Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила: стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) суму боргу за договором позики в розмірі 200000 (двісті тисяч гривень) та суму судового збору в сумі 2024 (дві тисячі двадцять чотири гривні), а всього 202024 (двісті дві тисячі двадцять чотири гривні). В обгрунтування позову зазначила, що 01 березня 2016 року позичила відповідачеві, на строк до 01 липня 2016 р. 200000 гривень. Одержання [PERSON] зазначеною суми коштів підтверджується її власноручною розпискою. При цьому вказує, що в зазначеній в розписці кінцевий термін відповідач грошей не повернула та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. У судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засіданні не з'явилась. Направила до суду заяву в якій не заперечує та підтверджує, що 01 березня 2016 року позичила у [PERSON], на строк до 01 липня 2016 р. 200000 гривень. Зазначає, що в зв'язку із певними життєвими негараздами своєчасно не змогла повернути боргу. Про те на її переконання наявність обставин прострочення строку повернення позики свідчать, що єдиною підставою для його повернення повинно бути виключно рішення суду, розуміє, що таким чином збільшується сума яку необхідно повернути, пропорційно витратам здійсненим в зв'язку із розглядом судом справи. Разом із тим, на її думку вирішення цього питання в судовому порядку буде гарантією розвиток сторін в правовідносинах виключно в правовій площині, без наслідків їх можливого в подальшому погіршення у інших відносинах. Суд оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, копія якої надана позивачем відповідно до вимог ч.2 ст.64 ЦПК України, згідно з якою позивач 01 березня 2016 року позичила відповідачеві, на строк до 01 липня 2016 р. 200000 гривень (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в своїй заяві визнала факт отримання нею грошових коштів, що є предметом позовних вимог та визнала позовні вимоги. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Спірні правовідносини випливають із двосторонніх договірних зобов'язань, позовні вимоги належним чином обґрунтовані та їх характер вказує на те, що визнання позову відповідачем не буде порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин позов підлягає задоволенню. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати - судовий збір у розмірі 2024 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved