Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У серпні 2015 року заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області), [PERSON] , третя особа - реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області (далі - РС Вільнянського РУЮ Запорізької області), про визнання недійсним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації, повернення земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства у Запорізькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства площею 7,1 га на території Любимівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області лише з тією метою аби розширити територію вже існуючого фермерського господарства «Сенів» (далі - ФГ «Сенів»). [PERSON] на час звернення із заявою про відведення спірної земельної ділянки був засновником та головою ФГ «Сенів» та у своїй заяві про обґрунтування розміру земельної ділянки чітко зазначив, що вона йому потрібна для того, щоб збільшити своє фермерське господарство, а не створити нове. Таким чином, [PERSON] як фізична особа отримав земельну ділянку для діяльності вже створеного ним ФГ «Сенів» без проведення земельних торгів (аукціону). Вказаними діями відповідачі порушили процедуру отримання земельної ділянки державної власності, передбачену вимогами ЗК України, а саме без проведення земельних торгів. Зазначає, що факт використання орендованої земельної ділянки ФГ «Сенів» також підтверджується тим, що орендну плату за її використання сплачувало саме це господарство. Отримання [PERSON] земельної ділянки державної власності без проведення земельних торгів (аукціону) є порушенням вимог Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». У зв?язку з викладеним заступник прокурора просив визнати недійсними накази ГУ Держземагентства у Запорізькій області від 13 грудня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та від31 грудня 2013 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки»; визнати недійсним договір оренди землі від 04 лютого 2014 року, укладений між ГУ Держземагентства у Запорізькій області та [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки; зобов`язати [PERSON] повернути орендовану земельну ділянку державі в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 14.11.1018 року рішення попередніх інстанцій скасовано, справу повернуто на новий розгляд. Ухвалою суду від 23.09.2019 справу №314/3881/15-ц суддею було прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 06.04.2021 провадження у справі в частині позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Щур І.В. від 07.03.2014 №49772681 та повернення земельної ділянки площею 7,1 га кадастровий номер 2321582500:05:005:0025 розташованої на території Любимівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області державі закрито на підставі п.2 ч.2 ст.255 ЦПК України, за відсутністю предмета спору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача просив відмовити у позові, посилаючись на те, що [PERSON] звертався до відповідної установи, особисто він рішення про виділення землі не приймав,зазначив, що наданий час договір оренди земельної ділянки розірваний, а земельна ділянка повернута, відповідно до Публічної кадастрової карти України, вказаної земельної ділянки взагалі не існує. Представник відповідача управління Держгеокадастру у Запорізькій області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи: реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області,у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства із заявою про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою отримати земельну ділянку державної власності площею 7,1 га для ведення фермерського господарства (том 1, арк.с. 13). Наказом ГУ Держземагентства у Запорізькій області від 13 грудня 2013 року № ЗП/2321582500:05:005/00000418 йому надано дозвіл на розроблення цієї документації (том 1, арк.с. 12). 31 грудня 2013 року [PERSON] подав заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду та в той же день було видано наказ про його затвердження (том 1, арк.с. 18-19). 04 лютого 2014 року було укладено між ГУ Держземагентства у Запорізькій області та [PERSON] договір оренди цієї земельної ділянки на 49 років (том 1, арк.с. 20-25). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він з 20 жовтня 2012 року засновник та голова ФГ «Сенів» (том 1, арк.с. 17). З відповіді, наданої Вільнянською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 22 травня 2015 року № 1486/10-08-06-15, вбачається, що в оренді [PERSON] перебуває шість земельних ділянок державної власності, отриманих ним для ведення фермерського господарства, за які орендну плату вносить ФГ «Сенів», засновником і головою якого є [PERSON] (том 1, арк.с. 27). 29 червня 2016 року [PERSON] було створено фермерське господарство «Позняки» (том 1, арк.с. 115). Відповідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 04.06.2020 року, вбачається, що за ФГ «Позняки» на території Запорізької області техніка не зареєстрована та не реєструвалась (том 2, арк.с. 176). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області від 29.05.2020 року, вбачається, що за ФГ «Позняки»13.09.2019 року було зареєстровано транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 4502 4750, 1992 року (том 2, арк.с. 177). Відповідно до листа Головного управління ДФС в Запорізькій області від 17.06.2020 року, вбачається, що ФГ «Позняки» протягом 2016-2020 років постійно звітувало до органів ДФС, податковий борг з орендної плати відсутній (том 2, арк.с. 178-179). Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема на умовах оренди. Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Статтею 123 ЗК України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначено вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборонено компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлено загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»). Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. Таким чином, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16. З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство» та статей116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. З матеріалів справи вбачається, що в оренді у [PERSON] перебуває не одна земельна ділянка державної власності, яка передана йому на підставі наказу ГУ Держземагентства у Запорізькій області для здійснення ним фермерського господарства (том 1, арк.с. 94-114), а, відтак, [PERSON] не мав право вимагати від ГУ Держземагентства у Запорізькій області передання йому в оренду спірної земельної ділянки на поза конкурсній основі. Суд вважає звернення [PERSON] у 2013 році до ГУ Держземагенства у Запорізькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на позаконкурсній основі суперечить зазначеним правовим нормам. Також необхідно зазначити, що [PERSON] із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою звернувся до ГУ Держземагентства у Запорізькій області 12 грудня 2013 року, а вже наступного дня, 13 грудня 2013 року, отримав цей дозвіл. Суд вважає, що за такий короткий проміжок часу неможливо належним чином перевірити подані заявником документи, вбачає в таких діях формальний підхід органів державної влади, що у свою чергу стало передумовою для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання орендарем у користування земель державної власності без проведення земельних торгів. Крім того із заяви про обґрунтування розмірів земельної ділянки вбачається, що [PERSON] має намір збільшити фермерське господарство для вирощування сількогосподарської продукції, у зв?язку з позитивним його розвитком, а не створити нове фермерське господарство (том 1, арк.с. 14). Судом встановлено, що ФГ «Позняк» було створено після звернення прокурора з позовом до суду, а саме через два роки після отримання в оренду спірної земельної ділянки. Відповідно до наказу №8 -36/15-20-СГ від 03.01.2020 «Про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання» дію договору оренди землі від 04.02.2014 року на земельну ділянку з кадастровим номером 2321582500:05:005:0025 площею 7,1245 га, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області та [PERSON] припинено шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін (том 2, арк.с.154). З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2020 року №228535535 вбачається, що на підставі наказу №8-36/15-20-СГ виданого 03.01.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та додаткового договору про розірвання договору оренди землі від 04.02.2014 року речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 2321582500:05:005:0025 площею 7,1245 га, припинено (том 2, арк.с. 214-216). При цьому, спірний наказ Головного управління Держземагентства у Запорізькій області від 13.12.2013 №ЗП/2321582500:05:005/00000418 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та наказ Головного управління Держземагентства у Запорізькій області від 31.12.2013 №ЗП/2321582500:05:005/00000530 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки», видані на ім`я відповідача [PERSON] та на підставі яких між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області було укладено Договір оренди землі від 04.02.2014 року на даний час не скасовані. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналізуючи надані учасниками процесу докази, суд прийшов до висновку, що існування спірного дійсного наказу Головного управління Держземагентства у Запорізькій області від 13.12.2013 №ЗП/2321582500:05:005/00000418 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та наказу Головного управління Держземагентства у Запорізькій області від 31.12.2013 №ЗП/2321582500:05:005/00000530 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки», виданих на ім`я відповідача [PERSON] та на підставі яких між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області було укладено Договір оренди землі від 04.02.2014 року, порушує вимоги земельного законодавства. Таким чином, суд знаходить підстави для визнання недійсним й скасування вищезазначених наказів та договору оренди землі. Відповідно до приписів ст.141ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на відповідача у разі задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2016 прокуратурою Запорізької області був сплачений судовий збір в сумі 267,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26 від 16 січня 2017 р. Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (том 1, арк.с. 168а). За результатом апеляційного перегляду вищевказаного рішення суду Апеляційним судом Запорізької області 16.03.2017 була винесена ухвала про відхилення апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області та залишення без змін рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2016 (том 1, арк.с. 204-208). На зазначені рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2016 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16.03.2017 заступником прокурора Запорізької області до Верхового Суду була подана касаційна скарга за подачу якої сплачений судовий збір в сумі 292,32 грн. відповідно до платіжного доручення № 678 від 04 квітня 2017 (том 2, арк.с. 12) та в сумі 1169,28 грн. відповідно до платіжного доручення № 979 від 15 травня 2017 (том 2, арк.с. 19). Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.11.2018 касаційна скарга заступника прокурора Запорізької області задоволена, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.11.2016 та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 16.03.2017 скасовані, а справа передана на розгляд справи до суду першої інстанції (том 2, арк.с. 41-45). За таких обставин, суд, на підставі документально підтверджених витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів вищевказаних судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved