Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) предявив даний позов до [PERSON], посилаючись на те, що сторони у справі 07 грудня 2010 року уклали кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 54265 грн. 71 коп., яка складається з 19250 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 31855 грн. 44 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 2560 грн. 27 коп. штрафу (процентна складова). Позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в загальній сумі 54265 грн. 71 коп., а також понесені судові витрати. Заочним рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у задоволенні вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у поданій апеляційній скарзі просить скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги ПриватБанк зазначив, що висновки суду про недоведеність позовних вимог, зокрема щодо укладення кредитного договору між сторонами та його суттєвих умов, отримання відповідачем кредитної картки спростовуються письмовими доказами, наданими позивачем. При цьому суд не урахував, що платіжна картка є лише інструментом ініціювання грошового переказу і не є підставою виникнення або припинення кредитних відносин. Сторони у судове засідання не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені, зокрема [PERSON] повідомлений відповідно до вимог частини 9 статті 74 ЦПК України. ПриватБанк подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно з пунктом 4 частини першої ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. Перевіривши законність й обґрунтованість рішення, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом установлено, що 07 грудня 2010 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), який складається з анкети-заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку. За умовами цього договору ПриватБанк надав боржнику кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (ас. 6). Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 54265 грн. 71 коп., яка складається з 19250 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 31855 грн. 44 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 2560 грн. 27 коп. штрафу (процентна складова). На підтвердження розміру заборгованості позивач надав розрахунок. Разом із тим суд першої інстанції належної оцінки наданим банком доказам щодо укладення між сторонами кредитного договору та розрахунку заборгованості за цим договором не надав. У статті 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті. На порушення вимог статей 213-214 ЦПК України суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обовязків сторін, які випливають з кредитного договору; не перевірив розрахунку заборгованості за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПриватБанку про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, висновки суду про недоведеність позивачем позовних вимог, спростовуються матеріалами справи, а саме: анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг; Умовами і правилами надання банківських послуг; Тарифами, в яких визначено основні умови договору, у тому числі строк та порядок повернення кредиту, мінімальна сума кредитної лінії, розмір і порядок нарахування відсотків, пені та штрафів. Наявність кредитних правовідносин підтверджується перерахуванням Банком грошових коштів на картковий рахунок позичальника, частковою оплатою відповідачем щомісячних платежів за кредитним договором та іншими матеріалами справи, з яких убачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобовязання, що [PERSON] погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно до Тарифів внесення щомісячних платежів здійснюється до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Отже, факт виникнення між сторонами у справі правовідносин, які випливають із кредитного договору, є доведеним, тому відмова суду у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором порушує законні права позивача, визначені статтею 1054 ЦК України, на отримання кредиту та сплату процентів від позичальника. Розмір заборгованості, визначений ПриватБанком, [PERSON] не спростував. Відтак, апеляційний суд визнає, що невиконання боржником зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитним договором порушує права ПриватБанку. Вирішуючи питання щодо стягнення штрафів та пені, апеляційний суд виходить з того, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до наданих суду розрахунків, штрафи за невиконання зобовязань за кредитним договором та пеня позичальнику були нараховані, починаючи з 01 липня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», м. Новогродівка Донецької області включене до цього переліку. Установивши, що при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд скасовує оскаржене рішення і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення заборгованості 19250 грн. 00 коп. за основним зобовязанням та 31855 грн. 44 коп. за процентами за користування кредитом. У задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій та пені відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, апеляційний суд присуджує ПриватБанку судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви 1378 грн і за подання апеляційної скарги 1515 грн 80 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 2725 грн 28 коп.

Outcome: partial