Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 8262,68 грн. за 2019 рік викликаних хворобою та необхідністю оздоровлення [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2011 і до досягнення сином повноліття. Постановою від 12.11.2014 року було відкрито виконавче провадження № 45414776. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року було змінено розмір аліментів та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.12.2018 року і до досягнення дитиною відповідного віку. Відповідач у визначеному судом розмірі аліменти не сплачує та має заборгованість, що станом на 27.05.2019 року становить 78398,00 грн. Враховуючи, що відповідач є людиною працездатного віку, має у власності нерухоме майно та два автомобілі, проте у повній мірі відмовляється брати участь у вихованні та утриманні сини, а також сплатити половину здійснених витрат на лікування та розвиток сина у розмірі 8262,68 грн., позивач вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду. Ухвалою суду від 16.07.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2020 року на адресу суду надійшов відзив в якому відповідач вказує, що докази виникнення додаткових витрат, що викликані погіршенням здоров`я дитини відсутні. Також, відповідачу не відомі такі обставини, так як позивач з приводу даного питання до нього не зверталась, а навпаки перешкоджає його спілкуванню з сином. Відповідачу не відоме місце перебування дитини, про що свідчить неодноразові звернення до служби у справах дітей та у поліцію. Крім того, зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів відсутня, доказом сплати є закрите виконавче провадження №45414776. Також позивачем не наведено жодного доказу щодо необхідності та доцільності використання деяких ліків дитиною, а тому просив суд про часткове задоволення позову у розмірі 1493,98 грн. 09.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що сплачувати додаткові витрати на утримання дитини є обов`язком батьків, від чого ухиляється відповідач. Крім того, зазначила, що наданий відповідачем розрахунок заборгованості по аліментам ВП № 45414776 від 14.05.2020 року, на яку який посилається відповідач не є належним та допустимим доказом по даній справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив суд задовольнити в частині розміру витрат у сумі 1493,98 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2011 і до досягнення сином повноліття. 12.11.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києва відкрито виконавче провадження №45414776 на виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів. Із розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що станом на 27.05.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 78398,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року було змінено розмір аліментів та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.12.2018 року і до досягнення дитиною відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені додаткові витрати у зв`язку з хворобою сина за 2019 рік у розмірі 8262,68 грн., які складаються з 1882,90 грн. часткова оплата вартості путівки на оздоровлення (квитанція ПН216043 від 14.06.2019), 160,00 грн. медичні послуги (квитанція 1646 від 12.01.2019), 520,00 грн. медичні послуги (квитанція 1608 від 19.01.2019), 1360, 00 грн. медичні послуги (квитанція 1646 від 11.01.2019), 471,50 грн. медичні послуги (квитанція 001020 від 12.01.2019), 272,00 грн. медичні послуги (квитанція 00640 від 19.01.2019), оплата ліків: 205,34 грн. (чек 85403), 61.06 грн. (чек 272759), 89,90 грн. (чек 0000033954), 78,90 грн. (чек 0050000000045185), 113,99 грн. (чек 40281), 838,04 грн. (чек 02853400198005), 28,55 грн. (чек 104522), 14,70 грн. (чек 6557), 156,60 грн. (чек 207211), 250,40 грн. ( чек 106673), 54,50 грн., (чек 3000214242), 230,00 грн. (чек 000274099), 114,00 грн. ( чек 3000528686), 516,60 грн. (чек 20336), 33,30 грн. (чек 50215), 80,19 грн. ( чек 235540), 146,50 грн. (чек 4037), 68,84 грн. (чек 259119), 47,33 грн. (чек 12280), 236,10 грн. (чек 315496328579), 114,99 грн. (чек 46056), 36,70 грн. (чек 5069), 79,75 грн. (000045444). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено понесення нею додаткові витрати на дитину пов`язанні з його лікування на суму в частині 6112,32 грн., враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину та матеріальне становище відповідача, а саме, що він є працевлаштованою особою, даний позов підлягає частковому задоволенню в сумі 3056,16 грн. (6112,32/2=3056,16 грн.). Вказана сума витрат доведена позивачем документально, а саме копіями чеків та актами виконаних робіт. При цьому, інша частина додаткових витрат не підтверджені належними та допустимими доказами, а також купівля таких лікарських препаратів як: мезим форте, хлорофіліпт, глюкопаж, ентеросгель та інших не підтверджені лікарськими призначеннями, а тому стягненню з відповідача не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial