Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У січні 2016 р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», Банк) [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 66/МК/2007-840 від 23.10.2007 р. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23.10.2007 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір, у виконання зобов'язань за яким Банком із [PERSON] та із [PERSON] було укладено два окремі договори поруки. Оскільки позивальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 10.07.2015 р. у відповідачів перед Банком виникла заборгованість, яку просив стягнути з останніх у примусовому порядку в сумі 68 178, 24 дол. США, що становить 1 489 570,02 грн. 03.02.2016 р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було відкрито (а.с.35). Ухвалою суду від 14.04.2016 р. позовні вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - роз'єднано, передано справу за позовом до [PERSON] для її подальшого розподілу (а.с.47). 26.04.2017 р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області прийнято та об'єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим (а.с.61). 26.04.2017 р. позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим роз'єднано, позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим передано для його подальшого розподілу (а.с.63-64). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2017 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору іпотеки таким, що є припиненим та зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.81-83, 89, 91). В обґрунтування зустрічного позову про визнання договору іпотеки таким, що є припиненим, послався на те, що вважає, що, оскільки за кредитним договором відсутні усі, встановлені законом необхідні умови (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно), вказаний кредитний договір є неукладеним, а, відтак, припиняється і договір іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання (а.с.81-83). У судове засідання представник ПАТ «КБ «Надра» не прибув, просив суд розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача за первісним позовом подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позову Банку, зустрічний позов просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 66/МК/2007-840 про тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошовими коштами у сумі 29 700,00 дол. США (а.с.9-11). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до заяви про видачу готівки № NL-3 23.10.2007 р. [PERSON] подано до Банку заяву про видачу готівки, згідно якої останній виявив бажання отримати вищевказану суму грошових коштів та у графі «зазначену суму одержав» міститься підпис, вчинений від імені [PERSON] (а.с.99). Вчинення вказаного підпису іншою особою, а не [PERSON], відповідачем не зазначалось. Тому суд вважає, що сторонами було укладено кредитний договір, за яким позичальником, у спростування доводів відзиву на позов, було отримано грошові кошти. Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку», а саме, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже підстави, зазначені у зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, ст. 553 ЦК України установлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Отже, суд погоджується із сумою, зазначеною позивачем як заборгованість за кредитом та відсотками, виходячи відповідно до вимог диспозитивності цивільного судочинства (тобто в межах позовних вимог) із розрахунку (курсу валют), здійсненого позивачем. Проте, пеня мала бути позивачем нараховуватись у національній валюті, тобто, переведенню по курсу на день нарахування, що становить в цілому за період з 10.07.2014 р. по 09.07.2015 р. - 348 580, 29 грн. Однак, як вбачається із розрахунку пені, позивачем здійснено розрахунок, виходячи із сум прострочення і кредиту, і пені 41 656,29 дол.США станом на липень 2014 р. та 47 661,43 дол.США станом на липень 2015 р., оскільки сума заборгованості тіла кредиту на липень 2014 р. становила - 26 068,80 дол. США, а відсотків - 323, 25 дол. США (а.с.8). Штраф, нарахований позивачем, та, передбачений п. 9.2 Договору, також нараховано за порушення строків повернення кредиту та/або відсотків, тобто містяться ознаки подвійного стягнення. Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу, слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial