Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У серпні 2020 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» (далі\~ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет») із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та фізична особа, громадянина України [PERSON] , [INFO] , 27.12.2016 року уклали Договір №1045921 про надання кредиту, на підставі якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти в кредит в сумі - 80000.00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною Договору кредиту. Позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування Кредитом із розрахунку - 28.00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно п.1.1. Договору кредиту. П. 2.5. передбачено, що Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,0 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. Договору кредиту. Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку №1 до Договору кредиту та становить - 6509,00 грн. Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтет ними платежем у розмірі та в період встановленими у Додатку № 1 до цього Договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01.11.2017 року, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі п. 2.6 Договору кредиту. Позичальник гр. [PERSON] , порушив умови Договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту в сплатою процентів за його користування та інших платежів передбачених договором в строки визначені у Додатку № 1 до Договору Кредиту. Загальна сума заборгованості станом на 01.07.2020 р., становить (в т.ч. -заборгованості за тіло кредитом - 76 016.83, заборгованість по відсотках - 69 140,82, заборгованість по комісії - 123 700,00, заборгованість за штрафними санкціями - 15 500,00 грн, заборгованість по рахунку інфляції - 28 442,26грн., заборгованість 3 % річних - 13 451,69грн.) - 326 251,61грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання кредиту № 1045921 від 27.12.206 року в сумі 326 251,61 грн. та судові витрати. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього тільки тіла кредиту. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та фізичною особою [PERSON] , було укладено Договір №1045921 про надання кредиту, на підставі якого позивач надав відповідачу грошові кошти в кредит в сумі 80000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною Договору кредиту. Позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування Кредитом із розрахунку - 28.00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно п.1.1. Договору кредиту. П. 2.5. передбачено, що Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,0 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. Договору кредиту. Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку №1 до Договору кредиту та становить - 6509,00 грн. Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтет ними платежем у розмірі та в період встановленими у Додатку № 1 до цього Договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01.11.2017 року, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі п. 2.6 Договору кредиту. Позивачем своєчасно виконано умови договору та відповідно перераховано на рахунок відповідача суму зазначену в кредитному договорі. В той же час [PERSON] , порушив умови Договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту в сплатою процентів за його користування та інших платежів передбачених договором в строки визначені у Додатку № 1 до Договору Кредиту. Загальна сума заборгованості станом на 01.07.2020 р., становить (в т.ч. -заборгованості за тіло кредитом - 76 016.83, заборгованість по відсотках - 69 140,82, заборгованість по комісії - 123 700,00, заборгованість за штрафними санкціями - 15 500,00 грн, заборгованість по рахунку інфляції - 28 442,26грн., заборгованість 3 % річних - 13 451,69грн.) - 326 251,61грн. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. У\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). У постанові №127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Статті 549 та 550 ЦК України передбачають що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову що стосуються стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту - 76\~016,83 грн., заборгованості по відсотках - 69 140,82 грн., заборгованості за штрафними санкціями - 15 500,00 грн., заборгованість по рахунку інфляції - 28 442,26 грн., заборгованість 3 % річних - 13 451,69 грн., а всього 202\~551,61 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки комісійної винагороди у розмірі 123 700,00 грн. (4% від суми кредиту) за обслуговування кредитної заборгованості, то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.\~\~ Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. З наведеного суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії по договору. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: approved