Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

У серпні 2019 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визначити йому, [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.11.2016 батьком позивача було складено заповіт на користь позивача. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після відкриття спадщини позивач не звернувся з поважних причин в шестимісячний строк з заявою про відкриття спадщини. Позивач зазначив, що не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки хворів протягом значного часу та не міг фізично звернутися. Після одужання позивач повернувся до роботи, оскільки засобів існування, окрім заробітної плати він не має. В подальшому при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було надано відмову в здійсненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду для визначення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи поважність пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини, позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Третя особа, на виконання Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року надала належним чином завірену копію спадкової справи відносно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, дослідивши матеріали спадкової справи № 510/2019, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти. Згідно із заповітом, посвідченого Ляпуновою Я.А., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 13 листопада 2016 року за реєстровим № 2066, [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він матиме право. Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.07.2019, державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р., відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини. [INFO] , помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2018, видане Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що вчинено актовий запис № 500. Померлий [PERSON] являється батьком позивача [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За умовами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Вимогами статті 1268 ЦК України, визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи встановлені судом обставини судом прийшов до висновку, що у позивача виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] . Згідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 26.07.2019 року звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] , його батька, [PERSON] . У той же час, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2019, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 4). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] також являється спадкоємцем після смерті [INFO] , її чоловіка, [PERSON] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що позивач з 08.06.2019 по 11.06.2019 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою від 11.06.2019 КМП «Консультаційно-діагностичний центр Голосіївського району». З 18.06.2019 по 27.06.2019 та з 01.07.2019 по 09.07.2019 позивач перебував на амбулаторному лікуванні з приводу проблем шлунково-кишкового тракту, що підтверджується довідками місцевої клінічної лікарні № 10 Головного управління охорони здоров`я МОЗ України. Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого.

Outcome: approved