Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У січні 2012 року заступник прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа - [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.05.2012року позов заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради було задоволено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.01.2013року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.05.2012року було змінено, в частині позову Заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2013року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.05.2012року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23.01.2013року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили, на яких підставах [PERSON] з липня 2001 року проживає та зареєстрована у спірній квартирі, не перевірили доводи [PERSON] про те, що зазначена квартира була надана їй як робітнику комунального підприємства, чи дотримано процедуру приватизації, а також чи зверталася Одеська міська рада до прокуратури з проханням захистити її порушені права. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. 13.08.2013 року та 20.12.2013 року прокурор подавав суду заяви про уточнення позовних вимог (т.1, а.с. 240-241), в яких просив суд визнати незаконним і скасувати розпорядження управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 213297 від 08.04.2009 про приватизацію квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартири [ADDRESS] № 3-24941 від 08.04.2009, видане на ім'я [PERSON]. Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги, прокурор посилається на те, що розпорядженням Одеського міського голови № 1427/К-01р від 31.10.2007 року керуючим комунального підприємства «Домоуправління № 18» призначено [PERSON]. Прокурор стверджує, що керуючий КП «Домоуправління № 18» [PERSON] перевищив свої службові повноваження, всупереч ст.ст. 58, 61 Житлового Кодексу України, тобто без відповідного рішення районної адміністрації та ордеру на житлове приміщення, незаконно уклав договір найму квартири [ADDRESS] з [PERSON], 20.10.2008 підписав заяву про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS]; довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири; лист на ім'я начальника управління житлово- комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009 видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартири [ADDRESS]. Прокурор вважає, що зазначене розпорядження має бути скасовано, а свідоцтво - визнано недійсним, оскільки ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідачці не видавався, правових підстав для вселення у 2001 році у [PERSON] не було, та її вселення відбулося без відповідного рішення районної адміністрації та ордеру на спірне приміщення. Згідно до ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України. Так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. У судовому засіданні прокурор та представник позивача - Одеської міської ради наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, позов не визнала, вказувала, що приватизація квартири відбулась із додержанням вимог законодавства. Представники Департаменту міського господарства Одеської міської ради, та третьої особи - КП «Домоуправління №18» у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення прокурора, представника Одеської міської ради, відповідачки [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні розпорядженням Одеського міського голови № 1427/К-01р від 31.10.2007 року керуючим комунального підприємства «Домоуправління № 18» призначено [PERSON]. Згідно п.2.2.1 статуту КП «Домоуправління № 18» затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1161-У від 05.04.2007 предметом діяльності підприємства є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою маневрено-відселенчеського житлового фонду, нежилих споруд, інженерного обладнання їх та прилеглих територій, організація надання різного виду послуг, пов'язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового фонду. Відповідно до п.2.2.4 статуту підприємство перевіряє правильність оформлення документів на вселення в маневрено-відселенчеський житловий фонд, оформлює договори найму на проживання в маневрено-відселенчеському житловому фонді, веде облік і контроль за своєчасними заходами з відселення громадян та інше. Згідно п.5.2 статуту майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси і закріплюється за ним на праві господарського відання. Згідно листа КП «Домоуправління № 18» № 148 від 19.05.2011 з 2009 року по теперішній час на балансі КП «Домоуправління № 18» знаходяться наступні будинки: вул. Артилерійська, 1-А, вул. Краснова, 8, вул. Люстдорфська дорога, 31-Б, вул. П. Шклярука, 4-А, вул. Космонавтів, 11-А, вул. В. Терешкової, 20-Б, [ADDRESS]. Судом встановлено, що керуючий КП «Домоуправління № 18» [PERSON], перевищив свої службові повноваження, всупереч ст.ст. 58, 61 Житлового Кодексу України, тобто без відповідного рішення районної адміністрації та ордеру на житлове приміщення, незаконно уклав договір найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] Протиправність дій [PERSON] підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 № 1512/5169/2012, якою припинена кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, із звільненням його від кримінальної відповідальності, на підставі п. «В» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію в 2011 році». Застосування положень Закону України «Про амністію в 2011 році» можливо за умови визнання вини підсудного. Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2011 році» особи, на яких поширюється дія цього закону, звільненню від додаткових видів покарань не підлягають. Амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Таким чином, хоча [PERSON] і звільнений від покарання, застосування амністії не є реабілітуючою обставиною та висновку суду щодо перевищення його повноважень при укладанні договорів найму із [PERSON] та вчинення інших дій, спрямованих на незаконну приватизацію квартири, не спростовує. Згідно інформації, наданої Київською районною адміністрацією за № 01-11/1833 від 19.08.2011, рішення про надання житлового приміщення та ордеру на вселення в житлове приміщення [PERSON] не видавалось. Судом також встановлено, що керуючий КП «Домоуправління № 18» [PERSON] 20.10.2008 підписав заяву про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS]; довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири; лист на ім'я начальника управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009 видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст. 58 ЖК лише на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 53 ЖК України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. На виконання зауважень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 22.05.2013року, судом було з'ясовано, що 01.10.2002 року між Домоуправлінням № 18 та [PERSON] було укладено договір № 6 тимчасового користування приміщенням маневрено-відселенчеського фонду, відповідно до якого [PERSON] була передана квартира [ADDRESS] строком до 01.10.2003 року (т.2, а.с. 9). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що ордерів на вселення у квартиру № 91, як і у спірну квартиру № 99 їй не видавалося, а первісний договір найму від 01.10.2002 року з нею було укладено на підставі письмового клопотання її керівництва. На той час вона працювала у КП ЖЕО Київського району (т.2, а.с. 6). Відповідачка не змогла пояснити суду на підставі яких документів їй була надана у користування вже інша квартира - № 99 у вказаному будинку. З довідки про склад родини наймача вбачається, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі № 99 з 15.10.2008 року (т.1, а.с. 18), тобто її реєстрація за вказаною адресою відбулася після та на підставі договору № 259 від 03.06.2008 року, укладеного від імені КП «Домоуправління № 18» його керуючим [PERSON] (т.2, а.с. 10). Після цього 01.04.2009 року між КП «Домоуправління № 18» в особі його керуючого [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір найму спірного житлового приміщення - квартири № 99, які, як було встановлено у постанові Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року у кримінальній справі № 1-1005/2011, укладені з порушенням вимог законодавства та із перевищенням повноважень [PERSON] (т.1, а.с. 12-13, 24-25). Зважаючи на викладене, судом не встановлено передбачених законом правових підстав для вселення [PERSON] у квартиру № 99, адже її вселення відбулося без відповідного рішення районної адміністрації та ордеру на спірне приміщення. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можу бути визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Оскільки розпорядження № 213297 від 08.04.2009 управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради є правим актом, що прийнятий всупереч житлового законодавства та з порушенням цивільних прав та інтересів Одеської міської ради, воно підлягає скасуванню. Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В даному випадку судом встановлена незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, одержаного в порядку приватизації, оскільки свідоцтво про право власності на неї було оформлено на підставі розпорядження, яке скасовується судом у даній справі. З урахуванням скасування судом розпорядження № 213297 від 08.04.2009 управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, судом визнається недійсним і видане на його підставі [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] № 3-24941 від 08.04.2009. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням ставки судового збору та збору на ІТЗ розгляду справи, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах до державного бюджету.

Outcome: approved