Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

У серпні 2019 року позивачі [PERSON] , та [PERSON] звернулися з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно якого просили: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] (а.с. 2-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивачі [PERSON] , та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . На даний час позивачі проживають в даній квартирі з донькою позивача [PERSON] , [INFO] . До січня 2018 року разом з позивачами проживав відповідач [PERSON] , однак з січня 2018 року відповідач виїхав та на даний час проживає у [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач [PERSON] більше року відсутній за місцем реєстрації, та всі витрати на утримання та експлуатацію квартири покладаються на позивачів, чим порушуються їх права, позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого суд ового засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 12). В судовому засіданні позивачі [PERSON] , та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надіслав. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] більше 1 року не проживає. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] ), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7853044 виданим 22 липня 2005 року Бориспільським міським бюро технічної інвентаризації (а.с. 6). Згідно довідки №202 виданої 07 серпня 2019 року ТОВ «ЖЕК-53» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачі [PERSON] , [PERSON] (співвласники), [PERSON] (донька співвласника) та [PERSON] (чоловік співвласника ) (а.с. 7). Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов складеного депутатом Бориспільської міської ради Хамракуловим Р.Р. встановлено, за адресою : [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - зареєстрований але не проживає (а.с.8). Таким чином судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в спірній квартирі, там не проживає з 2018 року; перешкод в користуванні цим приміщенням наразі не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню [PERSON] , та [PERSON] з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано. Судом не встановлено фактів перешкоджання зі сторони [PERSON] , та [PERSON] в користуванні відповідачем спірним житлом протягом останніх шести місяців. Відповідно ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] на ім`я [PERSON] , та [PERSON] чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність [PERSON] у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги [PERSON] , та [PERSON] про визнання [PERSON] такими, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved