Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У січні 2017 р. позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] З 2000 року у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який фактично за даною адресою не проживає з лютого 2014 року, добровільно покинув житло, забравши власні речі, обрав собі інше невідоме їм місце мешкання. Як власники, вони несуть надмірні витрати на оплату комунальних послуг за відповідача, яка провадиться за зареєстрованими в жилому приміщенні особами, оскільки засоби обліку в будинку не встановлені. [PERSON] близько трьох років не користується житлом, відсутній в ньому без поважних причин. Просили позбавити права користування [PERSON] житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному об'ємі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, причину неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON], суду повідомив, що дуже давно і добре знає позивачів. Відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає близько 3-х років. Його місце проживання нікому невідоме. Майна та особистих речей в квартирі не має. Пояснення свідка [PERSON] аналогічні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів, свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.4). В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], що вбачається з домової книги (а.с.6-8). Однак відповідач за даною адресою не проживає, в зв'язку з проживанням в Росіїі, що підтверджується актом фактичного проживання від 05.01.2017 р. (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved