Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виписання та виселення із житлового будинку відповідачів. 04.09.2014 року позивач подав заяву про зміну своїх вимог. Просить визнати відповідачів втратившими право користування житлом, посилаючись на те, що 09.08.1985 року він уклав шлюб з [PERSON] В період шлюбу він, [PERSON], доньки - [PERSON], [PERSON], проживали у [ADDRESS] , починаючи з 1998 року. Цей будинок належить йому, згідно договору дарування від 08.12.1989 р., договору дарування від 17.03.1990 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2014 року. На даний час у будинку він проживає один. 19.07.2012 року шлюб із [PERSON] був розірваний. Вона уклала другий шлюб та прийняла прізвище [PERSON] Доньки [PERSON] та [PERSON] створили свої сім'ї та проживають окремо. [PERSON] не проживає у його будинку із серпня 2012 року. [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку з 2008 року. 13 серпня 2015 року [PERSON] подано клопотання про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, та пред'явлено позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що він 16 червня 2014 року отримав від [PERSON] (позивача по справі) згідно договору дарування спірний житловий будинок , який розташований за адресою : [ADDRESS]. Оскільки він є власником вказаного будинок просить суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідачів. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.08.2015 року залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], надав до суду заперечення проти позову [PERSON] та [PERSON], в яких вказує, що [PERSON] позбавлена можливості користуватись житловими приміщеннями, так як [PERSON] створив умови, які унеможливлюють сумісне проживання, а також вважає, що позовні вимоги порушують права дітей [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON], адвокат Мальцева Г.Ю. надала суду заяву про відмову від позову. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.12.2016 року провадження у справі закрито в частині розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи [PERSON], що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, адвокат Мальцева Г.Ю. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує також проти постановлення у справі повторного заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], направлялися повістки, які повернулись до суду як не вручені поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Зазначене свідчить, що відповідачі не бажають отримувати судові повістки, з'являтися в судові засідання та не цікавляться розглядом справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з'явились в судове засідання, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надавали. Зі згоди представника третьої особи [PERSON], що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, адвоката Мальцевої \~Г.Ю., суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування від 08.12.1989 р., посвідченого нотаріально та зареєстрованого в Ізюмському БТІ 13.12.1989 р. (а.с. 8-11), договору дарування від 17.03.1990 р., посвідченого нотаріально та зареєстрованого в Ізюмському БТІ 23.03.1990 р. (а.с. 12-15), а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2014 р., виданого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-279 (а.с.81-82), житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], належав [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 09.08.1985 р. по 19.07.2012 р ( а.с.20). 04 жовтня 2012 року [PERSON] вийшла заміж і змінила прізвище на [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що в даному житловому будинку згідно будинкової книги зареєстровані позивач [PERSON] з 26.03.1993 року, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] з 06.02.1998 року, [PERSON] з 23.05.2003 р. (а.с.16-18). 16 червня 2014 року [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], у відповідності до Договору дарування від 16.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1611. Право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2014 р. згідно [PERSON] про реєстрацію права власності індексний номер № 23060768 від 16.06.2014 р. (а.с. 203-205). Відповідачка [PERSON] не проживає у житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], з травня 2008 року, що підтверджується актом від 16.08.2012 р., складеним сусідами та головою квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а.с. 21), довідкою голови квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 18.09.2012 р. та від 20.08.2015 р. (а.с. 22). Відповідачка [PERSON] не проживає у житловому будинки з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], з серпня 2012 року, що підтверджується актом від 10.02.2014 р. складеним сусідами та головою квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а.с. 83) та довідкою голови квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 20.08.2015 р. Відповідачка [PERSON] не проживає у житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS], з 2008 року, що підтверджується актом від 16.08.2012 р., складеним сусідами та головою квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а.с. 21) та довідкою голови квартального комітету № 42 як органу самоорганізації населення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 20.08.2015 р.. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON], не визнаючи позовних вимог, та посилаючись на здійснення позивачем [PERSON] перешкод в користуванні житлом, жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надала. Посилання [PERSON] на те, що позовні вимоги порушують права малолітніх дітей є необґрунтованим та також не підтверджено належними доказами у справі. Згідно будинкової книги за адресою [ADDRESS] малолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO], та відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не мають зареєстрованого місця проживання. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином місце проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не визначено їх батьками, у тому числі відповідачками [PERSON] та [PERSON], у житловому будинку за адресою [ADDRESS]. Крім того слід зазначити, що позбавлення вказаних дітей місця проживання не становить предмет даного спору, так як таких позовних вимог не заявлено. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки житловий будинок по [ADDRESS] на час розгляду справи належить третій особі, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 311 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника майна житла, які проживають разом з ним, мають право на користування відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація місця проживання відповідачів в спірному житловому будинку, що належить на праві власності [PERSON], третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, обмежує його права у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Судовий збір в сумі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів в сумі 591,60 грн., підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved