Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідача - позивача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні 43/100 частинами житлового будинку, що складається з коридору площею 8,2 квадратних метри, житлової кімнати площею 20,5 квадратних мерів, кладови площею 10,9 квадратних метрів, частиною огорожі № 2, площею 9,2 квадратних метрів, земельною ділянкою, площею 0,0276 квадратнитх метрів, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельною ділянкою площею 0,0544 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, шляхом надання ключа від замка вхідних дверей в коридор, забрання каміння та воза з присадибної ділянки та допуску на земельну ділянку, для використання за призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по [ADDRESS] та стягнути з позивача-відповідача на його користь 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсними та скасувати: договір дарування [PERSON] 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , рішення виконавчого комітету Верхньострутинської сільської ради від 09 січня 2007 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на 43/100 частин зазначеного домоволодіння та свідоцтво про право власності на 43/100 частин домоволодіння, видане Верхньострутинською сільською радою [PERSON] та визнати право власності на зазначену частину домоволодіння за ним, стягнути з позивача відповідача на його корсть судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив та пояснив, що його синові [PERSON] належить на праві приватної власності 43/100 частин житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] та складається з приміщень: коридора, житлової кімнати, кладови та частини огорожі. Також йому належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, площею 0,0276 га для будівництва та обслуговування даної частини житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0, 0544 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за цією ж адресою. [PERSON] подарувала цю частину домоволодіння рідна сестра його матері [PERSON], якій його сім'я постійно допомагала у веденні господарства, обробляти земельні ділянки, забезпечували харчами та медикаментами, коли вона хворіла - здійснювали за нею догляд, а перед смертю забрали до себе додому, де вона і померла. Його сім»я здійснила поховання останньої. [PERSON] та його сім'я допомоги [PERSON] не надавали, навпаки перебували з нею у поганих взаємовідносинах. Дружина відповідача [PERSON] є співвласником спірного домоволодіння, їй на праві приватної власності належить 57/100 частин даного житлового будинку та господарських споруд. Правовстановлюючі документи вони виготовляли разом, на підставі одного і того ж рішення сільради, за взаємною згодою. Житловий будинок реально розподілений на дві частини, кожен із співвласників має окремий вхід до належних йому приміщень, [PERSON] та його сім'я не могли повністю користуватися будинком в цілому через наявність стіни у коридорі. Крім того сім»я [PERSON] фактично живе у новому житловому будинку, який збудований на подвір»ї поруч. Весною цього року [PERSON] змінив замок на вхідних дверях та зайняв належну [PERSON] частину житлового будинку, розібрав піч і кухню в приміщенні житлової кімнати та не дає можливості синові користуватися належною йому частиною житлового будинку. Також [PERSON] самовільно захопив належні [PERSON] земельні ділянки, на одну навозив каміння та тримає віз, а іншу засіяв багаторічними травами. Зазначені перешкоди у користуванні майном були встановлені комісією Верхньострутинської сільської ради, яка рекомендувала синові звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Внаслідок таких протиправних дій [PERSON] син зазнав моральних страждань, через щоденні думки про те, що його незаконно позбавлено можливості користуватися належним йому майном, а його будинком та земельними ділянками володіє відповідач-позивач, який знищує майно. Син відчуває душевний дискомфорт, емоційну напругу, дратівливість, образу, обурення, страждає зниженням працездатності, дії відповідача принижують його людську гідність. Вважає, що з урахуванням глибини моральних страждань [PERSON] з [PERSON] слід стягнути 20000 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зустрічний позов вважає безпідставним, оскільки [PERSON] ніколи не володів спірною частиною житлового будинку, якою постійно користувалася [PERSON] [PERSON] із сім»єю жив та користувався іншою частиною житлового будинку, як на даний час належить його дружині. Відповідач - позивач [PERSON] свої позові вимоги підтримав, а первісний позов не визнав та пояснив, що у 1982 році на прохання тітки його дружини [PERSON], вони разом з дружиною та дітьми перейшли проживати в житловий будинок [ADDRESS]. На той час він був упевнений, що весь будинок належить саме [PERSON] Разом з ними також проживала і братова [PERSON] - [PERSON] [PERSON] та [PERSON] конфліктували між собою, тому, він на прохання тітки перегородив коридор, щоб останні менше бачились. У 1992 році [PERSON] померла, а [PERSON] залишилась проживати з ними у своїй частині будинку. Він та його діти опікувалися нею та доглядали за нею аж до смерті, тобто до 2008 року . [PERSON] говорила, що будинок залишиться йому. [PERSON] жодного разу не заявляв свої претензії щодо спірного домоволодіння, а про те, що [PERSON] та [PERSON] згідно даних сільської ради були співвласниками житлового будинку [ADDRESS] і що [PERSON] подарувала половину будинку позивачу-відповідачу він дізнався нещодавно. [PERSON] на час укладення договору дарування була хворою та немічною, крім того, остання була неграмотною, тому подарувати частину домоволодіння [PERSON] вона могла лише під впливом тиску чи обману, тому зазначений договір слід визнати недійсним. Крім того вважає, що весь будинок належав [PERSON], а тому [PERSON] не могла його частину подарувати, а прийняте на підставі вищевказаного договору дарування рішення Верхньострутинської сільської ради про реєстрацію власності за позивачем та свідоцтво про право власності на 43/100 домоволодіння, видане на ім'я [PERSON], слід визнати недійсними та скасувати. Він є добросовісним володільцем спірної частини домоволодіння з 1982 року, тому вважає, що за ним слід визнати право власності на 43/100 частин домоволодіння за набувальною давністю, а тому не дозволить користуватися нею [PERSON] Не заперечує, що жив з [PERSON] у її частині будинку, а потім перейшов у новозбудований житловий будинок, де проживає з сім»єю по даний час. У спірній частині будинку проживала [PERSON]. Він з останньою у її частині будинку ніколи не жив, бо там неможливо було жити ще комусь. Йому відомо, що співвласником 57/100 будинку є його дружина [PERSON]. Вважає, що [PERSON] не будувала будинок, а тому не могла бути його власником. Представник В.Струтинської сільської ради сільський голова Урядко В.В. позов [PERSON] підтримав, а зустрічного позову не визнав та дав у судовому засіданні пояснення про те, що покійна [PERSON] за даними погосподарського обліку була власником половини житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS]. Співвласником будинку була [PERSON]. Сільська рада на законних підставах своїм рішенням зареєструвала право власності на 43/100 частини будинку за [PERSON], які були у законному порядку подаровані йому [PERSON]. За тим же рішенням сільради на решту 57/100 будинку видано свідоцтво про право власності на дружину відповідача [PERSON] Якщо визнавати незаконним рішення сільради, то таким чином слід визнавати недійсним свідоцтво про право власності на іншу частину будинку дружини відповідача-позивача. Рішення сільрадою приймалося у 2007 році, що до його обрання сільським головою, він участі у його прийнятті не приймав, а тому щодо процедури його прийняття пояснити нічого не може. Вважає, що рішення є законним і не підлягає до скасування. [PERSON] не має ніякого відношення до спірного будинку, бо будинок будувався у 40- вих роках минулого століття далекими родичами його дружини. Він добре знав і знає на даний час, що половина будинку на законних підставах належить [PERSON], однак безпідставно не допускає позивача до будинку та належних йому земельних ділянок. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з записом у погосподаській книзі виконавчого комітету Верхньострутинської сільської ради народних депутатів тітці позивача - відповідача [PERSON] на праві особистої власності належала ? частина житлового будинку у с. Верхній Струтин, яку вона подарувала позивачу - відповідачу [PERSON], що підтверджується копіями довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається у зв'язку з відчуженням будинку або його частини № 813 виданої Верхньострктинською сільською радою 26 листопада 1993 року та договору дарування від 03 грудня 1993 року (а.с. 41-43). [PERSON] померла [INFO], позивач - відповідач [PERSON] провів її похорони, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою № 455, виданою 22 червня 2015 року Верхньострутинською сільською радою (а. с. 60, 61). Позивачу - відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить 43/100 частин житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] та складається з приміщень: коридора, житлової кімнати, кладови та частини огорожі. Також останньому належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, площею 0,0276 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0544 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за цією ж адресою, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року, свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 2015 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 лютого 2015 року та технічного паспорта на 43/100 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, видного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації (а. с. 8-16). [PERSON] з 1996 року по даний час зареєстрований по [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 449, виданою Верхньострутинською сільською радою 18 червня 2015 року (а. с. 62). Інша частина домоволодіння по [ADDRESS], а саме 57/100 частин жилого будинку (коридор, кухня, кімната) та господарських споруд належить дружині відповідача - позивача [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2007 року, технічного паспорта на 57/100 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, видного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 22 березня 2007 року (а. с.78-82). Свідоцтва про право власності як [PERSON] так і [PERSON] видані на підставі одного рішення Верхньострутинської сільської ради від 9 січня 2007 року, що свідчить про те, що ці документи оформлялися разом, за взаємною згодою співвласників. Відповідач - позивач [PERSON], який не є власником чи співвласником спірного будинку, чинить перешкоди [PERSON] у користуванні його частиною житлового будинку: закрив вхідні двері, не впускає в будинок, на одну земельну ділянку навозив каміння та тримає там свій віз, а іншу ділянку засіяв багаторічними травами. Тому внаслідок протиправних дій [PERSON] позивач-відповідач [PERSON] не може використовувати своє майно за призначенням, що підтверджується актом обстеження житлового будинку та земельних ділянок, які знаходяться по [ADDRESS], складеного комісією Верхньострутинської сільської ради 22 квітня 2015 року (а.с. 17) та визнається сторонами . Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності судом встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] є власником 47/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] та земельних ділянок, які розташовані за цією ж адресою. Відповідач-позивач [PERSON], дружина якого є власником 57/100 частин зазначеного домоволодіння, чинить [PERSON] перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних, юридичних осіб та держави шляхом всебічного розгляду та вирішення цивільних справ у повній відповідності з чинним законодавством. За ст. 4 названого кодексу, усяка заінтересована особа, в порядку, встановленому законом, може звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Статтею 15-1 цього ж кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Таким правом користуються і особи (за винятком недієздатних і обмежено дієздатних), в інтересах яких заявлені вимоги. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Пунктом 3 частини 1 статті 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав шляхом припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] [PERSON] не може використовувати належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, тому відповідача-позивача слід зобов'язати не чинити останньому перешкоду користуванні належними йому 43/100 частинами домоволодіння та земельними ділянками. Позивач-відповідач [PERSON]. стверджує, що неправомірними діями відповідача-позивача [PERSON] йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 20000 гривень. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, також не пояснив, з чого він виходить, оцінюючи розмір такої шкоди. За таких обставин дана позовна вимога є безпідставною, а тому до задоволення не підлягає. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває права власності на це майно (набувальна давність). Судом встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] є власником спірної частини домоволодіння з 1993 року. Крім того, встановлено та не заперечується [PERSON], що у спірній частині домоволодіння до 2008 року проживала [PERSON], він власноручно встановив у коридорі стіну та розділив домоволодіння на дві частини, оскільки остання та тітка його дружини [PERSON] конфліктували між собою. Позивач відповідач стверджує, що [PERSON] заволодів належною йому частиною домоволодіння весною цього року, останній жодних доказів на підтвердження факту добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірною частиною домоволодіння протягом 10 років суду не надав, а отже не довів своїх позовних вимог в цій частині, а тому вони є безпідставними і до задоволення не підлягають. Відповідач-позивач [PERSON] також жодним чином не довів у судовому засіданні своє твердження про те, що [PERSON] на час укладення договору дарування була хворою, немічною та неграмотною, тому не могла належним чином усвідомлювати значення своїх дій при укладенні договору дарування належної їй часини житлового будинку, а також про те, що реєструючи права власності за позивачем та за його дружиною на житловий будинок [ADDRESS] сільська рада діяла незаконно. Оспорюючи рішення сільської ради він не навів підстав, з яких це рішення є незаконним, не долучив до матеріалів свого позову оскаржуване рішення. З таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування , визнання незаконними рішення виконкому сільської ради та про визнання за ним права власності на належну позивачу частину житлового будинку суд вважає безпідставними та приходить до висновку, що у їх задоволенні слід відмвити.

Outcome: partial