Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року у розмірі 22 275,98 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 26.04.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 63/КД/99-2011, згідно якого остання отримала кредит в сумі 62 848,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 25.04.2016 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальником було надано в приватне обтяження транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ, модель - TF69YO ЗНГ, тип - легковий седан, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 22 275,98 грн., яка складається з наступного: 20 969,57 грн. - загальна заборгованість за кредитом; 627,00 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 679,41 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту, яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що 26.04.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 63/КД/99-2011, згідно якого остання отримала кредит в сумі 62 848,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 25.04.2016 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальником було надано в приватне обтяження транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ, модель - TF69YO ЗНГ, тип - легковий седан, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач набув прав позикодавця за кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника [PERSON] за кредитним договором № 63/КД/99-2011 від 26.04.2011 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість становить 22 275,98 грн., яка складається з наступного: 20 969,57 грн. - загальна заборгованість за кредитом; 627,00 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 679,41 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved