Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Виконкому Чечелівської районної ради м. Дніпро, яку позивач уточнювала 26 квітня 2018 року, про визнання права на забудову, у якій позивач просить: визнати за [PERSON] право на забудову будівель згідно технічного паспорту виготовленого станом на 27.09.2017 року самовільно забудованими на цьому домоволодінні [ADDRESS]: житловий будинок літ. А-1 площею 37,8 кв.м., прибудова літ. а-1 площею 7,0 кв.м., прибудова літ. а1-1 площею 4,9 кв.м., житловий будинок літ. Ж-1 площею 74,1 кв.м., прибудова літ. ж-1 площею 18 кв.м., веранда літ. Ж-1-1 площею 7,1 кв.м., гараж літ. В площею 24 кв.м., погріб з шийкою літ. Г площею 6,2 кв.м., вбиральня літ. Е площею 2,0 кв.м., душ літ. З площею 2,0 кв.м., сарай тимчасовий літ. К площею 14 кв.м., навіс літ. Л площею 15 кв.м., навіс літ. М площею 28,5 кв.м., споруди літ. 1-9, І. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], який заповітом від 06 червня 2012 року заповів позивачу [PERSON], усе належне йому майно, усі майнові права та обов'язки. 03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась з заявою до державного нотаріуса 3-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що належало її померлому батьку і яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] Нотаріус вищевказаної контори Хилько Л.А. виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва, зазначивши, що нею, [PERSON], «наданий договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 11 грудня 1963 року за реєстром №2 1-4172, зареєстрований в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 13.03.1963 року за реєстром № 2-26. На підставі листа КП «ДМБТІ» № 1785 від 17.02.2016 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності на житловий будинок, згідно вищевказаного договору, зареєстроване на житловий будинок, побудований в 1928 році, який знесений та на його місці самочинно побудовані нові житлові будинки з господарчими будівлями, право власності на які не зареєстроване. Отже, оскільки за вищезазначеною адресою житлові будинки побудовані самостійно, спадкове майно не визначене, спадкоємцю [PERSON] не наданий правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, їй необхідно звернутися до суду для встановлення права власності на домоволодіння за вищезазначеною адресою.». Згідно технічного паспарту, виготовленого станом на 06.02.2009 року самовільно забудованими на цьому домоволодінні є: 1) житловий будинок А-1, загальною площею 37,8 кв.м.; 2) житловий будинок Ж-1, загальною площею 74,1 кв.м.; 3) гараж літера «В» площею 24 кв.м.; 4) сарай літера «И», загальною площею 36 кв.м. Крім того, у цьому домоволодінні знаходяться раніше збудовані господарчі споруди, а саме: 1) Погріб з шийкою, площею 6,2 кв.м., літера «Г»; 2) сарай (тимчасовий) площею 9,2 кв.м., літера «Д»; 3) вбиральня, площею 1 кв.м., літера «Е»; 4) душ, площею 2 кв.м., літера «З»; 5) огорожі, споруди літера № 1-9,1. Згідно договору купівлі-продажу від 11 грудня 1963 року батько позивача - [PERSON] купив все домоволодіння: [ADDRESS]. В подальшому, розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 2250-р від 24.12.2008 року присвоєно житловому будинку - [ADDRESS]. Позивач вважає, що набувши право власності на житловий будинок, батько позивача - [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 015,81 га. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому посилається на положення ст.ст. 375, 176, 377, 1235 ЦК України. Як вбачається з нового технічного паспорту виготовленого за станом на 27 вересня 2017 року, на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] всі будівлі та споруди, одноповерхові, розміщенні на достатній відстані від межі земельної ділянки, без порушення будівельних норм і правил, не суперечить суспільним інтересам і не порушують права інших осіб. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30.03.2018 року замінено неналежного відповідача виконком Чечелівської районної ради м. Дніпро на Чечелівську районну у місті Дніпрі раду. У судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підcтав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - «[PERSON]». Так, позивачем, у зв'язку з укладенням 20 липня 1985 року шлюбу з [PERSON], було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 20 липня 1985 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1097 (а.с. 8). 16 серпня 2004 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 270 (а.с.9). У зв'язку з укладенням 04 квітня 2008 року шлюбу з [PERSON] прізвище позивача було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 22 жовтня 2015 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 89 (а.с. 10). Батьками позивача [PERSON], яка народилась [INFO] року, є: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 01 червня 1966 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1673 (а.с. 7). Матір позивача - [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 19 листопада 2013 року, актовий запис № 7926 (а.с. 12). Батько позивача - [PERSON] народився [INFO] року у с. Михиринці Волочинського району Хмельницької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 22 вересня 1999 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 11). 26 червня 2012 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Медяник В.А., зареєстрований в реєстрі за № 5-1521, згідно з яким [PERSON] заповів [PERSON] усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті (а.с. 13). [INFO] року батько позивача [PERSON] - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [INFO], виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 07 вересня 2015 року (а.с. 46). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне йому майно, в тому числі і на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 01 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Медяник В.А. 26 червня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5-1521, що залишилась після померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 43). У зв'язку з цим 01 лютого 2016 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 51/2016 щодо майна [PERSON], який помер [INFO] року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 42-96). Станом на дату відкриття спадщини після смерті [PERSON] складений ним 26 червня 2012 року заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Медяник В.А. 26 червня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 5-1521, був чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42814092 від 01.02.2016 року (а.с. 66-71). 14 березня 2016 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 93). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 березня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 96). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що за вищевказаною адресою житлові будинки побудовані самовільно, спадкове майно не визначене, спадкоємицею [PERSON] не наданий правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, та у зв'язку з цим [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на домоволодіння за вищезазначеною адресою. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя, а саме 11 грудня 1963 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Слободян Є.Б., за реєстром № 1-4172, придбав все домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається з жилого будинку А-1 з надвірними будовами (а.с. 14-15). В подальшому адреса розташування вищевказаного домоволодіння була змінена з [ADDRESS] що підтверджується відміткою «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 02 лютого 2009 року (а.с. 73 (зворотній бік). З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 1785 від 17 лютого 2016 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на житловий будинок літ. А-1 (1928 рік побудови), який знесено. На земельній ділянці самочинно побудовано нові житлові будинки літ. А-1 (1973 р. побудови) та літ. Ж-1 (2009 рік побудови) та інші будівлі, право власності на які не зареєстровані (а.с. 86). З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого за станом на 06 лютого 2009 року, вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS], здійснено самовільне будівництво наступних обєктів: літ. А-1 - житловий будинок (1965 рік побудови), Ж-1 - житловий будинок (2009 рік побудови), В - гараж (1979 рік побудови), И - сарай (2009 рік побудови) (а.с. 17-20). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, судом встановлено, що за життя спадкодавцем [PERSON] було здійснене самовільне будівництво на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS], однак право власності на них [PERSON]І так і не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Крім того, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, якщо об'єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване у встановленому законом порядку, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов'язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництвом об'єкт (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об'єкт; право одержати на своє ім'я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого за станом на 27 вересня 2017 року, на земельній ділянці по [ADDRESS], розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. А-1 площею 37,8 кв.м., прибудова літ. а-1 площею 7,0 кв.м., прибудова літ. а1-1 площею 4,9 кв.м., житловий будинок літ. Ж-1 площею 74,1 кв.м., прибудова літ. ж-1 площею 18 кв.м., веранда літ. Ж-1-1 площею 7,1 кв.м., гараж літ. В площею 24 кв.м., погріб з шийкою літ. Г площею 6,2 кв.м., вбиральня літ. Е площею 2,0 кв.м., душ літ. З площею 2,0 кв.м., сарай тимчасовий літ. К площею 14 кв.м., навіс літ. Л площею 15 кв.м., навіс літ. М площею 28,5 кв.м., споруди літ. 1-9, І (а.с. 21-23). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, можливо зробити висновок, що якщо об'єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов'язки, одне з яких - право користування земельною ділянкою. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним прав і обов`язків забудовника житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за заповітом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] права і обов`язки забудовника житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 376, 377, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223 ЦК України та

Outcome: approved