overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 19 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1275. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судове засідання сторони надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій підтримали позов, просили шлюбу розірвати. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 19 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1275, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19.08.2010 року. Від шлюбу сторони у справі дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 12 січня 1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1. Від шлюбу є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини з чоловіком стали псуватись, в сім'ї почалися постійні сварки, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Чоловік перестав поважати її як особистість, не рахувався з її бажанням та не поважав її працю в інтересах сім'ї. З 2005 року мешкають окремо. Примирення з чоловіком є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін «[PERSON]». Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 січня 1992 року в Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1 (а.с. 5). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, та визнання відповідачем позову, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «[PERSON]», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 19 липня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 71. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб, сім'ю та обов'язки у шлюбі. Примирення з чоловіком та подальше спільне життя є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін «Світлична». Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки, заперечення проти позову не подав. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 71 (а.с. 5) Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «Світлична», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 23 жовтня 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем в Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 26. Від шлюбу в них є двоє повнолітніх дітей. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. На цей час шлюбні відносини не підтримують, мешкають окремо. Примирення з чоловіком є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін «Влаєва». Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не прибув, не повідомив про поважні причини неприбуття, заперечення проти позову не подав. Відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу заочно, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 23 жовтня 1994 року в Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 26 (а.с. 4). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «Влаєва», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові зазначає, що 15.04.2005 року вона уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги дітям не надає. Інших дітей, зобовязань за виконавчими документами у відповідача не має. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня предявлення позову до повноліття дітей. В судове засідання позивач з'явилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнав частково, просив стягнути аліменти в меншому розмірі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.\~\~ \~ Як встановлено судом, з 15.04.2005 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖС № 101493 та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖС № 158311, які проживають з позивачкою та знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. [PERSON] офіційно працевлаштований, відповідно до довідки Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» № 270/08-17 від 21.08.2017 року, займає посаду старшого державного інспектора. Враховуючи працевлаштованість відповідача, відсутність у нього інших дітей, часткове визнання позову, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей потрібно визначити у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня предявлення позову до повноліття дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказавши, що 18.12.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільнежиття з відповідачем не склалосячерехз відсутність взаєморозуміння та поваги між ними, розходження поглдяів на сімейні відносини та цінності, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Вважає, що немає сенсу у подальшому існуванні цього шлюбу. Спора про розподіл майна та місце проживання дитини не має. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та міце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Оскільки в даній справі одночасно існують усі умови передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд постановив розглянути дану справу заочно. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18.12.2014 року між сторонами зареєстровано шлюб Красноперекопським міським управлінням юстиції Автономної Республікм Крим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] виданого жовтневим відділом реєстрації актів Цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння поваги один до одного. Таким чином, за думкою суду вищезазначені обставини свідчать про розпад сімейних зв'язків, спір про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини відсутній, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 20.11.2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Сторони в судове засідання не з'явились, до його початку надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 20.12.2013 року, від шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалось, шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Позивач в судове засідання не зявилась, до його початку надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2013 року, від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у звязку з його навчанням, починаючи з 06.09.2017 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що згоден сплачувати аліменти в мінімальному розмірі. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є опікуном [PERSON] згідно рішення виконкому Деснянської районної у м. Чернігові ради від 29.06.2010 року №156. Відповідач є батьком повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається з 01.09.2016 року в Навчально-науковому інституті права і соціальних технологій Чернігівського національного технологічного університету, навчається здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб. Термін закінчення навчання 30.06.2020 року. Відповідно до\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Враховуючи, що батьки повинні утримувати повнолітніх дітей, які навчаються за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, що відповідач є працездатним, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця на період його навчання в Навчально-науковому інституті права і соціальних технологій Чернігівського національного технологічного університету. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.10.2017 року, просить шлюб з відповідачем розірвати, малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею. В обгрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 08.05.2008 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки з відповідачем припинені, проживають окремо, ведення спільного господарства та спільного бюджету припинено. Сторони у судове засідання не зявилися, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити. Відповідач зазначив, що збільшені позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу та залишення сина [PERSON] проживати з матірю погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.174 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Також відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене та визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд,

Outcome: approved