Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Асоціації сільськогосподарських виробників «Прогрес», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.2000 року між [PERSON] , яка діяла в її інтересах, з однієї сторони, та Асоціацією сільськогосподарських виробників «Прогрес», з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі за № 5652. Договір був посвідчений Одеською товарною біржею відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. На момент укладення договору з 1992 року по 16.06.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак з 1998 року фактичні шлюбні відносини між ними були припинені.З моменту укладення договору вона відкрито володіє та користується нерухомим майном, проте фактично будучи власником житла, вона позбавлена можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Оскільки фактичні шлюбні відносини з [PERSON] з 1998 року були припинені, вказана квартира була придбана нею за її особисті кошти та кошти її батьків, а тому просить визнати дану квартиру її особистою приватною власністю. Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомили та не подали відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5652 від 28.07.2000 року, Асоціація сільськогосподарських виробників «Прогрес» в особі [PERSON] продала, а [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.11-12). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 28.07.2000 року за № 5652 (а.с.11-12). Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2021 рік договір нотаріально не посвідчено. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.06.2005 року Відділом РАЦС по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2005 р., актовий запис № 62 від 16.06.2005 року (а.с.8). Разом з тим, відповідно до довідки Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 532 від 29.07.2021 року колишній чоловік [PERSON] . [PERSON] проживав в с.Кам`янка без реєстрації з 1992 року по 1997 рік і у 1998 році вибув у невідомому напрямку (а.с.15). 16.08.2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим 16.06.2005 року виконкомом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.7). Як вбачається з довідки, наданої АСВ «Прогрес» № 2 від 08.06.2021 року, [PERSON] повністю виплатила вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.14). Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. Крім того, оскільки вказана квартира була придбана позивачем за особисті кошти, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем [PERSON] були припинені, суд вважає за можливе визнати придбану позивачем квартиру її особистою приватною власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved