Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.03.2015 р. на підставі наказу №33-ВК від 23.03.2015 р., її було прийнято до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України на посаду провідного бухгалтера. 06.11.2015 р. її було звільнено з підприємства за власним бажанням наказ №93- ВК від 06.11.2015 року. На день її звільнення з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2015 року по день звільнення, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, а відбулася лише 21 грудня 2015 року. Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, вказує, що середній заробіток за період з 07.11.2015 року по 21.12.2015 року, тобто за 31 робочий день, склав в сумі 5634,68 грн. (6629,048 грн. (213,84 грн. (середній заробіток за робочий день) х 31 робочих днів) - 15% (податок з доходів фізичних осіб). На підставі викладеного, просить суд стягнути з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на її користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 07.11.2015 р. по 21.12.15 р. в розмірі 5634,68 гривень 68 копійок, без урахування податків та обовязкових платежів. В судове засіданні позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с.31). Представник відповідача в судове засідання не зявився, також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що визнає позов (а.с.28). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви позивача та представника відповідача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 23.03.2015 р. на підставі наказу №33-ВК від 23.03.2015 р., позивача було прийнято до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України на посаду провідного бухгалтера (а.с.8). 06.11.2015 р. позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням наказ №93- ВК від 06.11.2015 року (а.с.9). Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та зробити з ним розрахунки в строки визначені законодавством. На день звільнення [PERSON] з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», останнє повинно було виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2015 року по день звільнення, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, а відбулася лише 21 грудня 2015 року, що не заперечується відповідачем у справі, який надав заяву про те, що з позовом згоден. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахуванні суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від неї заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 07.11.2015р. по 21.12.2015р. за розрахунком позивача становить: 213,84 грн. (середньоденний заробіток з урахуванням індексації) х 31 робочих днів = 6629,04 грн. Розмір податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати становить: 6629,04 грн. х 15% = 994,36 грн. Враховуючи зазначеній розрахунки суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні становить 5634,68 грн. без урахування податків та обовязкових платежів. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача.

Outcome: approved