Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ті обставини, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] за особисті кошти придбав спірну квартиру. Зазначав, що 20 жовтня 2009 року за 400 000,00 грн була продана належна йому та його матері [PERSON] квартира [ADDRESS] . За вказані кошти він придбав спірну квартиру № 162 , згоду на придбання якої [PERSON] не надавала, оскільки зазначена квартира була придбана за його особисті грошові кошти та грошові кошти його матері. Ухвалою судді від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Посилалась на те, що вказана квартира була придбана у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] , який був зареєстрований титульним власником, а вона, як дружина надавала згоду на її придбання. Тому вважає, що квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності та має бути поділена між ними у рівних частках. Крім того, у визначений судом строк, [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] у якому просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] вводить суд в обману зазначаючи, що вона нібито не надавала своєї згоди на придбання спірного майно. Вказувала, п. 10 Договору купівлі-продажу квартири від 11.11.2019 року спростовуються такі твердження [PERSON] . [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якій зазначав, що прописана у п.10 Договору купівлі-продажу квартири від 11.11.2019 року згода дружини на придбання спірної квартири є формальною з метою дотримання вимог законодавства при укладанні такого договору. Окрім того, стверджував, що його дохід у період 2008-2009 років складав майже у чотири рози менше від вартості придбаної квартири, а [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу взагалі не працювала та на момент придбання квартири перебувала у відпусті по догляду за дитиною, а тому у сторін не було спільних коштів на придбання квартири. Наполягав на тому, що квартира № 162 придбана саме за кошти виручені від продажу квартири у м. Львові. У судовому засіданні представника [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримав та просив його задовольнити, а у задоволені зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, а у задоволені позову [PERSON] просив відмовити. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі у період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.8,9,10). Згідно письмових пояснень [PERSON] , рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2018 року розірвано шлюб між сторонами. Вказані твердження не заперечувались та не спростовувались [PERSON] та його представником, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ще до реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26 жовтня 2007 року ВАТ «Львів ОРГРЕС» згідно розпорядження № 12 від 27 липня 2007 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 жовтня 2009 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Бояківським О.В., [PERSON] та [PERSON] продали зазначену квартиру № 42 за 400 000,00 грн (а.с.15-16). Таким чином, власними коштами [PERSON] від продажу квартири у місті Львові є сума у розмірі 200 000,00 грн. 11 листопада 2009 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛитвиненкоЯ.О., зареєстрований в реєстрі за № 803. Квартира була придбана за 383 520 грн., що еквівалентно 48 000 дол. США. (а. с. 20-21). Відповідно до п. 10 цього Договору, [PERSON] надала свою згоду на придбання її чоловіком квартири, що є предметом Договору. Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього Кодексу. Так, відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто, у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України). Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю [PERSON] та кошти від реалізації їх спільно квартири вона надала сину на придбання квартири у місті Києві. Однак жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надано. При цьому, суд не приймає позицію [PERSON] , про те, що спірна квартира придбана лише за його особисті кошти та кошти надані його матір`ю, оскільки у період шлюбу [PERSON] не працювала, а розмір його заробітної плати був не значним, тому вони не мали спільних коштів на придбання спірної квартири. Так, ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 368 ЦК України). Враховуючи те, що спірна квартира № 162 була придбана за 383 520,00 грн, з яких 200 000,00 грн були особистою приватною власністю [PERSON] , то Ѕ частина зазначеної квартири є його власністю. Окрім того, право власності [PERSON] на Ѕ частину вказаної квартири не оспорюється [PERSON] . За таких обставин, суд вважає іншу Ѕ частину спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами у рівних частинах, тобто по ј за кожним з них. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними частково, а отже такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме за [PERSON] необхідно визнати право власності на ѕ частки квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] ј частки зазначеної квартири. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] , враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що питання поділу спільного майно подружжя, а саме квартири [ADDRESS] вирішено, тому у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial