Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з 25 квітня 2009 року по 17 грудня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.06.2013 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] даний час малолітня [PERSON] проживає з відповідачем, який відмовляється повернути дитину матері, зустрічей уникає та до дитини її не допускає. У зв'язку з тим, що відповідач по справі відмовляється добровільно повернути їй дитину, вона зверталась за допомогою до прокуратури Глобинського району, Глобинського РВ УМВС України, у службу в справах дітей Глобинської РДА та у ВДВС Глобинського РУЮ, звідки отримала відповіді, що для вирішення цього питання їй необхідно звертатись з позовом до суду про відібрання дитини. Посилаючись на положення ст.162 Сімейного кодексу України, просила суд задовольнити позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, обґрунтувавши вимоги вищевикладеними фактами та доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє згідно доручення, позов не визнала і пояснила суду, що відповідач не бажає віддавати дитину матері, він створив для доньки всі необхідні умови для її проживання, повністю утримує дитину. Натомість, мати дитини свої обов'язки по вихованню та утриманню доньки [PERSON] не виконує, не цікавиться її станом здоров'я, розвитку та не має належних умов для проживання дитини і це буде шкодити інтересам дитини. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування - Клусович О.А. в судовому засіданні висловила думку, що позов необхідно задовольнити, також вказала, що при винесенні рішення необхідно враховувати, що існує рішення суду, що залишено без змін судом вищої інстанції, яким визначено місце проживання дитини з матір'ю. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2009 року по 17 грудня 2012 року, від якого мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопадая 2013 року, було визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] (а.с.7-10). Відповідно до ч.1 ст.349 ЦПК України вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач [PERSON] після набрання законної сили судовим рішенням, вчинила відповідні дії направлені на виконання рішення суду. Зокрема, отримала виконавчий лист Глобинського районного суду, в описовій частині якого було вказано - визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO]. Однак, отримала відмову державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що резолютивна частина виконавчого документа не передбачає здійснення примусових заходів виконання рішення суду (а.с.12, 14). Надалі зверталася до прокуратури Глобинського району Полтавської області, Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, Служби в справах дітей Глобинської РДА та ВДВС Глобинського РУЮ з проханням допомогти виконати рішення суду, звідки отримала відповіді, що для вирішення даного питання їй необхідно звертатись з позовом до суду про відібрання дитини (а.с.22-27, 36). Відповідно ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідач [PERSON] очевидно не бажає виконувати рішення суду, яким місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], визначено з матір'ю [PERSON], а саме на вимогу матері не передав їй дитину та не дав можливості бути разом з дитиною і займатись її вихованням. Доводи відповідача, викладені у запереченні на позов, про те, що у позивача немає свого місця проживання та в тому будинку, де вона живе відсутні належні умови для дитини і це буде шкодити інтересам доньки, нічим не підтверджені, а тому не приймаються судом до уваги. Разом з цим, згідно довідки виконкому Кринківської сільради від 10.01.2014 року №22/02-33, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Тому з огляду на викладене позов [PERSON] про відібрання дитини підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, позовні вимоги доведені вищезазначеними доказами, які є об'єктивними та допустимими. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що первинний позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи віднесені витрати на правову допомогу. При подачі позовної заявою позивачем надано квитанцію №2 від 13.01.2014 року про сплату коштів за надання правової допомоги, які і підлягають стягненню з відповідача (а.с.15).

Outcome: approved