Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 30 жовтня 2008 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 40 по вулиці Івана Зінукова в місті Дніпропетровську. Однак в домоволодінні до теперішнього часу залишається зареєстрований відповідач [PERSON], який з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 30 жовтня 2008 року в домоволодінні не проживає, особистих речей не має, ніяких домовленостей з ним, як власником, з приводу свого проживання або реєстрації, не укладав. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні своєю власністю, він вимушений нести додаткові витрати, просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, знявши його з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON]НМ. у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області до суду свого представника не направила, надавши заяву щодо розгляду справи у відсутності їх представника, просили винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року домоволодіння № 40 по вулиці Івана Зінукова в місті Дніпропетровську належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] В спірному домоволодінні досі є зареєстрованим колишній власник - відповідач [PERSON], який не проживає за адресою своєї реєстрації з 30 жовтня 2008 року, що підтверджується актом Квартального комітету № 15 від 21 липня 2013 року (а.с.19). Реєстрація відповідача в спірному домоволодінні перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим він звернувся до суду. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважуючи на норми Закону щодо права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, суд вважає, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки з 2008 року не є власником домоволодіння, його реєстрація перешкоджає позивачу в користуванні його власністю, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 114,70 грн.

Outcome: approved