Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У січні 2018 року позивачі звернулись до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON], вимогами якого є зобов'язати [PERSON] перераховувати аліменти, враховуючи суму заборгованості, на особистий рахунок [PERSON], [INFO], зобов'язати [PERSON] відкрити рахунок у відділені Державного ощадного банку України на ім'я [PERSON], ІПН [NUMBER], для перерахування аліментів встановлених рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року в цивільній справі №2-4688/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що з 12 січня 2001 року позивач перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 березня 2011 року було розірвано. 17.02.2001 року від шлюбу народилася донька - [PERSON]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в сумі 1 100 грн. щомісяця, починаючи з 1 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2-4688/11, який був пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та в подальшому переданий до Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14 квітня 2017 року виконавчий лист №2-4688/11, виданий 14.06.2011 року Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] визнано таким, що не підлягає виконанню на час дії договору про участь у виконанні та утриманні дитини, що укладений 31.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON], а саме за період з 31.08.2013 року по 18.02.2015 року, включно. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08 листопада 2017 року ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 14 квітня 2017 року залишено без змін. Підставою для ухвалення даного судового рішення був договір про участь у вихованні та утриманні дитини, визначення місця тимчасового проживання дитини, що діяв з 31 серпня 2013 року по [INFO] року (дату досягення [PERSON] 14 річного віку). Пізніше, на підставі п.4.3.2 договору, та ст.160 СК України [PERSON] прийняла рішення в подальшому мешкати з батьком, що підтверджується її заявою від 12 січня 2018 року. Отже з 31 серпня 2013 року і по теперішній час, неповнолітня [PERSON], проживає разом з батьком у заміському будинку, який знаходиться в [ADDRESS] та у квартирі [ADDRESS]. Факт проживання разом з батьком підтверджує актами про обстеження умов проживання від 28 квітня 2014 року, 22 травня 2015 року та 21 вересня 2015року, 16 лютого 2017 року, 12 січня 2018 року, з яких вбачається, що [PERSON] було створено всі необхідні умови для виховання та належні умови для її розвитку. З вересня 2016 року по теперішній час, неповнолітня [PERSON], навчається в «Академии\~Русского балета имени А.Я.\~Вагановой» та в період навчання тимчасово мешкає в інтернаті Академії. Під час канікул та у вільний від навчання час [PERSON] проживає разом з батьком у заміському будинку. Дане також підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання від 12 січня 2018 року, з якого вбачається, що дійсно по теперішній час неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком. 12 січня 2018 року неповнолітня [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, з якої вбачається, що вона підтверджує фактичне проживання разом з її батьком [PERSON], починаючи з 31 серпня 2013 року по теперішній час, та вказує про повне матеріальне утримання ним. Крім того, вказаною заявою неповнолітня [PERSON] зазначила про своє волевиявлення щодо аліментів, які було стягнено на підставі рішення суду від 14 червня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання. Відповідно до якої вона вважає, що аліменти є її власністю, враховуючи, що вона проживає разом з батьком, не вбачає підстав для отримання заборгованості по аліментам та подальше їх стягнення на користь її матері. В зв'язку з чим просить стягувати аліменти на її користь, на розрахунковий рахунок в Державному ощадному банку України. Ухвалою суду від 18.06.2018 року визначений порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.38-39). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження 17.08.2018 року. Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 20.09.2018 року засобами поштового зв'язку [PERSON] подала до канцелярії Святошинського районного суд м.Києва клопотання про залучення нових доказів. Порядок надання доказів, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення відповідача регламентуються п.1 ч.5 ст.178 ЦПК України. Отже, відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Представник третьої особи пояснення по справі до судуне надав. Суд дослідивши-встановивши обставини справи, перевіривши їх наявними доказами та встановивши відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 12 січня 2001 року позивач перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 березня 2011 року - було розірвано . 17.02.2001 року від шлюбу народилася донька - [PERSON]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в сумі 1 100 грн. щомісяця, починаючи з 1 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2-4688/11, який був пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та в подальшому переданий до Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14 квітня 207 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4688/11, виданий 14.06.2011 року, Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], на час дії договору про участь у виконанні та утриманні дитини, визначення місця тимчасового проживання дитини, що укладений 31.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON], а саме за період з 31.08.2013 року по 18.02.2015 року, включно (а.с.27). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08 листопада 2017 року ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 14 квітня 2017 року залишено без змін. Підставою для ухвалення даного судового рішення був договір про участь у вихованні та утриманні дитини, визначення місця тимчасового проживання дитини, що діяв з 31 серпня 2013 року по [INFO] року (дату досягення [PERSON] 14 річного віку) (а.с.28-29). На підставі п.4.3.2 договору, та ст.160 СК України [PERSON] прийняла рішення в подальшому мешкати з батьком, що підтверджується її заявою від 12 січня 2018 року (а.с.25). Отже з 31 серпня 2013 року і по теперішній час, неповнолітня [PERSON], проживає разом з батьком у заміському будинку, який знаходиться в [ADDRESS] та у квартирі [ADDRESS]. Факт проживання разом з батьком підтверджується також актами про обстеження умов проживання від 28 квітня 2014 року, складений завідуючою сектором соціального захисту дітей ССД Дніпровської РДА в м.Києві [PERSON]; 22 травня 2015 року, складений завідуючою сектором соціального захисту дітей ССД Дніпровської РДА в м.Києві [PERSON] та [PERSON], головним спеціалістом ССДС Броварської РДА; 21 вересня 2015 року, складений [PERSON], головним спеціалістом ССДС Броварської РДА, депутатом Княжицької сільської ради [PERSON], начальником Броварської міліції; 16 лютого 2017 року, складений [PERSON], головним спеціалістом ССДС Броварської РДА, депутатом місцевої ради с.Княжичі [PERSON]; 12 січня 2018 року, складений депутатом місцевої ради с.Княжичі [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] було створено всі необхідні умови для виховання та належні умови для її розвитку (а.с.20-24). 02.08.2018 року засобами поштового зв'язку відповідачка через канцелярію Святошинського районного м.Києва подала клопотання в якому зазначає, що акт обстеження проживання доньки від 16.02.2017 року є підробленим посилаючись на відповідь Княжицької сільської ради Броварського району Київської області. Суд ознайомившись з даним клопотанням вважає, що відповідь Княжицької сільської ради Броварського району Київської області не спростовує правомірності акту від 16 лютого 2017 року, складеного головним спеціалістом ССДС Броварської РДА [PERSON], депутатом місцевої ради с.Княжичі [PERSON] Участь депутата місцевої ради с.Княжичі у складанні цього акту, також не може бути підставою для визнання його недійсним. З вересня 2016 року по теперішній час, неповнолітня [PERSON], навчається в «Академии Русского балета имени А.Я. Вагановой» та в період навчання тимчасово мешкає в інтернаті Академії. Під час канікул та у вільний від навчання час [PERSON] проживає разом з батьком у заміському будинку, а обставина підтверджена актом підтвердження фактичного місця проживання від 12 січня 2018 року, складеного депутатом Княжицької сільської ради [PERSON], з якого вбачається, що дійсно по теперішній час неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком (а.с.22). Ч.3 ст.160 СК України встановлено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 12 січня 2018 року неповнолітня [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, з якої вбачається, що вона підтверджує фактичне проживання разом з її батьком [PERSON], починаючи з 31 серпня 2013 року по теперішній час, та вказує про повне матеріальне утримання ним. Вказаною заявою неповнолітня [PERSON] зазначила про своє волевиявлення щодо аліментів, які було стягнено на підставі рішення суду від 14 червня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання. Вважає, що аліменти є її власністю, враховуючи, що вона проживає разом з батьком, не вбачає підстав для отримання заборгованості по аліментам та подальше їх стягнення на користь її матері. У зв'язку з чим просить стягувати аліменти на її користь, на розрахунковий рахунок в Державному ощадному банку України. Відповідно до ч.ч.7-10 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Ч.1 ст.18 вказаного Закону встановлено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Отже, витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК України), на ім'я якого вони виплачуються, зобов'язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров'я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Оскільки, неповнолітня [PERSON] з 31 серпня 2013 року проживає разом з батьком і з матір'ю майже не спілкується, то це, в свою чергу,виключає можливість цільового використання за призначенням аліментів [PERSON] на утримання (доньки) [PERSON]. Неповнолітня [PERSON] (17 років) заявляє свої права на аліменти, враховуючи і суму заборгованості за аліментами. Ч.2 ст.186 Сімейного кодексу України визначено, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З цього випливає, що стягувач [PERSON] у разі отримання аліментів на утримання дочки [PERSON] використає їх не за цільовим призначенням (оскільки дитина проживає з батьком), що буде порушувати права дитини. Стаття 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 15 СК України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Також, згідно зі ч. 1 ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів, ч. 2 цієї статті вказує, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статті 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч.3 ст.19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов'язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, ст. 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вище викладене, а саме проживання [PERSON] з 31 серпня 2013 року проживає разом з батьком [PERSON], а відповідачка стягувач - [PERSON] неправомірно може отримати аліменти на дитину, що порушить права неповнолітньої [PERSON], суд зобов'язує [PERSON] сплачувати аліменти на утримання доньки шляхом внесення їх на її особистий рахунок у відділенні Державного Ощадного Банку України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved