Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з указаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01 грудня 2014 року між ним та відповідачем по справі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 40 000 грн. 00 коп. та [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 15.12.2014 року. Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 40 тис. гривень і судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, встановив наступне. 01 грудня 2014 року [PERSON], взяв у борг в [PERSON] 40 000 грн. 00 коп. та відповідно до розписки [PERSON] зобов'язався повернути борг в строк до 15.12.2014 року. Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Підставою для задоволення позовних вимог в сумі 40 000 грн. є невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення суми позики. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 400 грн. 00 коп.

Outcome: approved