Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У серпні 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява представника позивача публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ»), в обґрунтування якої зазначив, що 06.12.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений договір №25795573, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 18304 грн., сторонами визначено строк кредиту до 06.12.2016 року. 28.02.2015 року [PERSON] помер. Спадкоємцем після смерті останнього є відповідачка [PERSON] Станом на 27.02.2015 року, заборгованість за кредитом складала 12891,44 грн., з яких 12433,73 грн. заборгованість за сумою кредиту, 109,46 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 348,25 грн. заборгованість за комісією за надання пакету послуг. Однак, після 27.02.2015 року частково було погашено заборгованість за кредитним договором № 25795573 від 06.12.2013 року, після чого заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 25795573 за сумою кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією за надання пакету послуг становить 10968,66 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 10968,66 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1600,00грн. Представник позивача [PERSON], у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ «ПУМБ» підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 25795573, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 18304 грн. з процентною ставкою за користуванням кредиту - 12 % річних, з остаточною датою повернення 06.12.2016 року. Кредитним договором обумовлені взаємні права та обов'язки сторін. 28 лютого 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 308. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя належним чином виконував вимоги кредитного договору. Станом на дату його смерті, заборгованість за кредитом складала 12981,44 грн. Спадкоємцем [PERSON] являється відповідачка по справі [PERSON], яка згідно із повідомленням завідуючої Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою від 20.03.2017 року, є дружиною померлого [PERSON], та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 вбачається, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Враховуючи, що зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так відповідно до частин 2,4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2017 року банк у письмовій формі повідомив спадкоємця про свої вимоги. Встановлено, що [PERSON], не задовольнила вимоги позивача в досудовому порядку про погашення отриманого спадкодавцем кредиту, хоча кредитор своєчасно, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України, предявив до неї вимогу. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №25795573, станом на 27.02.2015 року, заборгованість за кредитом складала 12891,44 грн., з яких 12433,73 грн. заборгованість за сумою кредиту, 109,46 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 348,25 грн. заборгованість за комісією за надання пакету послуг. Після 27.02.2015 року частково було погашено заборгованість за кредитним договором № 25795573 від 06.12.2013 року, після чого заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 25795573 за сумою кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією за надання пакету послуг становить 10968,66 грн. Враховуючи викладене та той факт, що відповідачка визнала позові вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600 грн. Отже, оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, з неї на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 800 грн., а інші 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved