Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай), яку мотивує тим, що 28 грудня 2000 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай) земельного пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Куйбишева» с. Дягова Менського району Чернігівської області, розміром 3,81 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке [PERSON] успадкувала після померлої 27 липня 1996 року матері [PERSON], проте юридично не оформила. Вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) їй відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на імя [PERSON], втрачено, а тому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) після померлої 28 грудня 2000 року [PERSON]. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не зявилась, просила розглянути справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач - Менська міська рада Менського району Чернігівської області відзив на позовну заяву до суду не надіслав, його представник, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні даної справи поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила книги шостої цивільного Кодексу, але оскільки, відповідно до закону, який діяв до 1 січня 2004 року, спадкоємці визнавались такими, що прийняли спадщину у випадку вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК України 1963 року, тому застосовуються як норми ЦК України 1963 року, так і норми ЦК нині чинного. Для прийняття спадщини відповідно до вимог статей 548, 549 ЦК УРСР необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 27 липня 1996 року в с. Дягова Менського району Чернігівської області померла [PERSON], що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00021173350 від 10 жовтня 2018 року (а.с.5), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON] є її донька [PERSON], що документально підтверджується матеріалами справи (а.с.7, 9, 13). З довідок виконкому Дягівської сільської ради Менського району Чернігівської області вбачається, що [PERSON] з 1906 року та по день смерті була зареєстрована та проживала [INFO], виписана у звязку зі смертю. [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON], доглядала за будинком, сплачувала платежі, обробляла присадибну земельну ділянку (а.с.57). Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] прийняла спадщину після померлої 27 липня 1996 року [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №180/1997, заведеної за заявою [PERSON], як спадкоємиці за законом першої черги, остання звернулась до Менської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON]. 06 червня 1997 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по пров. Жовтневому, 1 в с. Дягова Менського району Чернігівської області. 28 грудня 2000 року с. Дягова Менського району Чернігівської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 097408 (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на майно, успадковане нею після смерті матері [PERSON]. Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дягівської сільської ради Менського району Чернігівської області 17 листопада 1999 року та зареєстрованого в реєстрі за №82 вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 311/2018, заведеної за заявою [PERSON], як спадкоємиці за вказаним заповітом, остання звернулась до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. 17 вересня 2018 року позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) (а.с.54,55). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 січня 2019 року за № 139/02-31 нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Куйбишева с. Дягова Менського району Чернігівської області, розміром 3,81 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї (а.с.19). Відповідно до статей 392, 1223 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.11 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з Витягом №1227 від 28 грудня 2018 року та повідомленням №10-25-0 30-84/110-19 від 29 березня 2019 року, наданих Відділом у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) земельного пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства КСП «ім. Куйбишева» с. Дягова Менського району Чернігівської області, розміром 3,81 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, серії ЧН №0324500, виданого на підставі Рішення Менської районної державної адміністрації №365 від 26 листопада 1996 року і зареєстрованого 12 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №690. На імя [PERSON] взамін вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) Державні акти на право власності на земельні ділянки на території Дягівської сільської ради Менського району Чернігівської області не видавались. \~ \~ \~ \~Отримання вказаного сертифікату спадкодавцем [PERSON] також підтверджується витягом із Книги реєстрації сертифікатів, в якій зазначено серія та номер сертифікату, розмір та вартість земельної частки (паю), підстава та дата видача сертифікату. У Книзі реєстрації сертифікатів також відсутні відомості про те, що вказане право на земельну частку (пай) власником сертифікату відчужувалось та/або вона отримувала Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін вказаного сертифікату. Про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0324500, виданого на імя [PERSON] поміщено оголошення в районній газеті «Наше слово» від 11 січня 2019 року (а.с.16). У разі втрати сертифікату про право власності на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Позивач, в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) позбавлена можливості реалізувати спадкові права шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних справ може бути визнання права. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність судового захисту права на спадкування [PERSON] шляхом задоволення її позовних вимог у повному обсязі та визнання за нею права на земельну частку (пай) земельного пайового фонду КСП «ім. Куйбишева» с. Дягова Менського району Чернігівської області, розміром 3,81 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0324500, виданого на імя [PERSON], на підставі Рішення Менської районної державної адміністрації №365 від 26 листопада 1996 року і зареєстрованого 12 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №690, в порядку спадкування за заповітом після померлої 28 грудня 2000 року [PERSON].

Outcome: approved