overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, тому що у кожного із подружжя різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що стало основною причиною постійних сімейних конфліктів. На даний час сторони припинили вести спільне господарство та підтримувати подружні відносини. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та його збереження є недоцільним, так як це суперечитиме їх інтересам. Від спільного подружнього життя мають одну дитину: доньку [PERSON] - [INFO] року. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] виконкомі Мокрецької сільської ради Броварського району Київської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 04. Позивач у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву про можливість розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 18 липня 2009 року у виконкомі Мокрецької сільської ради Броварського району Київської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 04, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 6). Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу в подружжя народилася донька: [PERSON] - [INFO] (а.с. 7). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У відповідність до вимог ст. 111 СК України судом надавався подружжю строк на примирення, однак сторони не примирилися, що підтверджується заявою позивача, в якій остання позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує та просить про задоволення позовних вимог. Постановою № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачено, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказує, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, вони є батьками двох малолітніх дітей. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів, з червня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного. Діти проживають разом з ним, спору щодо місця проживання дітей та спору про поділ майна немає. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 липня 2001 року у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, про що відповідно до Свідоцтва про одруження серії І-КЕ № 070954, виданого 21.07.2001 року, зроблений актовий запис № 710. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з батьком. З червня 2015 року сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть; оскільки почуття любові та поваги один до одного втрачено, примирення між ними та відновлення сімї неможливе. Спору про місце проживання неповнолітніх дітей та про поділ спільного майна між сторонами немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач вказувала, що 11.02.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Богуславського РУЮ у Київській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 6. В шлюбі перебуває вдруге. Має від першого шлюбу двох неповнолітніх дітей. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей сторони не мають. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна немає. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. В судове засідання відповідач надав заяву, в якій визнав позовні вимоги і просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 11.02.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Богуславського РУЮ у Київській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Сторони проживають окремо. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей сторони не мають. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У січні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 08.08.2003 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені. Подальше перебування в шлюбі та його збереження неможливо. Тому, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 08.08.2003 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні 26.06.2018 року позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.08.2003 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 9), від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе, спори щодо розподілу спільного майна подружжя, визначення місця проживання дитини та її утримання на даний час відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Улещенко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У січні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] (даної - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 09.09.2005 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з квітня 2017 року. Подальше перебування в шлюбі та його збереження неможливо. Тому, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем 09.09.2005 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.06.2018 року. У підготовчому судовому засіданні 14.06.2018 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2005 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Шлюбні стосунки між сторонами припинені з квітня 2017 року, примирення неможливе, спори щодо розподілу спільного майна подружжя, визначення місця проживання дитини та її утримання на даний час відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що відповідачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У січні 2018 року заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягенення з [PERSON] заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд з такою вимогою. Як вбачається з розрахунку заборгованості на [ADDRESS], заборгованість [PERSON] за період з січня 2013 року по грудень 2017 року становить 26 199 грн. 56 коп. З огляду на зазначене, зі змісту заяви та поданих документів вбачається спір про право стосовно стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності, так як відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що потребує додаткового дослідження в порядку позовного провадження. Положеннями ч. 3 ст. 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу. З огляду на зазначене та враховуючи той факт, що із заяви про видачу судового наказу вбачається спір про право,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У січні 2018 року заявник ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягенення з [PERSON] заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотів річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 15.02.2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, з матеріалів справи, вбачається, що розрахунок заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги та заявлені вимоги до [PERSON] про стягнення боргу у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 163 ЦПК України, передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, крім іншого, ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місце проживання, та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу. З огляду на зазначене, зі змісту заяви та поданих документів вбачається спір про право стосовно стягнення заборгованості з [PERSON] по оплаті за житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS], скільки остання зареєстрована у квартирі № 453, що потребує додаткового дослідження в порядку позовного провадження. Положеннями ч. 3 ст. 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу. З огляду на зазначене та враховуючи той факт, що із заяви про видачу судового наказу вбачається спір про право,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У січні 2018 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації в розмірі 8690,73 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачі [PERSON], [PERSON] постійно зареєстровані і проживають в [INFO], являються споживачами послуг з водопостачання і водовідведення, особовий рахунок за які за № 20100691 відкрито на ім'я [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, а тому за період з 01 жовтня 2014 року по 01 квітня 2017 року утворилась заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації в сумі 8690,73 грн. 03.05.2017 р. КП «Водоканал» в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 р. по 01.04.2017 р. в сумі 8690,73 грн. 11.05.2017 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ по справі про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь КП «Водоканал» заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 р. по 01.04.2017 р. в сумі 8690,73 грн. 13.06.2017 р. ухвалою того ж суду судовий наказ від 11 травня 2017 р. по зазначеній справі, скасовано. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У січні 2018 року МТСБУ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позову МТСБУ зазначає, що 20.06.2016 року о 13 год. 52 хв. по пр-ту Оболонському в м. Києві з вини водія автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] сталася ДТП в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «ВМW» д.н.з. [NUMBER] , під керування власника цього транспортного засобу [PERSON] Оскільки на момент скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, добровільно заподіяні [PERSON] збитки не відшкодував, у зв'язку з чим МТСБУ виплатило за цією подією відшкодування потерпілому, а також понесло витрати, пов'язані з оплатою послуг аварійного комісара, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 51 709 грн. 47 коп. понесених витрат. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У січні 2018 року надійшла до суду позовна [PERSON] ([ADDRESS]) до [PERSON] (02121, [ADDRESS]) про розірвання шлюбу,. Позивач підтримав заявлений позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У січні 2018 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Позивач вказує, що з відповідачем не може досягти згоди на виїзд їхнього сина, [PERSON], [INFO] за кордон. Посилаючись на обставини викладені в позові, позивач та її пре6дставник просять задовольнити позовні вимоги. Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved