Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У серпні 2017р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна від 16 листопада 2012 року, свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2012 року №1730, свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2012 року №1721 належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрована вона та відповідачі у справі. Зазначала, що відповідачі у справі хоча і прописані в квартирі [ADDRESS], але ніколи в ній не проживали і їх місце проживання їй не відомо, до квартири вони не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника спірної квартири, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою№6 по вул. Паркова,76 в м. Одесі. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу в її відсутність та в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання (а.с.58) Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.48,49). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання осіб таких, що втратили право користування житломпідлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна від 16 листопада 2012 року, свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2012 року №1730, свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2012 року №1721 належить квартира [ADDRESS] (а.с.12-17). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 19 грудня 2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію (а.с.12.). Відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) б/н, в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] (а.с.21). Судом встановлено, що відповідачі у справі хоча і прописані в квартирі [ADDRESS], але ніколи в ній не проживали. Факт не проживання відповідачів в спірній квартирі підтверджується актом сусідів від 20 жовтня 2017р. (а.с.42-43). Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» Одеська дирекція, за період з 02 січня 2017року по 08 грудня 2017року на імя [PERSON], [PERSON] поштові відправлення в надходженні та видачі не значиться (а.с.60). Відповідно до відповіді КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №10» від 11 грудня 2017року, [PERSON] та [PERSON] на обліку у сімейного лікаря не знаходяться, за медичною допомогою не зверталися. Амбулаторні картки не виписувались. Лікаря на дом за вказаною адресою не викликали(а.с.59). Факт не проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS], підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON], які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що відповідачів вони ніколи не бачили і в квартирі вони ніколи не проживали (а.с.51.52). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі відсутні в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачкою до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем у повному обсязі (а.с.1). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial