Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У січні 2015р. [PERSON] (Позивачка) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (ПАТ «Златобанк», Відповідач) про повернення депозиту та відшкодування збитків. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначила, що 04 листопада 2014 року між нею та ПАТ «Златобанк» був укладений договір банківського вкладу «Класичний плюс» в іноземній валюті № 072976. За умовами цього договору строком до 04.12.2014 року Позивач вніс 125 000,00 дол. США з процентною ставкою 9,25 % річних. 02.12.2014 року за два дні до закінчення дії договору Позивачем було подано заяву до ПАТ «Златобанк» про перерахування суми вкладу на рахунок Позивача в іншому банку із зазначенням його реквізитів, проте Відповідач відмовляється сплатити Позивачу грошові кошти. На всі візити Позивача до банку Відповідач не реагує. Враховуючи викладене Позивачка просила стягнути з Відповідача на її користь 125 00,00 дол. США основного боргу, а також за період з 10.12.2014р. по 26.01.2015р. (47 днів) - пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі - 71 118,08грн. (з розрахунку сума вкладу в гривні 1 972 500грн. виходячи з курсу НБУ 15,78грн. на 1 долар США, облікова ставка НБУ 14%), - інфляційних втрат - 59 175,00грн. (з розрахунку сума вкладу в гривні 1 972 500грн. виходячи з курсу НБУ 15,78грн. на 1 долар США, індекс інфляції 103,0); - 3% (три проценти річних) - 7 619,79грн. (з розрахунку сума вкладу в гривні 1 972 500грн. виходячи з курсу НБУ 15,78грн. на 1 долар США, облікова ставка НБУ 14%). Ухвалою суду від 28.01.2015р. за вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду. На вказану ухвалу суду Відповідачем була подана апеляційна скарга, в якій Відповідач вказував, що провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності, разом з тим ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.03.2015р. апеляційну скаргу відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Після повернення справи з суду апеляційної інстанції її призначено до розгляду на 22.04.2015р., про що сторони повідомлені у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представники Позивачки [PERSON], [PERSON] підтримали в повному обсязі позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 26.01.2015р, та просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання своїх представників не направив, заяв про розгляд справи за відсутності його представників, як і будь-яких пояснень чи заперечень щодо позову до суду не надходило. При цьому про дату засідання на 22.04.2015р. сторона Відповідача повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання - 14.04.2015р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представників позивачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, перевіряючи обставини справи, у судовому засіданні встановлено, що 04 листопада 2014 року між Позивачкою ([PERSON]) та ПАТ «Златобанк» було укладено Угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №072976 (Договір банківського вкладу). За п.2.2.Договру вид вкладу - «Класичний плюс» в іноземній валюті (а.с.4). За умовами цього Договору Позивач вніс вклад 125 000,00 дол. США на строком до 04.12.2014 року з процентною ставкою 9,25 % річних. Внесення Позивачем грошових коштів на депозит підтверджується меморіальним ордером №53191 від 04.11.2014р. (а.с.5). 02.12.2014р. Позивачем на ім'я Голови правління ПАТ «Златобанк» було подано заяву про перерахунок коштів, в тому числі з її депозитного рахунку за договором 072976 від 04.11.2014р. на рахунок, відкритий на її ім'я в ПАТ КБ «Приват Банк». До вказаної заяви долучені реквізити рахунку в ПАТ «КБ «Приват Банк», про що прямо вказано в заяві та додатку до неї, проте відповідач не повернув позивачу вказані кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку. Факт отримання Відповідачем зазначеної заяви Позивачки підтверджується вхідним штампом на копії заяви. (а.с.6, 7). Згідно п. 2.1 умов Договору банківського вкладу банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER]. Згідно п. 2.7 умов договору банківського вкладу банк відкриває вкладнику рахунок для зарахування відсотків [NUMBER]. Згідно ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки Відповідач не виконав розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів на рахунок в іншому банку, то відповідно з досліджених матеріалів справи, позовна вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача основної суми вкладу у розмірі 125 000,00доларів США підлягає задоволенню. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (висловленої під час розгляду справи №6-113цс 14) вбачається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Щодо стягнення 3% річних необхідно зазначити, що так як Відповідач прострочив виконання умов Договору банківського рахунку за період часу з 10.12.2014 року по 26.01.2015 року (47 днів), з Відповідача підлягає стягненню сума 3 % (трьох відсотків) річних за час невиконання ним взятих на себе зобов'язань за період часу з 10.12.2014 року по 26.01.2015 року, в розмірі 7 619,79грн., оскільки станом на день проведення розрахунку перевіреного в судовому засіданні сума боргу(вкладу) в еквіваленті відповідно до курсу НБУ (15,78грн. за 1 долар США) становить 1 972 500,00грн.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача на корить Позивача заявлених в межах позовних вимог 3% річних за період з 10.12.2014 року по 26.01.2015р. згідно перевіреного розрахунку Позивача в розмірі 7 619,79грн.. Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних витрат в розмірі 59 175,00грн., суд вважає за необхідне відмовити в даній частині, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Договір банківського рахунку сторонами було укладено у доларах США, а оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання в національній валюті. Щодо іноземної валюти, то індекс інфляції не застосовується, оскільки існує захист через курсову різницю іноземної валюти до національної валюти, який в залежності від певних показників змінний. Щодо позовних вимог по стягненню з Відповідача на користь Позивача суми пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, то суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки Позивачем не зазначено на підставі чого ним проведено нарахування пені, а саме: не вказано ні пункту Договором ні норми Закону чи іншого нормативно-правового акта, яким передбачено розмір пені та можливість її стягнення в даному випадку. При цьому в дослідженому судом тексті Договору банківського вкладу не міститься пунктів, які б свідчили про те, що сторони дійшли згоди про розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання та передбачили це в договорі. Отже, саме по собі зазначення Позивачем в прохальній частині позову ч.3 ст. 549 ЦК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не надає суду правових підстав для нарахування та стягнення в даному випадку пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Договором, укладеним між сторонами, не передбачено відсоткової ставки та стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, а положення вказаних Позивачем в позові Законів не передбачають такого розміру неустойки. Будь-якого іншого обґрунтування про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у вказаному в позові розмірі Позивачем не наведено. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів згідно договору банківського вкладу «Класичний плюс» в іноземній валюті № 072976 від 04.11.2014 року в розмірі 125 000,00 дол. США - основний борг та 3% річних за період з 10.12.2014 року по 26.01.2015р. (47днів) в розмірі 7 619,79грн.. На підставі ст.88 ЦПК України стягнути з Відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог та з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 3 654,00грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст. 625, 1166 ЦК України та

Outcome: partial