Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Одеська Товарна біржа, посилаючись на те, що 21 липня 2000р. на Одеській товарній біржі між нею та відповідачкою було укладено договір №27450 від 21.07.2000р. купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 334/1000 частини квартири [ADDRESS]. Всі істотні умови договору були дотримані, відповідач отримав грошові кошти, однак позивачка не може розпорядитися належним їй майном, оскільки вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву якою підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.36). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.34,35). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: представник Одеської товарної біржі в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.30). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004 року застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Купівля-продаж житла є договірним зобов'язанням і регулюється правилами цивільного законодавства. Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 21 липня 2000р. на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №27450 від 21.07.2000р. купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 334/1000 частини квартири [ADDRESS], та складається з: 4-жилої кімнати пл. 17 кв.м., 334/1000 частини коридору-1, 334/1000 частини санвузла -2, 334/1000 частини кухні -3, жилою площею 17 кв.м., які складають 334/1000 частини трьохкімнатної квартири, за вказаною вище адресою, загальною площею 75,8 кв.м., у тому числі корисною площею 74,7 кв.м. Договір був оформлений на Одеській товарній біржі, без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів із нерухомістю, під реєстраційним №27450 від 11.07.2000 р. (а.с.5-6). Істотною умовою договору купівлі-продажу житла є умова про ціну, яка в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Факт передачі позивачем грошових коштів продавцю 334/1000 частини квартири [ADDRESS], а саме [PERSON], підтверджується п.5 договору купівлі-продажу №27450 від 21.07.2000р., зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН», згідно якого, грошова сума в розмірі 5279,00 грн. за відчужувану частину квартири, отримана продавцем до підписання договору. Зазначений договір фактично є підтвердженням наміру сторін, досягнення між ними домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на квартиру. Згідно ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963р. право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Судом встановлено, що після укладення зазначеного договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивачка вселилась в квартиру, зареєструвалась та проживає в ній по теперішній час, сплачує комунальні послуги, несе затрати по її утриманню, тобто фактично володіє та користується своєю часткою квартири. Відповідно до копії паспорту позивачки, остання зареєстрована в зазначеній вище квартири (а.с.7). Підтвердженням факту виникнення у позивача права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] є реєстрація 26.07.2000р. її права власності на вищезазначену частину квартири в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.6 звор.бік). Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони у справі вважали, що уклали між собою правомірну угоду, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка згідно договору та закону, не підлягала подальшому нотаріальному посвідченню. Весь цей час сторони вважали і вважають цей договір дійсним. Тому суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири за №27450 від 21.07.2000р., укладений на Одеській товарній біржі, без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових правочинів із нерухомістю, під реєстраційним №27450 від 11.07.2000 р., необхідно визнати дійсним. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд вважає, що сторони у справі повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 334/1000 частини квартири [ADDRESS] і ці умови не є протизаконними. Небажання відповідача у теперішній час посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі розцінюється судом, як навмисне його ухилення від нотаріального оформлення угоди, що порушує права та інтереси позивачки. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 2300,00грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с.1,14).

Outcome: approved