Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 08.06.2016 року відповідач [PERSON] позичила у неї під розписку грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, строком до 10.04.2017 року та зобовязалася повертати кошти щомісячно по 100 доларів США, у продовж десяти місяців, в період з 10.07.2016 року по 10.04.2017 року. Позивач зазначає, що до сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача 27491 грн., що станом на дату подання позову, згідно курсу Національного банку України, еквівалентно 1000 доларів США та судовий збір у розмірі 640 грн.. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. В судове засідання відповідачка не зявилась, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що з позовом не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки, позивачем не було додано до позовної заяви самого договору позики на який він посилається в своїй позовній заяві. Разом з тим, відповідач зазначає, що в самій розписці відсутні умови отримання позичальником в борг грошей, також відсутнє підтвердження факту отримання нею грошових коштів. Вважає, що враховуючи відсутність в додатках договору позики укладеного між позивачем та нею, відсутність у розписці умов отримання позичальником коштів в борг, відсутність фактів, що засвідчують передачу коштів. Тому, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Окрім того, на електронну адресу суду, від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 08.06.2016 року відповідач [PERSON] отримала у борг від позивача [PERSON]. грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та зобовязалася щомісячно повертати по 100 доларів США на протязі 10 місяців, в період з 10.07.2016 року по 10.04.2017 рік, про що відповідачем [PERSON] було складено відповідну розписку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його складення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 року по справі 6-63цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди України зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по сумі є договором позики. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно даної розписки, позичальник [PERSON] зобовязалася повертати суму позики по 100 доларів США щомісячно в період з 10.06.2016 року по 10.04.2017 рік. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного Договору позики, взятих на себе зобовязань відповідач [PERSON] не виконала і не повертала належні позивачу грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Після всебічного, повного дослідження й оцінки всіх наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. За таких умов суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу (сума позики) у повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., що підтверджено квитанцією про сплату судового збору № 27 від 19.01.2017 року.

Outcome: approved