Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У січні 2014 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з уточненою в ході розгляду позовною заявою до ДП «НДІВН» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заборгованості з оплати періоду тимчасової непрацездатності та заборгованості з виплати компенсації втрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 19.02.1996 року по 12.04.2011 рік вона працювала у відповідача ДП «НДІВН». При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку, у результаті чого заборгованість підприємства перед нею складає 2434 грн. 62 коп., у зв'язку з чим ставить питання про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості по заробітній платі, суму заборгованості з оплати періоду тимчасової непрацездатності в сумі 254 грн. 11 коп., а також компенсації втрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 15 грн. 49 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, а саме, стягнути з відповідача суми заборгованості по заробітній платі, суму заборгованості з оплати періоду тимчасової непрацездатності в сумі 254 грн. 11 коп., а також компенсації втрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 15 грн. 49 коп. В судовому засіданні Представник відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» Лауніконіс В.П., яка діє на підставі довіреності № 8 від 04.02.2013 року (а.с.14)., уточнені позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, проти їх стягнення не заперечувала, долучила до матеріалів справи письмові заперечення на первісні позовні вимоги позивача разом з додатками, які свідчать про заборгованість перед [PERSON] станом на день розгляду справи (а.с.15-24). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книги позивача, 19.02.1996 року [PERSON] було прийнято на роботу до ДП «НДІВН», наказ № 16 від 12.02.1996 року та звільнено з підприємства за згодою сторін 12.04.2011 року, наказ №37 від 11.04.2011 року (а.с.5). Згідно довідки №03-05 від 28 січня 2014 року, станом на 28.01.2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] становить 2432 грн. 62 коп., за лікарняним листом - 254 грн. 11 коп., та компенсація втрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати - 15 грн. 49 коп. (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні, тому доводи позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, слід задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові заборгованості з оплати періоду тимчасової непрацездатності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 50 указаного Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи. Відповідно до ст. 51 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Згідно наданої відповідачем довідки № 03-05 від 28.01.2014 року, заборгованість підприємства перед позивачем по лікарняному листу складає 254 грн. 11 коп. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по оплаті періоду тимчасової непрацездатності є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з виплати компенсації втрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 15 грн. 49 коп., то їх суд вважає також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти існування цієї заборгованості перед [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON], з якими погодився представник відповідача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved