Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що йому та [PERSON] 08.08.2007 року за рішенням зборів колишніх членів реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Авангард» виділено у натурі в спільну часткову власність будівлю пташника та літній табір (асфальтоване покриття). Право власності на вказане майно було зареєстроване у відповідності з чинним законодавством. В 2008 році було створено ТОВ «Агрофірма Количівська», засновниками якого стали позивач та [PERSON], які внесли до статутного фонду товариства майновий вклад пташник та літній табір, і власником цього майна стало товариство. В 2010 році ТОВ «Агрофірма Количівська» передало це майно знову їм і вони отримали свідоцтво на право власності від 28.04.2010 року на пташник та літній табір. В 2011 році вони звернулися до Чернігівської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки під майном у власність, але їм було відмовлено так як ця ділянка перебуває в оренді у СФГ «Ранок». На початку 2014 року позивач та [PERSON] звернулися до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області з клопотанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність, земельних ділянок на яких розташоване їх майно, але їм відмовили на тій підставі, що ці земельні ділянки включені до державного акту на право колективної власності на землю колишньому сільськогосподарському підприємству агрофірмі «Авангард». Земельна ділянка площею 3,1787 га була передана СФГ «Ранок» відповідно до договору оренди землі від 23.04.2007 року укладеному між Чернігівською райдержадміністрацією та СФГ «Ранок» і ця земельна ділянка також включена до державного акту на право колективної власності на землю колишньому сільськогосподарському підприємству агрофірмі «Авангард». Оскільки ця земельна ділянка не вилучалася у агрофірми «Авангард» та передана в оренду без її дозволу, а державний акт на право колективної власності на землю колишньому сільськогосподарському підприємству агрофірмі «Авангард» не скасовано, то розпорядження Чернігівської райдержадміністрації від 05.03.2007 року про надання земельної ділянки в оренду порушує вимоги ст.ст. 17, 116, 124 Земельного кодексу України, що відображено в акті перевірки вимог дотримання земельного законодавства від 01.08.2014 року. На підставі цього позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Чернігівської райдержадміністрації про надання земельної ділянки в оренду СФГ «Ранок» та визнати недійсним договір оренди землі від 23.04.2007 року укладений між Чернігівською райдержадміністрацією та СФГ «Ранок». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та уточнили, що підставою позову є те, що при винесенні розпорядження та передачі земельної ділянки в оренду вона перебувала у власності іншої юридичної особи у якої земельна ділянка, у передбаченому законом порядку, не вилучалася. Позивач був членом КСП «Агрофірма «Авангард», а тому був учасником спільної часткової власності всього майна підприємства і саме ці його права були порушені. Представник відповідача СФГ «Ранок» в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки переданої в оренду, а СТОВ «Авангард», яке є правонаступником Агрофірми «Авангард» було ліквідовано 17.10.2012 року; рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28.05.2012 року встановлено, що нерухоме майно на орендованій земельній ділянці відсутнє; акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства не може вважатися належним доказом, оскільки він підписаний лише одним інспектором, а на перевірку направлялося двоє інспекторів, копія акту не направлялася СФГ «Ранок»; Збірний кадастровий план є недопустимим доказом, бо в ньому не зазначено на підставі яких документів проводилося дослідження земельної ділянки; земельна ділянка передана в оренду віднесена до земель сільської ради. Представник відповідача Чернігівської райдержадміністрації заперечив щодо позову, оскільки невідомо, на якій ділянці знаходиться майно позивача і чи знаходиться орендована земельна ділянка на землі зазначеній у державному акті про право колективної власності на землю. Заслухавши позивача та представників сторін та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 05.03.2007 року №122 СФГ «Ранок» надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 3,1790 га господарських будівель та дворів за рахунок земель запасу на території Іванівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 23.04.2007 року між Чернігівською райдержадміністрацією та СФГ «Ранок» укладено договір оренди цієї земельної ділянки, який цього ж дня зареєстрований у Чернігівському районному відділі регіональної філії Центру ДЗК. За нормами ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи підстави позову, необхідно звернути увагу на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.04.2010 року, виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради, позивачу на праві власності належить 11/50 пташнику та літнього табору (асфальтового покриття) за адресою [ADDRESS]. Тобто право, на підставі якого позивач володіє цим майном на даний час, виникло у нього 28.04.2010 року тобто через 3 роки після укладання спірного договору оренди та прийняття відповідного розпорядження. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, оскільки на момент укладення договору оренди позивач не набув права власності на частину пташника та літнього табору (асфальтового покриття) за адресою [ADDRESS], то оспорюваним договором його права не були порушені, а тому і підстави визнання договору оренди недійсним відсутні. Зазначені в позовній заяві обставини, що позивачу було виділено ці об'єкти нерухомості у спільну часткову власність 08.08.2007 року за рішенням зборів колишніх членів реорганізованого КСП «Агрофірма «Авангард» не можуть свідчити про порушення прав позивача, оскільки права на нерухоме майно у позивача виникли вже після укладення спірного договору оренди. Посилання представника позивача на те, що позивач як член колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» був учасником спільної часткової власності на все майно підприємства, також не свідчить про порушення цих прав позивача, оскільки ч.2 ст.7 цього ж Закону встановлено, що суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. При цьому, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28.05.2012 року встановлено, що на земельній ділянці переданій в оренду за спірним договором було відсутнє нерухоме майно. У зв'язку з цим суд не може визнати допустимим доказом збірний кадастровий план (а.с.16), наданий позивачем. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.08.2014 року також не може бути належним доказом по справі, оскільки він не свідчить про порушення прав позивача. З цих же підстав, суд приходить до висновку, що розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 05.03.2007 року №122 не були порушені права позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed