Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Херсонській області (далі - Олешківський районний ВДВС), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що 17 квітня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача 55 804,60 грн. 02 серпня 2013 року судом видано виконавчий лист по даній справі та 12 серпня 2013 року направлено до Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби в Кіровоградські області (далі - Гайворонський районний ВДВС). 14 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39316683. 19 серпня 2013 року державний виконавець зробив запити про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна та стосовно доходів боржника. Згідно з відповідями, отриманими державним виконавцем, за боржником рахується автомобіль марки БМВ 318і, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 04 листопада 2013 року державному виконавцю було повідомлено, що 24 жовтня 2013 року ДПС ДАЇ УМВС в Херсонській області, зазначений транспортний засіб затримано та доставлено на майданчик тимчасового тримання в м. Цюрупинськ (м. Олешки) Кіровоградської області. 13 грудня 2013 року державним виконавцем Гайворонського районного ВДВС виконавче провадження закінчено та направлено до Цюрупинського районного відділу державної виконавчої служби у Херсонській області за місцем місцю знаходження майна боржника, для подальшої реалізації. У зв`язку з відсутністю з боку відповідача будь-яких дій щодо реалізації вказаного рухомого майна, позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Олешківського районного ВДВС. Ухвалою цього суду від 11 березня 2019 року визнано дії державного виконавця Олешківського районного ВДВС щодо виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року у справі № 2-487/12-ц неправомірними. 01 серпня 2019 року від Олешківського районного ВДВС позивач отримав на свій рахунок 12 544,15 грн від реалізації майна боржника. Посилаючись на те, що вартість майна на момент реалізації складала 49 400 грн та що внаслідок бездіяльності відповідача позивач недоотримав 36 855,85 грн, які повинен був отримати у 2016 році, позивач просив стягнути з відповідача зазначені кошти, інфляційні втрати в сумі 21 923,72 грн за період з 01 червня 2014 року до 30 липня 2019 року, моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн та судові витрати в сумі 9605 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] направлено за підсудністю до Печерського районного суду м Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 листопада 2019 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує про відсутність підстав для відшкодування майнової шкоди з Державного бюджету, оскільки позивач перебував у відносинах з Олешківським районним ВДВС. Крім того, позивач не надав доказів, які підтверджували факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Також вказував, що правовідносини, які виникли у зазначеній справі регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено стягнення інфляційних втрат. 05 грудня 2019 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому він зазначає, що оскільки знаходиться в правовідносинах з Державою Україна, в особі Олешківського районного ВДВС, тому Держава несе повну відповідальність за бездіяльність своїх органів влади відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, внаслідок невиконання рішення суду протягом п`яти років йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 1 000 000 грн. 03 січня 2020 року та 20 січня 2020 року від Олешківського районного ВДВС надійшли відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що під час виконання рішення суду з реалізації майна боржника державний виконавець діяв відповідно до норм чинного законодавства. Від позивача заперечень щодо оцінки транспортного засобу боржника не надходило. Вказаний транспортний засіб тричі виставлявся на електронні торги, що підтверджується протоколами проведення електронних торгів та є підставою для зменшення вартості майна боржника, тому доводи позивача про неправомірні дії відповідача є безпідставними. Крім того, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн, оскільки позивачем не наведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначено якими діями відповідача вони заподіяні. 22 січня 2020 року Олешківський районний ВДВС звернувся до суду з клопотанням про заміну відповідача на його правонаступника. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року замінено відповідача Олешківський районний ВДВС на Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Ухвалою суду від 28 січня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - Державної казначейської служби, в судове засідання не з`явився, у відзиві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь [PERSON] 53184,60 грн майнової та 1000 грн моральної шкоди, вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення набрало законної сили 09 липня 2013 року. На підставі зазначеного рішення 02 серпня 2013 року судом видано виконавчий лист №2-487. 14 серпня 2013 року державний виконавець ВДВС Гайворонського РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно виконання зазначеного рішення суду, а 21 серпня 2013 року виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. 18 вересня 2013 року від відділу державної автомобільної інспекції в Гайворонському районі Кіровоградської області до ВДВС Гайворонського РУЮ надійшла відповідь про те, що за [PERSON] рахується транспортний засіб марки БМВ 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] . 20 вересня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та про арешт майна. 26 вересня 2013 року державний виконавець виніс постанову про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з розшуком майна боржника. 24 жовтня 2013 року від роти державної постової служби державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що автомобіль [PERSON] марки БМВ 318і затримано та доставлено на майданчик тимчасового утримання за адресою: [ADDRESS] . 04 листопада 2013 року державний виконавець виніс постанову про доручення Цюрупинському районному управлінню юстиції про проведення опису на накладення арешту на автомобіль, що належить боржнику. 13 грудня 2013 року виконавчий лист від 02 серпня 2013 року №2-487 направлено за місцем знаходження арештованого майна боржника, а саме до відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області. 14 січня 2104 року виконавче провадження за виконавчим листом від 02 серпня 2013 року № 2-487 прийнято відділом державної виконавчої служби Цюрупинського (Олешківського) районного управління юстиції у Херсонській області. Згідно з висновком про ринкову вартість транспортного засобу марки БМВ 318і, номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , вартість зазначеного транспортного засобу складає 36730 грн. Згідно з протоколами проведення електронних торгів від 05 березня 2019 року та 11 травня 2019 року торги з реалізації майна не відбулись, у зв`язку з чим вартість майна зменшено. 03 червня 2019 року відбулись електронні торги з реалізації транспортного засобу марки БМВ 318і, номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] та рухоме майно боржника реалізоване за 25297,79 грн. 01 серпня 2019 року від реалізації арештованого майна на рахунок позивача перераховано 12559,40 грн, інші кошти розподілені, відповідно до статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок бездіяльності Олешківського районного ВДВС він недоотримав кошти в розмірі 36855,85 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця Олешківського районного ВДВС щодо невиконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року в справі № 20487/12-ц. Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних заходів для стягнення суми заборгованості з боржника на користь стягувача, не виконано всіх можливих, передбачених вимогами законодавства дій щодо реалізації майна у виконавчому провадженні № 41455591. Згідно ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок бездіяльності державного виконавця йому завдано майнову шкоду, що полягає в недоотриманні ним коштів у сумі 36855,85 грн, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою державного виконавця. Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення суду щодо нестягнутих грошових коштів не може ототожнюватися із заподіяною позивачу майновою шкодою, оскільки позивач не позбавлений права стягнути недоотримані кошти саме з боржника. Разом з тим, відсутні й підстави для задоволення позову про стягнення інфляційних втрат, оскільки за своєю правовою природою інфляційні втрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, яким є боржник, а не Олешківський районний ВДВС. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову . Суд вважає обґрунтованими доводи відзиву відповідачів про недоведеність позивачем факту спричинення йому моральних страждань бездіяльністю державного виконавця, в чому конкретно полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed