Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У серпні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 49412,05 грн за кредитним договором № 104/4387877-СК від 14.02.2018, що складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 28425,90 грн, заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 20986,15 грн, крім того, стягнути суму нарахованого штрафу 1100,00 грн та понесені позивачем судові витрати 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.02.2018 ПАТ «ТАСКОМБАНК», поточне найменування та організаційно-правова форма якого АТ «ТАСКОМБАНК», та [PERSON] укладено Заяву-договір № 104/4387877-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту). Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2020 має заборгованість 50512,05 грн. Саме цю суму позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась належним чином (а.с.51), направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.47). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась належним чином (а.с.52). Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14.02.2018 у публічному акціонерному товаристві «ТАСКОМБАНК», що надалі змінив найменування на акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (надалі - АТ «ТАСКОМБАНК», [PERSON] підписала Заяву-договір № 104/4387877-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту). З наданої копії заяви-договору від 14.02.2018 вбачається згода відповідачки на відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту у гривні в рамках пакету послуг «Кредитка» (а.с.8). Додатком до Заяви-договору є Умови надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна картка «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка», що підписаний [PERSON] (а.с.9). Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2020 становить 50512,05 грн, що складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 28425,90 грн, заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 20986,15 грн, сума нарахованого штрафу 1100,00 грн (а.с.21-22). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У додатку до заяви позичальника від 14.08.2020 зазначена процентна ставка у розмірі 39,6\~%. Однак ні у заяві, ні у додатку до неї, підписаних сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані відсотки, а також штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.08.2020, посилався на Виписки. Витягами з Тарифів та умов обслуговування пакету послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика п`ятірка»), що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та умов обслуговування пакету послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика п`ятірка») розумів відповідач та ознайомився, і погодився з ними, підписуючи заяву-договір на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до положень постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду вважає, що в такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Тарифи та умови обслуговування, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.tascombank.ua) змінювалися самим АТ «ТАСКОМБАНК» в період: з часу виникнення спірних правовідносин (14 серпня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та умов обслуговування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи та умови обслуговування, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та підвищення процентів за користування кредитною лінією, надані банком Тарифи та умови обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Беручи до уваги, що Тарифи та умови обслуговування, додані до позову, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.02.2018 шляхом підписання заяви-договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим) за річними процентами за користування кредитною лінією 43,2\~% 20986,15 грн, а також сплати суми нарахованого штрафу 1100,00 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві-договорі від 14.08.2020, вказавши, що Тарифи та умови обслуговування не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Однак підлягає стягненню заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим) за річними процентами за користування кредитною лінією 39,6\~%, щодо яких сторони досягли згоди відповідно до договору-заяви. Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості по відсотках заборгованість [PERSON] по відсоткам, виходячи із ставки 39,6%, яка підлягає стягненню, складає 20\~068,39\~грн (з яких: за період з 14.02.2018 по 01.01.2019 10\~939,59 грн, за період з 01.02.2019 по 27.12.2019 10\~127,70 грн) (а.с.21). Згідно зі ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором (фактично отримані кошти), суд вважає позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28425,90\~грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 2017,92 грн пропорційно задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial