Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначило, що 8 серпня 2006 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 10\~000 (десять тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник [PERSON] своїх зобовязань не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка станом на 16 липня 2018 року становила 48 435 (сорок вісім тисяч чотириста тридцять пять) гривень 52 копійки. З врахуванням викладеного товариство просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість, з якої 6\~390 грн 29 коп. заборгованість за тілом кредиту, 24\~478 грн 36 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 14\~784 грн 23 коп. пені, 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 2\~282 грн 64 коп. штраф (процентна складова), а також стягнути судові витрати у розмірі 1\~762 грн 00 коп. Позивач направив до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, у якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала, однак направила до суду клопотання про витребування у позивача інформації про суму нарахованих відсотків за період три роки до дня звернення до суду із позовом та пені за період один рік до дня звернення до суду, а також заяву, у якій просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення відсотків та пені та задовольнити частково позовні вимоги шляхом стягнення відсотків за період три роки до дня звернення до суду із позовом та за період один рік до дня звернення із позовом до суду. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 год. 30 хв. 29 жовтня 2018 року. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив зміст спірних правовідносин і такі фактичні обставини. Відповідно до заяви [PERSON] від 8 серпня 2006 року та довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що 8 серпня 2006 року [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 10\~000 (десять тисяч) гривень на кредитну картку № 4149605350718607 з базовою процентною ставкою за кредитом 36 % на рік на залишок заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписуючи вказану заяву відповідач ствердила, що ознайомлена та згідна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості і мають сплачуватись до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також вищезазначеною довідкою передбачено комісію за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочення на суму понад 50 грн) в розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн в місяць. З витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку вбачається, що дані Умови та правила надання банківських послуг опубліковані на відповідному сайті з метою публічної пропозиції широкому та необмеженому колу осіб можливості отримання банківських послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 8 серпня 2006 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 8 серпня 2006 року станом на 31 травня 2015 року становить: 8\~650 грн 02 коп. заборгованість за кредитом, 271 грн 35 коп. несплачені проценти на поточну заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 8 серпня 2006 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 8 серпня 2006 року станом на 16 липня 2018 року становить 45\~652 грн 88 коп., з яких: 6\~390 грн 29 коп. тіло кредиту, 24\~478 грн 36 коп. нараховані відсотки, 14\~784 грн 23 коп. нарахована пеня; крім того позивачем нараховано заборгованість по судовим штрафам у розмірі 2\~782 грн 64 коп. З паспорта громадянина України серії МС № 779331 вбачається, що [PERSON], [INFO], є громадянкою України. Відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій за реєстраційним № ГУС_650, банківською ліцензією № 22 від 5 жовтня 2011 року, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року та статутом АТ КБ «Приватбанк» в новій редакції підтверджується, що АТ КБ «Приватбанк» є приватним акціонерним товариством, основним видом економічної діяльності якого є інші види грошового посередництва. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», якому 5 жовтня 2011 року видана банківська ліцензія на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на досліджені докази і наведені норми закону, суд приходить до висновку про доведеність укладення між сторонами кредитного договору (далі - Договір), який складають заява відповідача, довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку. Відповідно до ч.1 ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Умовами Договору (пункти 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.7) передбачено обовязок відповідача як позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Також пунктами 2.1.1.3.3, 2.1.1.12.2 Договору передбачено порядок списання з карткового рахунку відповідача сум грошових коштів для здійснення погашення боргових зобовязань. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала належним чином умови укладеного договору від 8 серпня 2006 року, у звязку з чим у неї виникла перед Банком заборгованість за тілом кредиту в сумі 6\~390 грн 29 коп. Розмір даної заборгованості підтверджується відповідним розрахунком Банку та не оспорюється відповідачем, а тому зазначена заборгованість за тілом кредиту підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. За положеннями ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст.1058 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Сплату відсотків за користування кредитним лімітом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо на дату нарахування відсотків згідно цих умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобовязань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. У разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою за 90 днів починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою. Пунктом 2.1.1.12.2.1 Договору передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачено сплату відсотків за базовою ставкою 3 % в місяць (36 % річних), що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік. З позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нараховано 24\~478 грн 36 коп. відсотків за користування кредитом. Разом з тим відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення відсотків та просила задовольнити частково позовні вимоги шляхом стягнення відсотків за період три роки до дня звернення до суду. Позивачем заперечень чи пояснень з цього приводу не подано. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 [PERSON] Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Позовна заява АТ КБ «Приватбанк» надійшла до суду 28 серпня 2018 року, тому початок трирічного строку позовної давності для стягнення процентів слід обрахувати з 28 серпня 2015 року. Оскільки позовна давність на погашення належних з відповідача щомісячних платежів зі сплати процентів починається після несплати щомісячного чергового платежу, тому з врахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, вимог чинного законодавства та наведеної правової позиції Верховного Суду, ця заборгованість підлягає до стягнення в межах строку позовної давності за останні три роки за період з 28 серпня 2015 року по 28 серпня 2018 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості сума нарахованих відсотків за користування кредитом за вищезазначений період в межах трирічного строку позовної давності становить 23\~657 грн 55 коп. Щодо стягнення пені і штрафів суд прийшов до такого висновку. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Договору передбачено, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн 00 коп. + 5 % від суми позову. Як вбачається з позовної заяви, на підставі зазначених умов Договору АТ КБ «Приватбанк» нараховано 14\~784 грн 23 коп. пені за порушення відповідачем зобовязання, а також 500 грн 00 коп. штрафу (фіксована частина) та 2\~282 грн 64 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, заявлені в даній справі вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення і пені, і штрафу як способу забезпечення виконання зобовязання не відповідають закону. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що і пеня, і штраф обчислюються виключно у відсотковому вираженні. Цивільним кодексом України не передбачена можливість стягнення пені і штрафу у фіксованій грошовій сумі. Позивачем здійснено нарахування пені на підставі пункту 2.1.1.12.6.1 Договору, яким передбачено, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Разом з тим довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка є складовою кредитного договору в даній справі, розмір пені не передбачено, а передбачено комісію за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочення на суму понад 50 грн) в розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн в місяць. В позовній заяві та наданому позивачем розрахунку заборгованість в сумі 14\~784 грн 23 коп. названа нарахованою пенею, однак обґрунтування підстав її нарахування не наведено, оскільки довідка про умови кредитування передбачає нарахування комісії, а не пені, в той час як стаття 549 ЦК України не визначає комісію як захід цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Зважаючи на наведені положення законодавства, правову позицію Верховного Суду України і встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що на засадах принципу розумності та справедливості і з огляду на підстави позову в межах заявлених вимог щодо пені та штрафу стягненню підлягає виключно штраф у відсотковому вираженні з врахуванням визначеної суми заборгованості. Отже, до стягнення підлягає заборгованість за кредитом і відсотками в загальній сумі 30\~047 грн 84 коп. (6\~390 грн 29 коп.+ 23\~657 грн 55 коп.), а штраф становитиме 1 502 грн 39 коп. (30\~047 грн. 84 коп. х 5 %). Таким чином з огляду на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення інших судових витрат, повязаних з розглядом справи, сторонами не надано. Таким чином з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Outcome: partial