Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловою площею посилаючись на те, що відповідач є його донькою, і вона разом із своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], зареєстрована в квартирі Дніпродзержинську по [ADDRESS], яка складається із двох житлових кімнат, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. Відповідальним наймачем квартири є [PERSON], яка рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2011 року визнана безвісно відсутньою та знята з реєстраційного обліку. Безвісно відсутнім за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2011 року також визнаний колишній мешканець квартирі [PERSON] Відповідач була зареєстрована у спірній квартирі з моменту народження, тобто з 1988 року, потім вона знялася з реєстрації і тривалий час не проживала і не була зареєстрована у квартирі. В 2009 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] року народила сина [PERSON], і із своєю сім'єю проживає по [ADDRESS]. Навесні 2010 року [PERSON] приїхала його провідати та попросила зареєструвати її та малолітнього сина у спірній квартирі, мотивуючи тим, що він один зареєстрований в квартирі, і якщо з ним щось станеться, вона не зможе претендувати на житло, як його донька. Він погодився на реєстрацію доньки у квартирі за умови сплати нею комунальних послуг, і відповідач разом із сином [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі, але жодного дня вона із сином в квартирі не проживала, що підтверджується актом ТОВ «Крона». Він не чинив відповідачу перешкоди в проживанні в спірній квартирі, і вона із заявами про перешкоди до Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська, до ТОВ «Крона» та ТОВ «Абонент XXI» не зверталася. На протязі більше ніж двох років відповідач не цікавиться житлом у квартирі, не сплачує комунальні послуги та квартиру плату, не підтримує санітарно-гігієнічний стан житла. Він не має матеріальної можливості тривалий час сплачувати комунальні послуги за осіб, які не проживають в квартирі і не цікавляться нею, не може оформити субсидію для сплати комунальних послуг. Вважає, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням в квартирі, так як не проживають в квартирі більше ніж 6 місяців. Позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом в квартирі по [ADDRESS], з подальшим зняттям її з реєстрації по зазначеній квартирі (а.с.2-4). Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2014 року позовні вимоги задоволено, відповідача визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с.90-91). В апеляційній скарзі (а.с.95) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - суд не взяв до уваги те, що позивач є людиною наркозалежною та не працюючою, у зв'язку з чим відповідач як його донька залишала кошти для оплати комунальних послуг, які він вин витрачав за власним розсудом; - відповідач проживала в спірній квартирі, там знаходяться її особисті речі та її дітей; - факт перешкоджання з боку позивача у користуванні відповідачем житлом підтверджується довідкою Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська та показами свідків, які суд не взяв до уваги. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач разом зі своїм сином в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, фактів створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживання в цій квартирі не встановлено. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ч.1 ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем подано зустрічну позовну заяву про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням (а.с.67-69), яку ухвалою суду від 27 березня 2014 року прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.89). Відповідно до ч.2 ст.123 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Разом з тим, як вбачається матеріалів справи, ухваливши судове рішення, суд першої інстанції не розглянув зустрічні позовні вимоги та не ухвалив судове рішення щодо вимог відповідача про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином в порушення положень ст..ст.214,215 ЦПК України, ухваливши судове рішення, суд першої інстанції не вирішив питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися зустрічні позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються; чи слід зустрічний позов задовольнити або в цьому позові відмовити; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом, а якщо були, то ким. Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. За таких обставин, коли судом першої інстанції не були досліджені доводи зустрічної позовної заяви, безпосередньо пов'язані з вимогами первісної позовної заяви, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути визнане законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене без врахування доводів зустрічної позовної заяви, а тому підлягає скасуванню як передчасне. Скасування рішення за первісним позовом, як передчасного з підстав не ухвалення судом рішення за зустрічним позовом в цій же справі, не є перешкодою для звернення сторін до суду з такими ж позовними вимогами. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed