Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що в 1996 році вона купила в [PERSON] житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , в якому вона проживає з 2005 року. Оформити нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку позивач не змогла, у зв`язку із смертю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 березня 1997 року виданого Солнцевським відділом РАЦС м. Москва. З 2005 року по даний час [PERSON] відкрито та безперервно володіє вказаним будинком, проживає в ньому більше 10 років. З моменту його вселення з 2005 року вона за свої кошти проводила поточні та капітальні ремонти житлового будинку, регулярно сплачувала кошти за користування електричною енергією та водопостачання. Позивач змушена звернутися до суду, який просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання, витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області копії спадкової справи із відомостями про коло спадкоємців та видачу свідоцтва про право на спадщину заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Москва. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з необхідністю витребування нових доказів з Тульчинської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки Томашпільської державної нотаріальної контори спадкову справу на майно [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Москва. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, просила позов задовольнити. Судові витрати просила залишити за нею. Від Вапнярської селищної ради надійшла заява, в якій Вапнярська селищна рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , просить справу розглянути без участі представника селищної ради. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Із письмових пояснень свідка [PERSON] видно, що [PERSON] придбала будинок у 1996 році за адресою [ADDRESS] і проживає в ньому по теперішній час. Суд, розглянувши заяви сторін, свідків дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] з 2005 року (а.с. 8). Як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] від 19 квітня 1988 року успадкувала житловий будинок, розташований в [ADDRESS] після [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки комунального підприємства «Могилів-Подільського міжрайонного бюро технічної інвентаризації», відповідно до проведеної інвентаризації станом на 25 квітня 2002 року об`єкт нерухомого майна розташований по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. «А», веранди літ «а», літньої кухні літ. «Б», підвалу літ. «Б», прибудови - сараю літ. «б1», веранди літ. «б2», вбиральні літ «В», огорожі - 1, хвіртки - 2, загальною площею 63,90 кв. м.; житловою площею - 42,200 кв.м. Згідно архівних даних, станом на 31 грудня 2012 року право власності на дане майно зареєстровано за [PERSON] (а.с. 20). Як видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Солнцевським відділом РАЦС 29 березня 1997 року, актовий запис № 376 [PERSON] померла [INFO] у м. Москва (а.с. 4). Як вбачається з повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області свідоцтво про право на спадщину заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Москва не видавалося. Позивач [PERSON] здійснює оплату за електроенергію, здійснила підключення газу до житлового будинку, що підтверджується копіями квитанції та копіями договору на виконання робіт, актами виконаних робіт наявними у матеріалах справи (а.с. 9-12). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Основною підставою для застосування набувальної давності як підстави для виникнення права власності у користувача майном є те, що майно щодо якого ставиться таке питання є таким, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи, що вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. [PERSON] добросовісно володіє житловим будинком більше десяти років, проводить поточні ремонти та сплачує всі комунальні платежі, протягом всього періоду володіння будинком ніхто не оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном. При цьому протягом вищевказаного періоду позивач володів даним житловим будинком безперервно, що підтверджується письмовими поясненнями свідка. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved