Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило позов до [PERSON] й [PERSON], у якому просило стягти з останніх солідарно 8538 доларів 54 центи США заборгованості за кредитним договором, що у гривневому еквіваленті становить 212097 грн 33 коп., і відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобовязань за укладеними сторонами кредитним договором і договором поруки у них перед позивачем станом на 13.07.2016 виникла вищевказана заборгованість, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 4433 долари 95 центів США і заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 4104 долари 59 центів США. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2017 дане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитом у сумі 4433 долари 95 центів США скасовано і провадження у справі в цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вищевказане рішення суду І інстанції і ухвалити рішення про задоволення його позову. Доводи скарги зводяться до такого: - висновок суду про відсутність у справі кредитного договору не є підставою для відмови у позові, т.я. у справі мається його копія і відповідачі не визнавали позов не з цієї підстави, а з інших підстав. Крім того, факт існування кредитного договору підтверджує те, що у судовому засіданні встановлено, що рішенням суду звернено стягнення на предмет застави, яким забезпечено кредитний договір між позивачем і [PERSON], - предмет застави по цей час не реалізовано у звязку з відсутністю на нього попиту. Тому заборгованість [PERSON] й [PERSON] за кредитним договором по цей час не погашено, - наданий суду розрахунок заборгованості відповідачів за кредитним договором є належним і допустимим доказом, який відповідачі не спростували, - при вирішенні справи місцевим судом помилково застосовано загальний строк позовної давності, т.я. договором між сторонами передбачено 5-річний строк позовної давності для стягнення кредитної заборгованості, який ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено. Строк позовної давності по вимогах про стягнення спірної заборгованості з поручителя теж не пропущено, т.я. строк виконання основного зобовязання сплив 05.12.2012. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу, а [PERSON] і [PERSON] просили її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності і що кредитну заборгованість [PERSON] й [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» погашено шляхом звернення стягнення на предмет застави, що перебуває у цього товариства в закладі. З цими висновками не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. 07.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 66-МК/2007. Згідно з цим договором [PERSON] отримав кредит у сумі 7500 доларів 00 центів США на проведення будівельних та ремонтних робіт під 16 % річних готівкою через касу з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 05.12.2012. У пункті 6.8. даного договору сторонами визначено термін позовної давності по всіх вимогах, що випливають з цього договору, у 5 років. Договір, згідно з його пунктом 7.1., діє до повного виконання зобовязань позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, неустойки (копія цього договору на а.с.11-13). У цей же день - 07.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу № 66-МК/2007/Tr1 у сумі 7500 доларів 00 центів США на строк до 05.12.2012. У пункті 5.1 даного договору зазначено, що він діє до повного виконання зобовязань позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів та неустойки. Пунктом 4.7. цього договору передбачено, що погашення кредиту, процентів здійснюється у валюті кредиту, а сплата винагороди та неустойки у гривні (для кредитів у валюті за курсом НБУ на день здійснення платежу) (копія даного договору з додатком № 1 до нього на а.с. 14-16). Виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором та договором про надання траншу забезпечено: - договором поруки № 66-МК/2007/Tr1, який укладено 07.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідно до цього договору поручитель [PERSON] зобовязалася відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] в повному обсязі усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 66-МК/2007. У п. 11. цього договору поруки вказано, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (копія договору поруки на а.с. 17); - договором застави № 66-МК/2007/Z1 від 07.12.2007, за яким [PERSON] на забезпечення зобовязань за кредитним договором № 66-МК/2007 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» у заставу належні йому чотирьохсторонній багатофункціональний верстат, модель С26-2, 1977 року випуску, потужністю 25 кВт, в кубах 3-10 кубів за зміну, наріз дров 4 Квт, 20 кВт 250 м погонажу в годину, заставна вартість якого становить 35350 грн 00 коп., і обрізний верстат 2007 року виготовлення, потужністю 7 кВт, виготовляє 3-10 кубів за зміну, що виготовлений самостійно, заставна вартість якого становить 10605 грн 00 коп., а загальна вартість застави становить 45955 грн 00 коп. Пунктом 15.8. договору застави передбачено право ПАТ КБ «ПриватБанк» звернути стягнення на предмет застави, а у його пункті 27 зазначено, що він діє до повного виконання сторонами зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього (копія цього договору на а.с. 53-55). Рішенням Щорського районного суду від 07.07.2010 по справі № 2-223/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] й [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, яке набрало законної сили 20.07.2010, з [PERSON] й [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним договором № 66-МК/2007 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно стягнуто 7091 долар 01 цент США, що у гривневому еквіваленті становить 56160 грн 72 коп., яка утворилася станом на 11.05.2010, з них: заборгованість по кредиту - у сумі 5720 доларів 18 центів США, за процентами за користування кредитом 854 долари 11 центів США, а решта - неустойки (копія цього рішення на а.с 58). Дане рішення суду звернуто до виконання та фактично виконано у повному обсязі 08.04.2015, що підтверджується копіями виконавчого листа № 2-223 від 28.07.2010, квитанції від 08.04.2015 про погашення заборгованості, розрахунками заборгованості за період з 12.05.2010 по 08.04.2015 й станом на 13.07.2016 та копією постанови державного виконавця ВДВС Щорського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП № 21030257 від 09.04.2015 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (а.с. 52, 126, 4-6, 119-120, 56). Рішенням Щорського районного суду від 08.08.2012 по справі № 2524/664/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] й [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та про передачу його у заклад в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 66-МК/2007/Tr1 від 07.12.2007 у сумі 11513 доларів 51 цент США звернуто стягнення на предмет застави на згадані вище верстати, що належать на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], шляхом продажу їх ПАТ КБ «ПриватБанк». Цим же рішенням у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про передання йому в заклад предмета застави відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.09.2012 дане рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про передачу в заклад предмета застави і їх задоволено шляхом вилучення предмета застави у [PERSON] та [PERSON] та передачу його ПАТ КБ «ПриватБанк» у заклад; в іншій частині рішення суду І інстанції залишено без змін (копії цих рішень на а.с. 129-131, 132-135). Рішення апеляційного суду від 19.09.2012 про передачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в заклад предмета застави фактично виконано у повному обсязі, що підтверджується копією постанови державного виконавця ВДВС Щорського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП № 35033520 від 27.11.2012 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (а.с. 47). Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду пояснив, що виконавчий лист на виконання рішення суду від 08.08.2012 по справі № 2524664/2012 про звернення стягнення на предмет застави судом не видавався. Доказів, що спростовують дане пояснення, у справі немає. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 66-МК/2007/Tr1 від 07.12.2007, який надано ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 13.07.2016, за період з 12.05.2010 по 08.04.2015 (період, за який судом має бути стягнуто заборгованість за процентами, визначений ПАТ КБ «ПриватБанк» у поясненнях апеляційному суду, а.с. 115-118) у [PERSON] виникла заборгованість: за кредитом у сумі 4433 долари 95 центів США, за процентами за користування кредитом у сумі 4104 долари 59 центів США та по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 7731 долар 53 центи США (а.с. 4-6). В запереченнях на позов від 19.09.2016 [PERSON] просив суд при вирішенні справи застосувати позовну давність (а.с. 36-37). Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення Кодексу, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цими положеннями і не випливає із суті кредитного договору. У контексті спору між сторонами інше не встановлено положеннями ЦК України, що регулюють договір позики, і не випливає із суті кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Тому для врегулювання спору між сторонами слід застосувати норми параграфа 1 гл. 71 ЦК України. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитним договором № 66-МК/2007 від 07.12.2007 та договором про надання траншу № 66-МК/2007/Tr1 від тієї ж дати, які укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], не передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються по кінцеву дату повернення кредиту. З цього випливає, що оскільки рішення суду від 07.07.2010 по справі № 2-223/2010 про стягнення солідарно з [PERSON] й [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7091 долара 01 цента США на погашення заборгованості за кредитним договором фактично виконано у повному обсязі 08.04.2015, то [PERSON] та [PERSON] повинні сплатити проценти за користування кредитом по момент повного погашення кредиту. Т.я. факт повного погашення кредиту мав місце 08.04.2015, то проценти за користування ним підлягають стягненню з відповідачів по 07.04.2015. Оскільки [PERSON] просив застосувати позовну давність при вирішенні справи, яку пунктом 6.8. кредитного договору № 66-МК/2007 від 07.12.2007 визначено у 5 років, то в силу ч. 1 ст. 259 ЦК України її має бути застосовано. ПАТ КБ «ПриватБанк» здано позовну заяву на пошту 04.08.2016 (а.с. 27). Тому з відповідачів на користь позивача має бути стягнута заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 04.08.2011 по 04.08.2016. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 13.07.2016 (а.с. 4-6), заборгованість за процентами за користування кредитом з 04.08.2011 по 08.04.2015 становить 3780 доларів 91 цент США, виходячи з такого: 6175 доларів 35 центів США (заборгованість станом на 08.04.2015 на дату фактичного виконання у повному обсязі зобовязання відповідачами) 2384 долари 44 центи США (заборгованість станом на 04.08.2011 на дату, з якої у позивача мається право вимагати погашення заборгованості за процентами відповідно до строку позовної давності) = 3780 доларів 91 цент США, що у гривневому еквіваленті становить: 3780 доларів 91 цент США х 24,84 (офіційний курс долара США відносно гривні станом на 04.08.2016 день подачі позову до суду, і який вказаний у позовній заяві) = 93917 грн 80 коп. Заборгованість за процентами, що нарахована після 08.04.2015, стягненню не підлягає, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом фактично виконано у повному обсязі 08.04.2015. Отже з цієї дати користування відповідачами виданим їм позивачем кредитом припинилося. Наданий представником позивача апеляційному суду розрахунок кредитної заборгованості відповідачів (а.с. 119-120) апеляційний суд відкидає, т.я. розмір заборгованості у ньому обчислено виходячи з наявності у відповідачів і поточної, і простроченої заборгованості, у той час як на дату предявлення позову вся їхня кредитна заборгованість є простроченою. Отож єдино вірним є наданий позовною стороною розрахунок заборгованості станом на 13.07.2016 (а.с. 4-6). Заперечуючи проти позову, [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що ними погашено заборгованість позивачеві за кредитним договором у повному обсязі, зокрема за рахунок звернення позивачем стягнення на предмети застави. Ці заперечення апеляційним судом відкидаються. Так, по справі не встановлено факту звернення до виконання рішення суду про звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнення на названі вище верстати. [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду стверджувала, що представники ПАТ КБ «ПриватБанк» приїжджали за вилученням верстатів разом з покупцями. Проте доказів їх продажу позивачем немає. У письмових поясненнях ПАТ КБ «ПриватБанк» твердить про те, що верстати, про які йдеться, до цього часу не реалізовані у звязку з відсутністю попиту та пропозицій від потенційних покупців (а.с. 115-118). Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про заставу», заклад за своєю правовою природою є таким способом забезпечення зобовязання, при якому майно, що є предметом застави, перебуває у заставодержателя у володінні. Таким чином, внаслідок передачі згідно з рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.09.2012 по справі № 2524664/2012 у володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» предметів застави - чотирьохстороннього багатофункціонального верстата моделі С26-2 та обрізного верстата, що виготовлений самостійно, борг відповідачів за кредитним договором від 07.12.2007 № 66-МК/2007/Tr1 ні повністю, ні частково не погасився. Отже [PERSON] зобовязаний сплатити заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» за процентами за користування кредитом за період з 04.08.2011 по 04.08.2016 у сумі 3780 доларів 91 цент США. У той же час він вправі в силу ч. 4 ст. 31 ЦПК України після сплати даної заборгованості у грошовій сумі вимагати повернення йому предмета застави (закладу) у натурі, а у разі неможливості цього (представник позивача апеляційному суду пояснив, що наразі місцезнаходження верстатів, про які йдеться, невідоме і наразі їх розшукує служба безпеки товариства) вимагати відшкодування їх реальної вартості на дату здійснення [PERSON] такого відшкодування. Таким чином, висновки суду І інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності по всіх вимогах і що кредитну заборгованість [PERSON] й [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» погашено шляхом звернення стягнення на предмет закладу, є хибними. Отож оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості за процентами за користування кредитом слід скасувати і частково задовольнити ці вимоги, стягнувши з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно 3780 доларів 91 цент США процентів за користування кредитом. Апеляційний суд вирішує справу як на наданих місцевому суду доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, т.я. всі вони мають виключне значення для справи. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягти по 1479 грн 20 коп. (з кожного) на відшкодування витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання позову і апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини викладених у них вимог.

Outcome: partial