Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON] , третя особа - Менська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивованийє тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований, але фактично не проживає у цьому будинку з 1996 року, комунальні платежі не сплачує. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] , внаслідок його відсутності в ньому понад один рік без поважних причин. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що домовленості з відповідачем щодо користування будинком відсутні Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку задовольнити позов, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше, ніж з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За приписами статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що підтверджується Д оговором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності від 05 травня 1972 року (арк.с. 9-10). Відповідно до Довідки Менської міської ради № 1648/04-17 від 09 липня 2019 року та Акту обстеження умов проживання від 12 липня 2019 року відповідачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає (а.с. 13-14). Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засідання надали аналогічні по змістом показання про те, що вони підтримують дружні стосунки з [PERSON] , [PERSON] - колишня невістка позивачки, яка з 1996 року не проживає в [ADDRESS] , оскільки з цього часу вона проживала у [ADDRESS] . На даний час відповідачка проживає в [ADDRESS]. Під час судового розгляду доказів поважності причин непроживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, а також доказів про наявність домовленості між позивачкою [PERSON] - як власником житла та відповідачем, щодо користування житлом, сторонами не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] , так як понад один рік вона не проживала у будинку без поважних причин і будь-які домовленості між нею і власником житла - [PERSON] щодо користування цим житлом відсутні та законом не встановлені. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 768,00 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved