Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення з житлового приміщення. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 грудня 2013 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач зобов'язався купити частину житлового будинку [ADDRESS], сплативши грошові кошти у сумі 255680 грн. у розстрочку. Останній платіж у розмірі 131320 грн. [PERSON] повинна була сплатити до 26 червня 2014 року. Проте вказані кошти у визначений строк нею сплачені не були. На її прохання між сторонами було 15 липня 2014 року укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до попереднього договору купівлі - продажу, відповідно до якого останній платіж у розмірі 117220 грн. [PERSON] повинна була сплатити до 26 жовтня 2014 року. Але у визначений термін повністю всі кошти не були відповідачем сплачені. Усупереч умовам договору [PERSON] також не зверталася до позивача і з пропозицією щодо укладення договору купівлі - продажу частини житлового будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим відповідно до п. 17 попереднього договору купівлі- продажу, укладеного між сторонами, цей договір є припиненим. Тому, у зв'язку з вищевикладеним та на підставі п. 6 попереднього договору купівлі- продажу, а також вимог ст.ст. 611, 1212, 1213 ЦК України та ст.109 ЖК Української РСР позивач просила задовольнити її позовні вимоги. У березні 2015 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просила виселити зі спірного житлового приміщення також і [PERSON] [INFO] із зняттям її з реєстраційного обліку. У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про зміну договору у зв'язку з істотною зміною обставин, посилаючись на те, що після 26 жовтня 2014 року [PERSON] продовжувала вносити оплату відповідно до умов попереднього договору купівлі - продажу та договору про внесення змін, укладених між сторонами, та виплачувала грошові кошти до 27 лютого 2015 року, а 10 березня 2015 року направила [PERSON] заяву про укладення основного договору, проте дана заява повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання. Вказувала, що лише на початку березня 2015 року вона дізналася про звернення [PERSON] до суду із позовом, яка не вчиняла жодних дій для укладення основного договору, проте продовжувала отримувати періодичні платежі. Вказує, що у даному випадку існувала істотна зміна строків укладення договору, що сталася не з вини позивача за зустрічним позовом [PERSON], вона просила на підставі вимог ст. 652 ЦК України змінити п. 1 попереднього договору купівлі - продажу частини житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог за їх необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнали, підтримавши зустрічний позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу, за умовами якого [PERSON], в особі її представника [PERSON], зобов'язується у строк не пізніше 27 березня 2014 року продати [PERSON], а [PERSON] - купити у [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 12.11.2012 року) загальною площею 36,8 кв.м. або укласти договір майнових прав на зазначену квартиру (а.с. 2). У п.2 вищевказаного договору також зазначено, що термін для укладення договору купівлі - продажу допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути оформлено нотаріально посвідченим договором. Купівля - продаж вказаної квартири має бути вчинена за 255680 грн. 00 коп. На підтвердження дійсних намірів за договором [PERSON] передала а [PERSON], в особі представника отримала забезпечувальний платіж у сумі 111 860 грн. Решту суми [PERSON] зобов'язалася вносити або на картку або готівкою під розписку до 26 січня, до 26 лютого, до 26 березня, до 26 квітня, до 26 травня по 2500 грн. та до 26 червня 2014 року - 131320 грн. Згідно з п. 8 попереднього договору покупець набуває права користування предметом цього договору через 10 днів після укладення даного договору. У пункті 17 попереднього договору зазначено, що зобов'язанн про укладення договору купівлі - продажу, встановлене попереднім договором припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією підписання договору купівлі - продажу протягом 3 днів від дати, зазначеної у п. 1 цього договору. Доказом звернення з пропозицією укладення основного договору є повідомлення органу зв'язку про направлення відповідного листа на адресу іншій стороні. 15 липня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору від 24 грудня 2013 року, де зокрема пункт перший викладено у новій редакції, а саме: [PERSON], в особі представника [PERSON], зобов'язується у строк не пізніше 26 жовтня 2014 року продати [PERSON], а [PERSON] - купити у [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 12.11.2012 року) загальною площею 36,8 кв.м. або укласти договір майнових прав на зазначену квартиру (а.с. 3-4). Частину 2 пункту 3 попереднього договору викладено у новій редакції, та передбачено, що на підтвердження дійсних намірів за договором [PERSON] передала, а [PERSON] в особі представника отримала забезпечувальний платіж у сумі 130460 грн. Пункт 6 викладено у такій редакції: решту суми [PERSON] зобов'язується виплачувати на картку чи готівкою під розписку до 26 липня 2014 року -2000 грн., до 26 серпня 2014 року - 3000 грн., до 26 вересня 2014 року 3000 грн., до 26 жовтня 117220 грн. В разі несплати зазначених у цьому пункті платежів, [PERSON] зобов'язується зняти з реєстрації своє місце проживання до 01 листопада 2014 року за даною адресою та звільнити приміщення від своїх речей. У ході розгляду справи судом з'ясовано і це підтвердили сторони у судовому засіданні, що до 26 жовтня 2014 року [PERSON] проводила оплату періодичних платежів за частину житлового будинку [ADDRESS], у якій вона мешкає, як це передбачалося умовами договорів. Також і після 26 жовтня 2015 року вона продовжувала вносити оплату згідно розписок. Так, 28 листопада 2014 року [PERSON] [PERSON] сплачено 2000 грн., 25 грудня 2014 року - 1000 грн. та 24 лютого 2015 року (після подання позову до суду) -10000 грн. На час подання позову до суду [PERSON] [PERSON] було сплачено 149960 грн. Згідно з вимогами ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 109 ЖК Української РСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Житловий Кодекс Української РСР регламентує перелік підстав для виселення певних категорій мешканців житлових приміщень. Позивачем [PERSON] не наведено суду жодної з підстав, передбачених Житловим кодексом Української РСР для виселення [PERSON] та [PERSON], які на законних підставах набули права користування житлом. Норми законодавства, на які посилається [PERSON], зокрема ст. ст. 611, 1212, 1213, ЦК України, не регулюють житлово -правових відносин та не підлягають застосованню у спорах про виселення. Крім того, судом з'ясовано, що після 26 жовтня 2014 року (термін останньої проплати за попереднім договором та договором про внесення змін) сторони продовжували виконувати обов'язки за договорами, а саме: [PERSON] продовжувала частинами вносити грошові кошти за жиле приміщення, а [PERSON] - їх отримувати, не заявляючи претензій про звільнення приміщення від особистих речей [PERSON] Посилання представника [PERSON] на ту обставину, що вказані грошові кошти приймалися нею як оплата за проживання у спірному житловому приміщенні є необгрунтованиим та не підтверджені належними та допустимими доказами. Не підлягають і задоволенню позовні вимоги про виселення [PERSON] із частини житлового будинку [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 12.11.2012 року), оскільки, як встановлено у судовому засіданні, вона там не проживає, а лише зареєстрована за вказаною адресою. Щодо зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, то враховуючи всі вищевикладені обставини, а також те, що до участі у справі не залучався відповідний державний орган, який здійснює реєстрацію місця проживання громадян та знімає з реєстрації, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну умов договору у зв'язку з істотною зміною обставин, суд виходив з наступного. У ст. 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Тобто, як зазначено у вищенаведеній нормі закону договір може бути змінений за рішенням суду за наявності одночасно відповідних умов. Проте, [PERSON] не наведено суду доказів наявності одночасно всіх умов, визначених ст. 652 ЦК України, для зміни умов договору за рішенням суду. Посилання [PERSON] на зміну коньюктури ринку, і як наслідок неналежне виконання нею графіка виплат, не є підставою для зміни умов договору. За таких обставин та

Outcome: dismissed