Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У січні 2017 року ТОВ «Розагропродукт» звернулося до суду з вищевказаним позовом, за яким згодом неодноразово змінювали предмет позову. Останню уточнену позовну заяву було подано позивачем 08.09.2017 року. Ухвалою суду від 08.09.2017 року були залишені без розгляду позовні вимоги ТОВ «Розагропродукт» в частині стягнення авансу в розмірі 70982,00 долари США за розпискою від 14.06.2016 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наприкінці 2013 року ТОВ «Розагропродукт» виявило намір купити туристичний комплекс «Гулівер» який розташований на земельній ділянці площею 0,1839га. по вулиці Макарова, 155-д в м.Бердянську та складається з: основних будівель «А», «Г», «Д», «Е», «К», «П», «Р», «С», «Т» з ґанками та сходами, 1/2 частини вбиральні «Б», сараю літ. «В», душу літ. «У» та навісу літ. «Ч», приміщення 1,2,3,4,5,6, та 1/2 частини трьох ґанків до основної будівлі «А», інших споруд. Власником вказаного комплексу була відповідач [PERSON] на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-3633/07 від 20.06.2007 року. На підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу вказаного туристичного комплексу ТОВ «Розагропродукт» та [PERSON] домовилися укласти попередній договір купівлі-продажу, який був укладений 27.12.2013 року у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. За умовами вказаного договору продавець виявив бажання продати, а покупець погодився купити туристичний комплекс «Гулівер» за 1 997 500 грн., нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін, повинно бути здійснено 25.11.2014 року. Також продавець зобов'язалась в строк до 25.11.2014 року ввести в експлуатацію самовільно збудоване нерухоме майно, а також документально оформити договір оренди земельної ділянки. Однак, як стало відомо, рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі №22-1523/11 рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-3633/07 від 20.06.2007 року було скасовано, у задоволені позову про визнання права власності за [PERSON] відмовлено, проведено поворот виконання рішення суду. Тому на дату укладання попереднього договору купівлі-продажу будівлі туристичного комплексу «Гулівер» фактично вважалися самовільно збудованими, що стало перешкодою в укладанні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. ТОВ «Розагропродукт», на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, здійснив виплати на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 833\~050 грн. [PERSON] у строк до 25.11.2014 року свої зобовязання не виконала, не здійснила введення в експлуатацію об'єкта нерухомості та не підготувала всі необхідні документи для для оформлення договору купівлі-продажу. Право власності на вказаний туристичний комплекс було зареєстровано за [PERSON] лише 27.01.2016 року, після чого остання відмовилась його продавати, так само й посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу. На початку січня 2017 року, ТОВ «Розагропродукт» звернулося до [PERSON] з вимогою повернути отримані нею за попереднім договором грошові кошти. Оскільки вказана вимога [PERSON] не виконана ТОВ «Розагропродукт» просить стягнути з неї суму авансу у розмірі 833436 грн., інфляційні втрати від вказаної суми за період з листопада 2014 року по вересень 2016р. у розмірі 349957,10 грн. та 3% річних з моменту прострочення, з 25.11.2014р., за 3 роки у розмірі 75484,10 грн., всього сягнути 1\~205 877,20 грн. та понесені ними судові витрати. Представники позивача ТОВ «Розагропродукт» - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені в позові обставини, просять їх задовольнити в повному обсязі (а.с.169 т.1, а.с.66 т.2). [PERSON] суду додатково пояснив, що за їх підрахунком [PERSON] було отримано і не повернуто авансові внески саме у розмірі 833436 грн., тому вони просять стягнути саме цю суму. Що стосується нарахування інфляційних втрат, то вони розраховані за період з 01 грудня 2014 року по 01 жовтня 2016р., за їх підрахунками вони становлять 349957,10 грн. 3% річних за прострочку повернення грошових коштів розраховані були за три роки Просить стягнути 3% річних по день розгляду справи в суді у розмірі 75484,10 грн., загалом просить стягнути 1\~205 877,20 грн. та понесені позивачем судові витрати. ЩО стосується договору цесії, який був укладений між ТОВ «Розагропродукт» і [PERSON] у листопаді 2016 року. То цей договір було розірвано у лютому 2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. ЇЇ представник [PERSON] (а.с.176 т.1) позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що основний договір купівлі- продажу туристичного комплексу не укладений з вини позивача, оскільки ТОВ «Розагропродукт» порушило графік платежів за попереднім договором купівлі продажу від 27.12.2013р. і не в повному обсязі здійснила розрахунки. Ними було перераховано відповідачу 840050,00 грн. На цей час [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Розагропродукт» про визнання договору дійсним, за яким Бердянським міськрайонним судом відкрито провадження. Крім того, їм стало відомо, що ТОВ «Розагропродукт» відступило право вимоги цих грошових коштів [PERSON] за договором відступлення права вимоги (цесії) від 02.11.2016 року. Відтак позивач не має право вимагати повернення сплачених ним коштів на свою користь, оскільки новим кредитором за цим зобовязанням є [PERSON] Також заперечує проти здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат і 3% річних за цим зобовязанням, посилаючись на те, що він є незрозумілим, оскільки позивачем не вказано за який період він просить стягнути ці суми і яким чином вони були розраховані. . Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] (а.с.65 т.2) позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. ТОВ «Розагропродукт» та [PERSON], маючи намір укласти договір купівлі-продажу туристичного комплексу «Гулівер» який розташований на земельній ділянці площею 0,1839га. по вулиці Макарова, 155-д в м. Бердянську, 27.12.2013 року уклали попередній договір купівлі-продажу у простій письмовій формі (т.1 а.с. 13-16). За умовами вказаного договору продавець [PERSON] зобовязалася зокрема, в строк до 25.11.2014 року, оформити договір оренди земельної ділянки на якій розташовано туристичний комплекс «Гулівер», ввести в експлуатацію вказаний обєкт нерухомості та отримати свідоцтво на право власності. Покупець ТОВ «Розагропродукт» зі свого боку зобовязався зокрема провести оплату згідно з умовами договору. Сторони визначили ціну обєкта нерухомості 1997500 грн., та порядок її сплати. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін, повинно бути здійснено 25.11.2014 року. Встановлені обставини визнані обома сторонами у справі. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що укладений сторонами 27.12.2013 року попередній договір купівлі-продажу є нікчемним, оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення. Однак на виконання вказаного договору позивачем були сплачені відповідачу грошові кошти в розмірі 840050,00грн., які за своєю правовою природою є авансовими платежами. Сплата грошових коштів позивачем і отримання їх відповідачем підтверджується платіжними дорученнями, видатковими касовими ордерами і розписками, оригінали яких досліджені у судовому засіданні, а їх копії долучені до матеріалів справи ( а.с. 20-75, 192-193 т.1) і не заперечується сторонами у справі. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12. Таким чином, грошові кошти, які сплачені позивачем на користь відповідача в загальній сумі 840050,00 є авансовими платежами, які підлягають поверненню позивачу, оскільки на час розгляду справи договір купівлі-продажу туристичного комплексу «Гулівер» сторонами не укладено. Що стосується заперечень представника відповідача відносно того, що у зобовязані було змінено кредитора за договором цесії, який був укладений у листопаді 2016 року між ТОА «Розагропродукт» і [PERSON], а тому позивач не має права вимагати повернення сплачених ним коштів на свою користь, то судом встановлено наступне. Дійсно, 03 листопада 2016 року між ТОВ «Розагропродукт» і [PERSON], який був залучений до участі у справі в якості третьої особи, був укладений договір відступлення прав вимоги (цесії), за яким ТОВ «Розагропродукт» передало [PERSON] право вимоги до [PERSON] за укладенм між ТОВ «Розагропродукт» і [PERSON] попереднім договором купівлі-продажу туристичного комплексу «Гулівер» від 27.12.2013 року (а.с.222-223 т.2). Однак, 06.02.2017 року між ТОВ «Розагропродукт» і [PERSON] була укладена додаткова угода до договору відступлення права вимоги (цесії) (а.с.214 т.2), за якою сторони домовилися про розірвання зазначеного договору відступлення прав вимоги з 06.02.2017р. Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт повернення відповідачем авансових платежів на користь [PERSON], як нового кредитора. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача авансу у розмірі 833\~436,00 грн., а не 840050,00 грн., які, як встановлено судом, фактично було перераховано позивачу. Відповідно до ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких підстав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, в межах заявлених позивачем вимог, у розмірі 833\~436,00 грн. Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений в обумовлені сторонами строки, то авансові внески мали бути повернуті у цей же строк. Повернення авансу є грошовим зобовязанням, уразі невиконання якого має бути застосовано положення ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено таке. На 25.11.2014р. ТОВ «Розагропродукт» було перераховано відповідачу 686000,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року становлять 361522,00 грн. На 01.01.2015р. позивачем було перераховано відповідачу ще 10300,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з січня 2015 року по вересень 2016 року становлять 5118,10 грн. На 01.10.2015р. відповідачу було перераховано ще 25750,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року становлять 2342,25 грн. На 01.12.2015р. було перераховано ще 50000,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з грудня 2015 року по вересень 2016 року становлять 4200,00 грн. На 01.02.2016р.відповідачу було перераховано ще 15000,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року становлять 1785,00 грн. На 01.05.2016р. відповідачу перераховано позивачем ще 53000,00 грн. За підрахунком суду інфляційні втрати з цієї суми за період з травня 2015 року по вересень 2016 року становлять 3922,00 грн. Загальна сума інфляційних втрат за підрахунком суду становить 358151,35 грн. Однак позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в загальній сумі 349957,10 грн. За таких підстав,

Outcome: partial