Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року помер його батько, [PERSON]. Після смерті, якого залишилось спадкове майно, а саме 7/25 частин будинку з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. З метою реалізації свого права на спадщину він звернувся до державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак отримав відмову, оскільки ним не було надано правовстановлюючого документу на спадкове майно. Оскільки іншим способом, він не може реалізувати своє право на отримання спадкового майна, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позов. Представник відповідача - Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без присутності представника сільської ради та зазначив, що Дідівщинська сільська рада, як відповідач позов визнає повністю. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер, [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER], від 27 січня 2015 року. (а.с.8). Як вбачається, із Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 10 червня 1978 року, [PERSON], є батьком позивача [PERSON], який народився [INFO] року. (а.с.69). Померлому [PERSON], належить 7/25 частин будинку [ADDRESS] право на дану частину будинку було визнано за ним, згідно Рішення Фастівського районного народного суду Київської області від 28 травня 1992 року у справі № 2-72 1992 р.. (а.с.10). Окрім того, з Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], вбачається, що власниками даного будинку є [PERSON], якому належить 7/25 частин та [PERSON], якій належить 18/25 частин, вказаного вище будинку. (а.с.11-13). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 190/2015, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, 26 травня 2015 року позивач звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька,. (а.с.25). Проте, 07 грудня 2016 року у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.35). Відповідно до Довідки Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», від 19 грудня 2016 року № 1739, станом на 01 січня 2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований по праву приватної власності: 7/25 частин, за [PERSON], на підставі Рішення Фастівського районного народного суду Київської області від 28.05.1992 року, справа № 2-72 1992 р., 18/25 частин, за [PERSON] на підставі Рішення Фастівського районного народного суду Київської області від 28.05.1992 року, справа № 2-72 1992 р. Дублікати вищевказаних правовстановлюючих документів не видавалися та не реєструвалися. (а.с.14). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved