Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У січні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив розірвати договір довічного утримання, укладений 12 грудня 1998 року між ним та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом пятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-2200 та визнати за ним право власності на 77/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Новоселівська, буд. 16 В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 12.12.1998 року він уклав зі своєю донькою [PERSON] договір довічного утримання, відповідно до якого передав їй у власність 77/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові, вул. Новоселівська, буд. 16, а вона прийняла на себе обовязок довічно повністю його утримувати, надаючи необхідне харчування, одяг та забезпечувати за ним необхідний догляд та допомогу. 20.05.2004 року [PERSON] змінила своє прізвище на «Маркова». 13.05.2006 року [PERSON] померла. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли колишній її чоловік [PERSON] Жильбер, та син [PERSON] Дєфез Жильблас, які повинні були утримувати позивача на підставі вказаного договору довічного утримання. Проте, [PERSON] Жильбер та [PERSON] Дєфез Жильблас не проявляли та не проявляють жодного волевиявлення щодо прийняття на себе обовязків за вказаним договором довічного утримання, будь-якого одягу, ліків, необхідного харчування і взагалі догляду та допомоги йому після прийняття спадщини не надавали та до цього часу не надають. При цьому, відповідачі постійно проживають та працюють в Російській Федерації у м. Москві, жодного разу після прийняття спадщини не тільки не надавали йому матеріальної або будь-якої іншої допомоги, а взагалі не цікавилися та не турбувалися станом його здоровя та не провідували його, тобто фактично не виконували та не виконують обовязки за умовами договору довічного утримання від 12.12.1998 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Представники відповідачів позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечували. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, просив проводити розгляд справи за його відсутності, у прийнятті рішення покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що 12.12.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом пятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-2200 (а.с. 9). Відповідно до пунктів 1 та 2 цього договору [PERSON] передав у власність своїй дочці [PERSON] 77/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в м. Харкові, вул. Новоселівська, буд. 16, які належать йому на праві особистої приватної власності. Згідно п. п. 5, 6 вказаного договору довічного утримання [PERSON] прийняла на себе обовязок довічно повністю утримувати [PERSON], надаючи йому необхідне харчування, одяг та забезпечувати за ним необхідний догляд та допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі не менше мінімальної пенсії. Відповідно до статті 425 ЦК УРСР( в ред.1963 р.) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. 20.05.2004 року [PERSON] змінила прізвище на «Маркова» ( а.с.11) 13.05.2006 року [PERSON] померла. ( а.с.10) Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її колишній чоловік [PERSON] Жильбер, та син [PERSON] Дєфез Жильблас, які повинні були утримувати позивача на підставі вказаного договору довічного утримання. Проте, [PERSON] Жильбер та [PERSON] Дєфез Жильблас не проявляли та не проявляють жодного волевиявлення щодо прийняття на себе обовязків за вказаним договором довічного утримання, будь-якого одягу, ліків, необхідного харчування і взагалі догляду та допомоги йому після прийняття спадщини не надавали та до цього часу не надають. При цьому, відповідачі постійно проживають та працюють в Російській Федерації у м. Москві, жодного разу після прийняття спадщини не тільки не надавали йому матеріальної або будь-якої іншої допомоги, а взагалі не цікавилися та не турбувалися станом його здоровя та не провідували його, тобто фактично не виконували та не виконують обовязки за умовами договору довічного утримання від 12.12.1998 року. Ст. 428 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р) передбачає, що договір довічного утримання може бути розірваний: за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором; за вимогою набувача майна, якщо з незалежних від нього обставин його майновий стан змінився настільки, що він не має змоги надавати відчужувачеві обумовлене забезпечення. При розірванні договору з зазначених вище підстав будинок повинен бути повернутий відчужувачеві. Витрати по утриманню відчужувача, зроблені набувачем майна до розірвання договору, не відшкодовуються. Згідно зі ст. 429 ЦК УРСР ( в ред.1963р) та заключних та перехідних положень до ЦК України (в ред 2003 року) « перехід обов,язків за договором до спадкоємців» -« в разі смерті набувача майна обов'язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких переходить відчужуваний за договором довічного утримання будинок. При прийнятті спадщини спадкоємцями, вважається, що вони погодилися на подальшу дію договору довічного утримання та прийняття на себе усіх обов,язків за договором». Як встановлено у судовому засіданні і не оспорюється сторонами, а також підтверджується матеріалами справи, відповідачі [PERSON] Жильбер та [PERSON] Дєфез Жильблас після смерті [PERSON] та прийняття після неї спадщини, умови договору довічного утримання від 12.12.1998 року взагалі не виконували та до цього часу не виконують, оскільки проживають на території Російської Федерації у м. Москві. Зазначені вище обставини свідчать про невиконання набувачами [PERSON] Жильбером та [PERSON] Дєфез Жильблас зобов'язань за договором довічного утримання від 12.12.1998 року, що є підставою для його розірвання На підставі викладеного та

Outcome: approved