Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У січні 2019 році позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання дій начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича протиправними, скасування розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича №79 від 25.06.2018, скасування доручення заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Лазарчука Романа Вікторовича та про скасування актів 23.05.2018 р., 29.05.2018 р., 04.06.2018р. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича №79 від 25.06.2018 «Про оголошення догани [PERSON] » є незаконним, оскільки зазначені в ньому обставини є надуманими та неправдими та не відповідають фактичним обставинам подій. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - дії начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича щодо винесення ним Розпорядження № 79 від 25.06.2018 р. «Про оголошення догани [PERSON] », - визнати протиправними; - дії заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Лазарчука Романа Вікторовича щодо надання ним доручення, без дати складання та реєстраційного номеру, з відміткою про реєстрацію «вх. № 15-7/43-208 від 23.05.2018 р.», з порушенням субординаційної підпорядкованості, - визнати протиправними; - дії заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Лазарчука Романа Вікторовича щодо підписання ним актів від 23.05.2018 р., від 29.05.2018 р. та від 04.06.2018 р., в яких міститься завідомо неправдива інформація, - визнати протиправними; - дії начальника відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради Україг Верцімаги Ірини Володимирівни щодо підписання нею актів від 23.05.2018 р., від 29.05.2018 р. та від 04.06.2018 р., в яких міститься завідомо неправдива інформація, - визнати протиправними; - дії заступника начальника відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Метельського Юрія Костянтиновича щодо підписання ним актів від 23.05.2018 р., від 29.05.2018 р. та від 04.06.2018 р.. в яких міститься завідомо неправдива інформація, - визнати протиправними; - розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича № 79 від 25.06.2018 р. «Про оголошення догани [PERSON] », - скасувати, як незаконне; - доручення заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Лазарчука Романа Вікторовича, без дати складання та реєстраційного номеру, з відміткою про реєстрацію «вх. № 15-7/43-208 від 23.05.2018 р.», - скасувати, як незаконне; - акти від 23.05.2018 р., від 29.05.2018 р та від 04.06.2018 р., в яких міститься завідомо неправдива інформація, - скасувати, як незаконні; - стягнути з відповідача Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь позивача [PERSON] витрати пов`язані з наданням йому правничої допомоги адвоката, які станом на 23.01.2019 року становлять 62 160 гривень 00 копійок. 28.01.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначеного до рогляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 15.02.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній аргументував свою позицію, щодо тверджень та посилань позивача. Так, представник вказує, що відповідно до частини першої статті 147(1) КЗпП України право застосування дисциплінарного стягнення та догани надається тому органові, якому надано право прийняття на роботу цього працівника. В Управлінні адміністративними будинками право прийняття та звільнення працівників надано начальнику Управління адміністративними будинками, відповідно до п. 6.8. Положення про Управління адміністративними будинками, затвердженого розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України № 14 від 20.03.2018 року. Згідно з наказом № 312 від 12.12.2016 по Управлінню адміністративними будинками, у зв`язку зі зміною правового статусу окремих категорій працівників управління, а саме: втрата статусу державних службовців та введенням у дію нового штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками, які виконують функції з обслуговування. [PERSON] наказом начальника Управління, з 12.12.2016 року переведено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1. Окрім цього, згідно з п. 7.6. розділу 7 Правил внутрішнього трудового розпорядку Управління адміністративними будинками, дисциплінарне стягнення застосовується керівництвом Управління адміністративними будинками. Також, звертається увага, що у посадовій інструкції завідувача сектору зеленого господарства (останній абзац розділ завдання та обов`язки) зазначено, що останній: «Виконує інші завдання та доручення керівництва Управління та відділу». Згідно з Розпорядженням по Управлінню № 94 від 01.08.2018 «Про розподіл функціональних повноважень та обов`язків між начальником Управління та його заступниками» - заступник начальника Управління «організовує, координує та відповідає за роботу з... упорядкування, озеленення та прибирання прибудинкових територій...». Зазначене свідчить не лише про право заступника начальника Управління Лазарчука Р.В. давати доручення завідувачу сектору зеленого господарства, а й про обов`язок останнього його виконати. Доручення заступника начальника Управління Лазарчука Р.В., про проведення робіт косіння трави, вх. 15-7/43-208 від 23.05.2018 містить реєстраційний номер та дату реєстрації, яка свідчить про час надання доручення. Про законність вищевказаного доручення свідчить й той факт, що позивач у своїх доповідних не звертається до безпосереднього керівника - начальника відділу, а адресує їх начальнику Управління та заступникам начальника Управління. Згідно з порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» від 26.10.2011 № 1107 зі змінами, роботи газонокосаркою не відносяться до переліку видів робіт підвищеної небезпеки. Також роботи з використанням газонокосарки не входять до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 № 15. Представник звертає увагу на те, що робота з використанням газонокосарки, якою користуються робітники Управління, не потребує проходження спеціального навчання. Згідно з інструкцією з експлуатації газонокосарки, яка використовується в управлінні, та описом, наданим офіційним дилером компанії AL-KO на території України, нею можуть користуватися навіть люди, які не мають великої фізичної сили. Єдиними обмеженнями у користуванні газонокосаркою є її використання дітьми та особами, які не ознайомлені з інструкцією з експлуатації газонокосарки заводу- виробника. Враховуючи, що газонокосарка самохідна, її не потрібно підіймати та носити, то з боку Управління відсутнє порушення статті 174 Кодексу законів про працю України та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 10.12.1993 № 241, а відповідно твердження позивача, що роботи з косіння трави газонокосаркою не можуть виконувати жінки, є безпідставними. Також, представник відповідача зазначає, що аналіз позовної заяви дає підстави стверджувати, що у позивача відсутні підстави та належні обґрунтування, оскільки акти, якими зафіксовано факт невиконання робіт та відмову від їх виконання, складені із зазначенням місця та дати складення прізвищ та посад осіб, що їх підписали, а також з ними ознайомлено позивача. Окрім цього, представник вказує, що твердження позивача про те, що йому не запропоновано надати пояснення спростовується його ж доповідними та поясненнями про ознайомлення з актами від 29 травня 2018 року та 04 червня 2018 року. З врахуванням зазначених обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 18.02.2019 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про передачу за підсудністю цивільної справи №757/3096/19-ц. 29.09.2021 від третьої особи Лазарчука Р.В. були подані письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ним, як заступником начальника Управління адміністративними будинками Апарату Верховної Ради України було надано доручення від 23.05.2018 сектору зеленого господарства відділу утримання та прибудинкових територій № 1 провести косіння трави у садку прибудинкової території адміністративного будинку на вул. М. Грушевського, 5 , та відповідальним за виконання робіт призначено завідувача сектору зеленого господарства - [PERSON] . Однак, у зв`язку з не виконанням доручення від 23.05.2018, було складено акт від 29.05.2018, яким зафіксовано не виконання [PERSON] покладених на нього обов`язків, зазначених у дорученні. Оскільки, в подальшому [PERSON] покладені на нього завдання, які передбачені, як і посадовою інструкцією, так і дорученням, не виконувалися, було складено наступні акти про не виконання робіт, що в подальшому призвело до прийняття розпорядження про оголошення догани №79 від 25.05.2018 [PERSON] . В даному випадку, третя особа звертає увагу, що у посадовій інструкції завідувача сектору зеленого господарства зазначено, що він: «Виконує усі інші завдання та доручення керівництва Управління та відділу». Згідно з Розпорядженням по Управлінню № 94 від 01.08.2018 «Про розподіл функціональних повноважень та обов`язків між начальником Управління та його заступниками» - заступник начальника Управління «організовує, координує та відповідає за роботу, в тому числі, упорядкування, озеленення та прибирання прибудинкових територій». Це свідчить не лише про право, третьої особи, як заступника начальника Управління давати доручення завідувачу сектору зеленого господарства, а й про обов`язок завідувача, а саме [PERSON] виконувати надані йому завдання. Позивач у відповідь на надане йому доручення подав доповідну записку із зазначенням причин не можливості виконання поставленого завдання з причин відсутності працівників, які мають право користування газонокосарками, а також зазначив у доповідній, що не проведено інструктаж по роботі з джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та наказу Міністерства охорони здоров`я № 241 від 10.12.1993 «Про затвердження Граничних норм підіймання і переміщення важких речей жінками». Так, згідно з порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» від 26.10.2011 № 1107 зі змінами, роботи з газонокосаркою не відносяться до переліку видів робіт підвищеної небезпеки. Також роботи з використанням газонокосарки не входять до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від26.01.2005 № 15. Окрім цього, робота з використанням газонокосарки, якою користуються робітники Управління, не потребує проходження спеціального навчання, а тому твердження позивача є безпідставними. Виходячи з вищенаведеного, письмове доручення підписане Лазарчуком Р.В. , як заступником начальника Управління, прийняте в межах чинного законодавства і є обов`язковим для його виконання позивачем. Таким чином, третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу за його відсутності. 30.09.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про направлення за підсудністю до Окружного адміністративну суду м. Києва цивільну справу №757/3096/19-ц. 30.09.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача Голову Верховної Ради України та клопотання позивача про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Голову рахункової палати у цивільній справі №757/3096/19-ц. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що вони є необґрунтованими. Також, вказали, що розпорядження є законним, оскільки доручення позивачем не було виконанно. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судовим розглядом встановлено, що 27 червня 2018 р. під особистий підпис позивач отримав копію розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України № 79 від 25.06.2018 р. «Про оголошення догани [PERSON] ». У відповідності до розпорядження № 79 від 25.06.2018 р., підставою для оголошення догани позивачу слугувало те, що протягом травня-червня 2018 року, завідувачем сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 [PERSON] були допущені систематичні порушення посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку Управління адміністративними будинками, які стосувалися неякісного прибирання території саду біля адміністративної будівлі по вул. М. Грушевського, 5, в м. Києві , та невиконання доручення заступника начальника Управління адміністративними будинками Лазарчука Р.В. по проведенню робіт з косіння трави в саду. Позивач вказує, що із змісту письмового доручення, без дати його складання та реєстраційного номеру, яке позивач фактично отримав 24.05.2018 р., проведення косіння трави у саду прибудинкової території, було доручено сектору зеленого господарства не його безпосереднім керівником Верцімагою І.В. , а заступником начальника Управління адміністративними будинками Лазарчуком Романом Вікторовичем, що, на думку позивача, свідчить про упереджене відношення до нього, в розумінні того, що за весь час його роботи на посаді завідувача сектору зеленого господарства, а це з 2007 р., проведення косіння трави у саду прибудинкової території в письмовій формі було доручено вперше, а по-друге: начальнику Управління Корнату В.В. та його заступнику Лазарчуку Р.В. було достеменно відомо про неможливість виконання виданого ними доручення без грубого порушення законодавства про працю, правил і норм охорони праці та техніки безпеки. Оскільки, власником та/або уповноваженим органом дане доручення, свідомо та навмисно не було забезпечено відповідними працівниками з допусками та дозволами з охорони праці на проведення робіт з газонокосарками. Також, позивач звертає увагу, що в посадовій інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, в розділі «Завдання та обов`язки», зокрема також зазначено, що завідувач сектору зеленого господарства - «... Контролює додержання робітниками правил і норм охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту. ...». Тобто, усі вищенаведені вимоги чинного законодавства України, вимоги Положення про Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку та вимоги посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства, зобов`язують, як позивача особисто, так і усіх керівників, посадових осіб та працівників Управління неухильно дотримуватися вимог законодавства про пращо, нормативних актів з охорони праці, техніки безпеки, санітарії, гігієни праці та протипожежної безпеки. Але, у зв`язку з тим, що письмове доручення Лазарчука Р.В. , без дати його складання та реєстраційного номеру, про необхідність проведення косіння трави у саду прибудинкової території, власником та/або уповноваженим ним органом не було забезпечено відповідними працівниками, а у підпорядкованих позивачу працівників тільки жіночої статі сектору зеленого господарства, працівників з необхідними допусками та дозволами з охорони праці на проведення робіт з газонокосарками, загальна вага яких становить більше 38 кілограм, не було, то дане доручення, без порушення вимог законодавства України про працю, нормативний актів з охорони праці та техніки безпеки, фактично виконати було не можливо, про що було достеменно відомо, і начальнику Управління Корнату В.В. , і його заступнику Лазарчуку Р.В. , і начальнику відділу Верцімагі І.В., і її заступнику начальника відділу Метельському І0.К. Таким чином, позивач вважає,що заступником начальника Управління Лазарчуком Р.В., з відома начальника Управління Корната В.В. , було штучно, свідомо та навмисно, в обхід начальника відділу Верцімаги І.В., тобто з порушенням субординаційної підпорядкованості, видано саме позивачу, як завідувачу сектору зеленого господарства [PERSON] , письмове доручення, яке при будь-яких обставинах неможливо було б виконати без порушення вимог законодавства України про працю, нормативних актів з охорони праці та техніки безпеки, так як дане доручення не було забезпечено власником та/або уповноважений ним органом відповідними працівниками з допусками та дозволами з охорони праці на проведення робіт з механізмами (газонокосарками) та у відповідності до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про охорону праці», вимог Постанови КМУ № 442 від 01.08.1992 р. «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» та вимог Постанови Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992 р. «Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці», - не була проведена атестація таких робочих місць. З врахуванням зазначених обставин, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню та є обґрунтованими. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку. З ст. 149 КЗпП України вбачається, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Статтею 150 КЗпП визначено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава ХV цього Кодексу). Так, підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до розпорядження № 79 від 25.06.2018 р., підставою для оголошення догани позивачу слугувало те, що протягом травня-червня 2018 року, завідувачем сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 [PERSON] були допущені систематичні порушення посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку Управління адміністративними будинками, які стосувалися неякісного прибирання території саду біля адміністративної будівлі по вул. М. Грушевського, 5, в м. Києві , та невиконання доручення заступника начальника Управління адміністративними будинками Лазарчука Р.В. по проведенню робіт з косіння трави в саду. Тобто, оскаржуване розпорядження містить чіткі посилання на те, які саме порушення посадової інструкції та який саме конкретно дисциплінарний проступок вчинив позивач. З врахуванням зазначеного, посилання позивача про не можливість виконання доручення, не свідчать про порушення трудових норм саме відповідачем, а лише наводить до висновку про не бажання позивача належним чином виконувати поставлені завдання його керівництвом. Окрім цього, позивачем не надано доказів, які б свідчили про не можливість виконання доручення, а самі лише посилання не є належним підтвердженням. Відтак, сукупність даних обставин вказує на те, що проступок позивача є свідомим і відповідно умисним, і є проявом ігнорування покладених на нього, як завідувачем сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, обов`язків. Відповідач, притягаючи позивача до дисциплінарної відповідальності, врахував всі конкретні обставини, сукупність допущених позивачем порушень, і дотримавшись процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовано наклав на працівника дисциплінарне стягнення, у вигляді догани. Тому відсутні підстави для скасування оспорюваного розпорядження, визнання дій незаконними,а отже, позов є не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідач правомірно застосував дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки позивачем було порушено вимоги інструкції та посадові обов`язки, що засвідчено актами від 23.05.218,29.05.2018 та 04.06.2018. Щодо інших посилань позивача щодо неправомірності дій, видачі доручення не уповноваженою особою, та не вірно заповнених даних, слідчий судд прийшов до висновку, що дані твердження не підкріплюються належними доказами та спросовуються доводами відповідача. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що доводи позивача спростовано встановленими судовим розглядом обставинами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed