Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зазначала, що 12 липня 2018 року її квартиру було затоплено, причиною залиття стало те, що у квартирі №52 цього ж будинку, що знаходиться через поверх вище, в якій проживає відповідач, протекла труба каналізаційної системи. Стверджувала, що внаслідок залиття, у її квартирі були пошкоджені стелі, стіни в кухні і в кімнаті, з підстав чого все це потребує ремонту. Відповідно до висновку експертного дослідження від 17 грудня 2018 року, вартість ремонту в квартирі [ADDRESS] складає 7978, 00 грн. Позивачка вказувала, що вона є пенсіонером, людиною похилого віку, інших доходів окрім пенсії не має, тому сума матеріальної шкоди в розмірі 7978, 00 грн. є для неї значною. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, ігнорує її звернення та звернення житлово-експлуатаційної організації. Посилаючись на порушення своїх прав, оскільки у зв`язку із залиттям її квартири з вини відповідача їй було завдано матеріальної шкоди, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 7978, 00 грн. та 1000, 00 грн. - витрати, понесені на проведення експертного дослідження. Ухвалою суду від 23 січня 2019 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 40). Ухвалою суду від 19 березня 2019 року строк проведення підготовчого провадження було продовжено (а.с. 52-53). Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року було задоволено заяву представника позивача про виклик свідків (а.с. 71-72). Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено КП «ЖКС «Черьомушки» (а.с. 74-75). Ухвалою суду від 20 травня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 81-82). Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 19 лютого 2019 року, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, раніше надала до суду клопотання про заочний розгляд справи у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача (а.с. 43, 96). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав (а.с. 99). Представник третьої особи КП «ЖКС «Черьомушки» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, свідка, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 грудня 1998 року Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 10 грудня 1998 року №130650, зареєстр. в реєстрі за № 3-13112 належить квартира [ADDRESS] (а.с. 61). Право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано 03 травня 2006 року в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 9). Інша 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 7-8). Встановлено, що 12 липня 2018 року у квартирі [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, протекла труба каналізаційної системи, що підтверджуються актом комісії КП ЖКС «Черьомушки» від 12 липня 2018 року (а.с. 24). Зі змісту акту комісії КП ЖКС «Черьомушки» від 12 липня 2018 року вбачається, що при обстеженні квартири [ADDRESS] , де проживає [PERSON] був встановлений залив вище розташованою квартирою №52 , де проживає [PERSON] (а.с. 24). Факт залиття квартири позивачки внаслідок несправностей в квартирі відповідача не спростований в процесі розгляду справи. Згідно висновку експертного дослідження №85/18 від 17 грудня 2018 року, пошкодження в приміщеннях квартири [ADDRESS] , пов`язані із залиттям квартири. Технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів вказує на їх залиття із мережі системи каналізації. Вартість матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири [ADDRESS] складає 7978,00 грн. (а.с. 13-23, 25-33). Вищевказаний висновок судового експерта від 17 грудня 2018 року сторонами не оскаржувався. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями частини першої ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За правилами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для настання делікатної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу делікатної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода- наслідком. Відповідно до частини другої ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Як вбачається з акту комісії КП ЖКС «Черьомушки» від 12 липня 2018 року, у квартирі [ADDRESS] , де проживає [PERSON] був встановлений залив вище розташованою квартирою №52 , де проживає [PERSON] (а.с. 24). Отже, суд вважає, що даним актом встановлена вина [PERSON] у заподіянні шкоди позивачці. Отже, сума матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачці [PERSON] в результаті заливу складає 7978, 00 грн. Крім того, судом встановлено, що позивачка понесла витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1000, 00 грн., що підтверджується квитанцію від 14 грудня 2018 року (а.с. 60). Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Таким чином, загальна сума шкоди складає 8978,00 грн., яка повинна бути відшкодована позивачці завдавачем шкоди, а саме відповідачем [PERSON] . Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача. Судовий збір у справі складає 768,40 грн., які у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved