Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

у серпні 2017 р. позивач звернувся до суду із позовними вимогами, після уточнення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати частково наказ ТОВ «Грас Савуа Україна» №16-к від 31.08.2017 про передачу справ та оформлення звільнення, в частині дати фактичного звільнення позивача та змінити дату звільнення з 12.07.2017 на 31.08.2017, стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 234348 грн 00 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2017 по 31.08.2017 у розмірі 121800 грн 00 коп., компенсацію, передбачену умовами трудового контракту у розмірі 62422 грн 00 коп., суму компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 13.07.2017 по 31.08.207 у розмірі 10440 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.03.2015 позивача призначено на посаду виконавчого директора, члена дирекції ТОВ «Грас Савуа Україна» та укладено трудовий контракт. 12.05.2017 позивач повідомив відповідача про намір достроково розірвати контракт з 12.07.2017. У зв'язку з відсутністю реакції від відповідача, 04.07.2017 позивач повторно проінформував роботодавця про намір звільнення. 12.07.2017 працівник повідомив відповідача, що дія трудового контракту та його обов'язків є припиненими. 03.08.2017 позивач звернувся з вимогою про видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку на дату його звільнення. 31.08.2017 позивач ознайомився з наказом №16-к про передачу справ та оформлення звільнення від 31.08.2017, після чого отримав трудову книжку та розрахункові кошти. В записі до трудової книжки відповідачем зазначено, що він є звільненим за власним бажанням, датою звільнення є 12.07.2017. В порушення вимог трудового законодавства, відповідач не провів повного розрахунку, позивачу нараховано посадовий оклад відмінний від того, який зазначено у трудовому контракті, сума недоплати до посадового окладу за період з червня 2015 по липень 2017 становить 234348 грн 07 коп., а тому і компенсація за невикористану відпустку при звільненні також виплачена в меншому розмірі. Трудова книжка видана 31.08.2017, а дата звільнення записана 12.07.2017, у весь цей період позивач не мав змоги працевлаштуватися на іншу роботу та матеріально забезпечувати свою родину, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період вимушеного прогулу за період з 13.07.2017 по 31.08.2017 у розмірі 121800 грн 00 коп., також за даний період позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10440 грн 00 коп. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. У письмовому відзиві на позовну заяву зазначила, що на момент подання позивачем заяви про звільнення, виконавчий орган складався з однією уповноваженої особи, яким був позивач. 12.07.2017 позивач заблокував карти-підпису в клієнт банк, що призвело до неможливості проведення платежів, в тому числі заробітної плати. 18.08.2017 проведено позачергові збори учасників товариства, внесені реєстраційні зміни, переобрана дирекція. 31.08.2017 видано наказ №16-к про звільнення відповідача з 12.07.2017, проведено усі виплати та видано трудову книжку. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02.03.2015 ТОВ «Грас Савуа Україна» та [PERSON] уклали трудовий контракт, що регулює трудові відносини між працівником та працедавцем відповідно до законодавства України. В силу п. 1.1 контракт укладено терміном до 31.12.2015 з можливістю продовження. Працівник призначається на посаду виконавчого директора, місцем роботи визначається ТОВ «Грас Савуа Україна» (п.1.2), починає працювати з 02.03.2015 (п. 1.4). За виконану роботу працедавець виплачує працівнику щомісячну заробітну плату у розмірі 16920 грн. 00 коп. З вказаної суми вираховуються всі належні до сплати податки та обов'язкові платежі відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1) (а.с. 72-81). 09.12.015 сторони уклали додаткову угоду №1 до трудового контракту від 02.03.2015, відповідно до умов якого контракт укладено до 31.12.2016. За виконану роботу працедавець виплачує працівнику щомісячну заробітну плату у розмірі: 16920 грн. з 02.03.2015 по 31.12.2015, 86922 грн. 72 коп. з 01.01.2016 по 31.12.2016. З вказаної суми вираховуються всі належні до сплати податки та обов'язкові платежі відповідно до чинного законодавства України (а.с. 82). 21.12.2016 позивач та відповідач уклали трудовий контракт (а.с. 83-92), терміном дії до 31.12.2017 (п. 1.1), працівник починає працювати за умовами даного контракту з 01.01.2017 (п. 1.4). За виконану роботу працедавець виплачує працівнику щомісячну заробітну плату у розмірі 69600 грн. 00 коп. З вказаної суми вираховуються всі належні до сплати податки та обов'язкові платежі відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1). Пунктом 12.1.1 контракту визначено, що контракт може бути розірваний за ініціативою однією з сторін за умови попередження іншої сторони за не менш як за 2 місяці до планової дати припинення. 12.05.2017 позивач повідомив заявою відповідача про звільнення з посади за власним бажанням з 12.07.2017 (а.с. 93). 04.07.2017 [PERSON] подав учасникам ТОВ «Грас Савуа Україна» заяву, якою просив призначити уповноважену особу для передачі справ та підписання акту приймання-передачі справ, прийняти рішення для документального оформлення звільнення та здійснення повного розрахунку (а.с. 94). 12.12.2017 позивач повідомив працедавця про відсутність вчинення дій для документального оформлення звільнення працівника (а.с. 95-97). У зв'язку із закінчення 12.07.2017 дії трудового контракту від 21.12.2016, відсутністю належним чином призначеної уповноваженої особи для передачі справ та підписання акту приймання-передачі справ, позивач видав наказ №23 про призначення головного бухгалтера [PERSON] відповідальною особою за зберігання господарських договорів, кадрової документації, ключів, печаток товариства (а.с. 98). 03.08.2017 позивач відповідно до заяви просив відповідача видати наказ про звільнення, трудову книжку, здійснити розрахунок по день звільнення. Вказану заяву відправлено адресату поштовим відправленням (а.с. 99-102). 18.08.2017 протоколом №33 загальних зборів ТОВ «Грас Савуа Україна» вирішено призначити на посаду генерального директора підприємства [PERSON], питання щодо відкликання [PERSON] з посади виконавчого директора буде вирішено після результатів аудиторської перевірки, позбавлено позивача права вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, призначено аудиторську перевірку фінансово-господаської діяльності товариства (а.с. 53-55). 19.08.2017 наказом №15-к [PERSON] приступив до виконання обов'язків генерального директора ТОВ «Грас Савуа Україна» (а.с. 50). Наказом генерального директора №16-к від 31.08.2017 зобов'язано провести остаточний розрахунок заробітної плати 31.08.2017 та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 43 дні, оформити відповідний запис до трудової книжки та видати трудову книжку (а.с. 109). Відповідно до відомостей трудової книжки позивача, зроблено запис про те, що 12.07.2017 звільнений за власним бажанням на підставі наказу №16-к від 31.08.2017 (а.с. 110). Листом від 02.10.2017 позивачу повідомлено про проведення всіх належних компенсаційних виплат позивачу (а.с. 116). На вимогу суду, 27.04.2018 відповідач направив розрахункові листи по заробітній платі за період з березня 2015 по серпень 2017. Відповідно до розрахункового листа за липень 2017 позивачу виплачено 25220 грн. 28 коп., за серпень 2017-97669 грн. 92 коп. (а.с. 130-141). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Пунктом 2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 (далі-Інструкція), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення- у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27). В день звільнення 12.07.2017 трудова книжка [PERSON] видана не була. Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Оскільки такі дії як видача трудової книжки визначено як обов'язок відповідача, то саме на останньому лежить і обов'язок його виконання. Зазначаючи про відсутність вини, відповідач вказав, що на момент подання позивачем заяви про звільнення, виконавчий орган складався з однією уповноваженої особи, яким був позивач. 12.07.2017 позивач заблокував карти-підпису в клієнт банк, що призвело до неможливості проведення платежів, в тому числі заробітної плати. 18.08.2017 проведено позачергові збори учасників товариства, внесені реєстраційні зміни, переобрана дирекція. 31.08.2017 видано наказ №16-к про звільнення відповідача з 12.07.2017, проведено усі виплати та видано трудову книжку. Однак, вказані відповідачем обставини не свідчать про відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки у строки встановлені КЗпП України. Протележного відповідачем доведено не було. Таким чином, дата звільнення позивача зазначена невірно, а тому суд приходить до висновку про необхідність зміни дати звільнення з «12.07.2017» на «31.08.2017», на підставі ч. 2.10 Інструкції, зобов'язавши ТОВ «Грас Савуа Україна» внести зміни до зміни до наказу №16-к від 31.08.2018. в частині зміни дати звільнення. ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 обчислення виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач фактично не розрахувався з позивачем при його звільненні (датою звільнення вважається день видачі трудової книжки), не виплатив належних працівникові сум при звільненні, тому з роботодавця підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 13.07.2017 по 31.08.2017. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 35 (кількість робочих днів) * 3480 грн 00 коп. (середньоденна заробітна плата: (69600*2 заробітна плата по трудовому контракту) : (20+20 робочі дні) = 121800 грн 00 коп. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2017 по 31.08.2017 становить 121800 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Заакону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно ст. 116 КЗпП України ри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Розмір заробітної плати позивача визначено умовами трудового контракту від 02.03.2015, 21.12.2016 додатковою угодою від 09.12.2015, за умовами якого за виконану роботу працедавець виплачує працівнику щомісячну заробітну плату у розмірі: 16920 грн з 02.03.2015 по 31.12.2015; 86922 грн 72 коп. з 01.01.2016 по 31.12.2016, з 21.12.2016-69600 грн. 00 коп. Відповідно до розрахункових листків по заробітній платі за період з березня 2015 по серпень 2017, наданих роботодавцем, сума нарахованої заробітної плати становить 1422038 грн 86 коп. Сума заробітної плати передбачена трудовим договором, додатковою угодою складає 1656386 грн 93 коп. Різниця невиплаченої заробітної плати становить: 1656386 грн 93 коп.- 1422038 грн 86 коп.=234348 грн. 07 коп., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Щодо вимоги про стягнення компенсації за п.п. 13.2 трудового контракту, то суд виходить з наступного. Пунктом 13.2 трудового контракту визначено, що за виконання працівником обов'язків, передбачених в цій статті 13 та п.2.1.3 контракту, що виконуються після спливу строку контракту, товариство виплачує працівникові компенсацію в розмірі, еквівалентному 1000 євро, що розраховується за офіційним курсом НБУ станом на дату сплати, та виплачується працівникові щомісячно протягом часу тривання вищевказаного обов'язку. 05.09.2017 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив повідомити чи звільняє роботодавець його від виконання обов'язку п.2.3, п.13.1-13.2 трудового контракту (а.с. 114). Товариство повідомило, що з позивачем проведено усі розрахунки компенсаційних виплат, вирішення інших питань відбувається відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 116). З наведеного слідує, що товариство не скористалось правом та не звільнило позивача від обов'язку, передбаченого в ст. 13 та в п.2.3.1, тому з відповідача підлягає стягненню сума компенсації за період з вересня 2017 по 31.10.2017 в розмірі 2000 Євро, що складає станом на 02.11.2017 становить 3121 грн 1202 коп. за 100 Євро та в загальному розмірі становить 62422 грн 40 коп. Згідно з ч. 3 ст. Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом, та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із п.7 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02 1995 № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Сума компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 13.07.2017 по 31.08.2017, яку позивач просить стягнути на його користь, становить 10440 грн 00 коп. Вказана сума узгоджується з наведеними положеннями, а тому є такою, що підлягає стягненню. Таким чином, суд вислухавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які надавали ідентичні покази відносно того, що на момент подання позивачем заяви про звільнення, виконавчий орган складався з однією уповноваженої особи, яким був позивач, також, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved