Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У січні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору від 23.05.2007 року № 132-kis-2007 [PERSON] отримав у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк) кредит у сумі 27000,00 дол. США до 22.05.2017р. за процентною ставкою 16% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 23.05.2007р. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідачі - взяті на себе зобов'язання не виконували, про що були повідомлені. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 28.01.2013р. складає 216757 грн. 86 коп. У січні 2014р. позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 285627,77 грн. В травні 2014р. позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 342584,66 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів вище вказану суму боргу. У лютому 2014р. від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання припиненим договору поруки від 23.05.2007р., укладеного між банком та нею. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтувала тим, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту від 16.08.2011р., не пред'явив вимоги до неї як до поручителя, а тому в банка не має підстав для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. В березні 2014р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та банком був укладений кредитний договір від 23.05.2007 року № 132-kis-2007. Хоч він і діяв добровільно при укладанні договору, проте не мав реальної змоги надати дійсну оцінку положенням даного договору та наслідкам його укладання через ненадання відповідачем повної, достовірної та своєчасної інформації про умови, порядок кредитування та супутні послуги. З умов кредитного договору вбачається дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема: несправедливим є пункт договору про збільшення відсоткової ставки; в кредитному договорі передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати комісію, однак розмір її не передбачений в кредитному договорі. У травні 2014р. [PERSON] збільшив свої позовні вимоги, а саме просив суд визнати недійсними також договір іпотеки та договір поруки. Вимоги свої обґрунтував тим, що кредитний договір був укладений в іноземній валюті, що значно погіршує його становище. Також єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. У банка відсутня також індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, що суперечить чинному законодавству. Крім цього, [PERSON] вказує на те, що недійсними визнаються всі забезпечувальні договори, що укладалися на забезпечення виконання кредитного зобов'язання. А тому якщо кредитний договір є недійсним, то договір іпотеки та договір поруки також є недійсними. Представник позивача за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічними позовами, в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, проти задоволення зустрічних позовів заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON], яка є позивачем за зустрічним позовом, у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, клопотала про застосування строків позовної давності. Від відповідача за первісним позовом - [PERSON], який є позивачем за зустрічним позовом, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а також про те, що свої вимоги підтримує у повному обсязі, вимоги первісного позову не визнає. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Відповідно до укладеного кредитного договору від 23.05.2007 року № 132-kis-2007 [PERSON] отримав у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредит у сумі 27000,00 дол. США до 22.05.2017р. за процентною ставкою 16% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 23.05.2007р. Зі змісту п. 1.1, п. 2.1, п. 2.2 договору поруки вбачається, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. У випадку не виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з п. 3.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредитних ресурсів в разі порушення будь-яких умов кредитного договору, в т.ч. в разі несвоєчасного внесення щомісячного платежу. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а саме: надав відповідачу кредит у сумі 27000,00 дол. США. В порушення умов кредитного договору відповідачі взяті на себе обов'язки не виконували, в зв'язку з чим за ними виникла заборгованість в сумі 22963,24 дол. США, що еквівалентно 183545,18 грн., що складається з строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 14609,56 дол. США, що еквівалентно 116774,21 грн., простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 4471,76 дол. США, що еквівалентно 35742,78 грн., строкової заборгованості по відсоткам - 135,69 дол. США, що еквівалентно 1084,57 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 3746,23 дол. США, що еквівалентно 29943,62 грн., а також виникла заборгованість за пенею в розмірі 159039,48 грн.. Щодо зустрічного позову [PERSON]. Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. У відповідності до п. 5.1 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Умова п. 6.2 цього договору про дію поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не є встановленням такого строку, в розумінні ст. ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, в договорі поруки не встановлений строк, після закінчення якого припиняється порука. 16.08.2011р. банком було направлено відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту з вказанням про порушення п. 3.4 кредитного договору та пред'явлено вимогу достроково повернути всі кредитні кошти, проценти та штрафні санкції. Банком було надано 10 днів для дострокового повернення всіх перелічених коштів. Відповідачі отримали вказані вимоги 16.08.2011р.. Граничним строком виконання основного зобов'язання позичальника перед кредитором, встановленим банком у вимозі відповідно до п. 3.4 кредитного договору, було 27.08.2011р. Таким чином, саме з 27.08.2011р. наступив строк виконання основного зобов'язання. З огляду на вказане, саме з 27.08.2011р. в кредитора виникло право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак такий позов банк подав до суду лише 31.01.2013р. з порушенням шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. З огляду на вказане, вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо припинення договору поруки у зв'язку з порушенням норм ч. 4 ст. 559 ЦК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно зустрічного позову [PERSON]. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених з договором, а споживач зобов'язується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення. Із змісту вищезазначеного договору, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Уклавши спірний договір, [PERSON] своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього Договору, підтвердив свої права та обов'язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до нього, намагався його виконувати та не вважав договір нікчемним. Таким чином, вимога про визнання договорів недійсними є безпідставною та необґрунтованою. Пунктами 11, 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК. Так, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті відповідають нормам чинного законодавства. Окрім того, позивачем дотримані вимоги щодо стягнення пені в національній валюті в силу приписів ст. ст. 549-551 ЦК України. На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачем було надано передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» інформацію, доказів зворотного позивачем за зустрічним позовом не було надано, за такого суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не був введений в оману щодо істотних умов договору. При укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Договір був укладений в письмовій формі. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Інші доводи позивача за зустрічним позовом про встановлення таких умов договору, що суперечать нормам законодавства, жодними належними та допустимим доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Щодо підвищення відсотків в односторонньому порядку, то вказані позовні вимоги ніяким чином [PERSON] необґрунтовані та недоведені. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка а кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як вбачається з кредитного договору, а саме з п. 4.6, умовами кредитного договору передбачена змінювана процентна ставка. Підписуючи кредитний договір, позичальник дав свою згоду на таку умову договору. Щодо не зазначення розміру комісії в кредитному договорі, то вказані позовні вимоги є безпідставними, оскільки в кредитному договорі не зазначено умови про сплату позичальником комісії, а також позивач за первісним позовом взагалі не ставить позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по комісії. З огляду на те, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, то позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню лише в частині вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3425,85 грн., з яких на користь позивача - 2167,58 грн., на користь держави - 1258,27 грн..

Outcome: partial