свої договірні зобов'язання, чим порушив права позивача. У травні 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки (житлової нерухомості), за умовами якого в порядку забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Тіссані груп» за договором комісії про відкриття акредитиву від 15 травня 2008 року відповідач передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На час укладення договору іпотеки спірна квартира належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08 серпня 2005 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 08 грудня 2011 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки, позивач за об'єднаним позовом [PERSON] вказує на те, що договір іпотеки не був посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], замість останньої дії щодо нотаріального посвідчення правочину виконала невідома жінка, яка була представлена [PERSON] співробітниками банку як нотаріус [PERSON] Під час розгляду справи судом був допитаний свідок [PERSON], який повідомив суд, що він був представником іпотекодавця при укладенні договору іпотеки 15 травня 2008 року. Підписання договору іпотеки відбувалося в приміщенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться по вул. Предславинській в м. Києві. Під час укладення договору іпотеки свідку була надана можливість ознайомитися з текстом договору, договір був підписаний свідком як представником [PERSON] на підставі довіреності. В приміщенні під час нотаріального посвідчення договору іпотеки були присутні свідок, його дочка - власник квартири, співробітник банку та нотаріус. Жінка, яка була представлена як нотаріус, була віком 30-35 років. У зв'язку з тим, що примірник договору іпотеки у іпотекодавця не зберігся, свідок у серпні-вересні 2014 року звернувся до нотаріуса КМНО [PERSON] з метою отримання дублікату договору іпотеки. В приміщенні нотаріальної контори свідок побачив жінку значно старшу за віком, яка повідомила, що вона є нотаріусом [PERSON] Свідок [PERSON] стверджує, що під час укладення договору іпотеки дії щодо його нотаріального посвідчення здійснювалися іншою особою, а не приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Позивач за об'єднаним позовом [PERSON], допитана за її згодою в якості свідка, повідомила суд, що 15 травня 2008 року вона разом з батьком [PERSON] приїхала до Печерської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», де планували укласти договір іпотеки. Під час підписання договору іпотеки в кімнаті були присутні свідок, її представник [PERSON], співробітник банку та нотаріус. Нотаріус заповнювала документи, робила записи до книг, усі присутні зверталися до неї [PERSON]. У вересні 2014 року батько свідка - [PERSON] їй повідомив, що договір іпотеки був посвідчений іншою особою, а не приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Свідок на інтернет-сайті знайшла фотокартку приватного нотаріуса [PERSON] та стверджує, що договір іпотеки посвідчений іншою особою, а не приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 18 лютого 2015 року №309, відповідно до якого підписи від імені [PERSON] в договорі іпотеки від 15 травня 2008 року, реєстровий № 4012, укладеного між [PERSON]та ЗАТ «КБ «ПриватБанк», та підпис в картці із зразком підпису приватного нотаріуса [PERSON], який знаходиться на сторінці 46 реєстраційної справи приватного нотаріуса КМНО [PERSON] - виконано не однією особою. (а.с. 141-148, т. ІІ) Статтею 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. За приписами ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст. 13 Закону помічник нотаріуса не має права підписувати нотаріальні документи та використовувати печатку нотаріуса. Згідно із ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оцінюючи докази, зібрані по справі у їх сукупності та взаємозв'язку, суд доходить наступних висновків. На підтвердження позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, позивачем [PERSON] надано в якості письмового доказу по справі висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. При проведенні експертного дослідження експерт під розписку був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов'язків. Експертиза була проведена в рамках кримінального провадження за фактом вчинення приватним нотаріусом КМНО [PERSON] злочину, передбаченому ч. 1 ст. 358 КК України, яке виразилося в підробці договору іпотеки від 15 травня 2008 року, реєстровий № 4012, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 140, т. ІІ) Експерту для проведення експертизи було надано договір іпотеки від 15 травня 2008 року, оригінал якого витребувано з Київського державного нотаріального архіву на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва Ліщука Т.О. від 17 грудня 2014 року, а також картку із зразком підпису приватного нотаріуса [PERSON], яка знаходиться в реєстраційній справі приватного нотаріуса КМНО [PERSON] За висновком експертизи підписи від імені приватного нотаріуса [PERSON] на договорі іпотеки від 15 травня 2008 року та підпис в картці із зразком підпису приватного нотаріуса КМНО [PERSON], що знаходиться в реєстраційній справі приватного нотаріуса, виконані не однією особою. Такий висновок експертизи узгоджується з показами свідків [PERSON], [PERSON], які безпосередньо були присутні під час укладення та нотаріального посвідчення договору іпотеки та стверджують, що у травні 2008 року договір іпотеки був посвідчений нотаріально іншою особою, ніж та, яка у вересні 2014 року представилася свідку [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем за об'єднаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надано, клопотань про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не заявлено. За таких обставин, судом встановлено, що 15 травня 2015 року договір іпотеки (житлової нерухомості), укладений між ЗАТ «КБ ПриватБанк» та [PERSON], був посвідчений не приватним нотаріусом КМНО [PERSON], що, у свою чергу, тягне за собою правил вчинення нотаріальних дій, передбачених Законом України «Про нотаріат», та недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. За приписами ст. 220 ЦК України правочин, вчинений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] при укладенні договору іпотеки (житлової нерухомості), є нікчемним, а тому визнання його недійсним за рішенням суду не вимагається. Незважаючи на те, що позивачем за об'єднаним позовом були заявлені вимоги про визнання правочину недійсним, суд має право у даному випадку встановити нікчемність такого правочину. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Після нотаріального посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було накладено заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], до припинення дії договору іпотеки, реєстровий № 4013, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. (а.с. 134, т. ІІ) Також 15 травня 2008 року до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис про реєстрацію договору іпотеки від 15 травня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], реєстровий № 4012. (а.с. 135, т. ІІ) Враховуючи те, що судом встановлено нікчемність правочину, а саме: договору іпотеки від 15 травня 2008 року, укладеного між сторонами, суд вважає за необхідне з власної ініціативи вирішити питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, зокрема, скасувати заборону відчуження № 4013, накладену 15 травня 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] на підставі договору іпотеки (житлової нерухомості), укладеного 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом обтяження за якою є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], та скасувати реєстраційний запис, внесений 15 травня 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] до Державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки (житлової нерухомості), укладеного 15 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом обтяження за якою є вказана квартира. Заява відповідача за об'єднаним позовом про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки про порушення свої прав позивач [PERSON] дізналася у вересні 2014 року, що підтверджується показами свідків, допитаних у судовому засіданні, а також фактом звернення позивача із заявою до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 29 жовтня 2014 року. (а.с. 140, т.ІІ) З позовом про визнання договору недійсним позивач звернулася до суду у листопаді 2014 року, тобто з дотримання загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає, у зв'язку із встановленням судом нікчемності договору іпотеки, на підставі якого позивач просить звернути стягнення на спірну квартиру в рахунок погашення заборгованості за договором комісії про відкриття акредитиву від 15 травня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Тіссані Груп». Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором комісії про відкриття акредитиву, розмір якої становить 30415505,24 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості сума пені у розмірі 620208,15 євро нарахована банком за період з 16 лютого 2009 року по 20 вересня 2014 року, тобто з порушенням положень пункту 6.3 договору комісії, за яким пеня нараховується протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було виконано стороною. (а.с. 20-21, т.ІІ) Крім того, представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості по договору комісії, складений співробітниками Донецького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», з якого вбачається, що 28 травня 2013 року відбулося погашення суми основного боргу на суму 33839,22 євро, та 29 листопада 2013 року - на суму 149598,21 євро. (а.с. 11, т.ІІ) Однак внаслідок зарахування вказаних сум грошових коштів розмір основної заборгованості по договору комісії не змінився. Надаючи пояснення з цього приводу, представник банку зазначив, що у двох наведених випадку відбулося помилкове списання безнадійної заборгованості, а тому кошти були знову зараховані на рахунок, де обліковується заборгованість комітента за договором. Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172, у п. 6-7 встановлено, що банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Отже, відображення в бухгалтерському обліку банку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не пов'язано із зарахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок комітента. За таких обставин, суд доходить висновку, що розрахунок суми заборгованості за договором комісії, наданий позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», є необґрунтованим та таким, що не відповідає положенням договору та підзаконних нормативних актів. Заява відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Матеріалами справи підтверджено, що 28 квітня 2009 року комітент останній раз перерахував на користь банку грошові кошти за договором комісії. Отже, з травня 2009 року права банку за договором комісії вважаються порушеними. 16 серпня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Тіссані груп», ТОВ «Рондо торгівля та фінанси», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості за договором комісії про відкриття акредитиву від 15 травня 2008 року в солідарному порядку. (а.с. 121-125) За рішенням суду, яке набуло законної сили, заборгованість за договором комісії у загальному розмірі 9484109,32 грн. та 345721 грн. була стягнута з відповідачів у солідарному порядку. Відтак, починаючи з 16 серпня 2010 року, позовна давність для позивача перервалася та її перебіг розпочався заново. З позовом до Оболонського районного суду м.Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 13 серпня 2013 року (а.с. 57, т.І), тобто з дотримання загального строку позовної давності. Посилання представника відповідача на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 травня 2014 року, де судом під час перегляду рішення суду першої інстанції в справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненими правовідносин за договором майнового поручительства було встановлено пропуск строку позовної давності при зверненні позивача до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом не може бути прийнято в якості обставини, яка звільнена від доказування в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Оскільки обставини, що стосуються строків звернення позивача до суду, можуть бути встановлені лише судом, в провадженні якого перебуває дана справа, та відповідно не впливають на законність та обґрунтованість вимог при розгляді інших справ за участю одних і тих самих осіб, але заявлених з інших підстав. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішує задовольнити позов [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, встановити нікчемність договору іпотеки (житлової нерухомості), укладеного 15 травня 2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору іпотеки (житлової нерухомості), укладеного 15 травня 2008 року у виді скасування заборони відчуження № 4013, накладеної 15 травня 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] на підставі договору іпотеки (житлової нерухомості) від 15 травня 2008 року, та скасування реєстраційного запису, внесеного 15 травня 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] до Державного реєстру іпотек на підставі вказаного договору іпотеки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з ПАТ КБ ПриватБанк на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. та в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved