Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з листопада 2008 року по 2015 рік позивач з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який після припинення фактичних шлюбних відносин залишився проживати з матір`ю. Позивач, як мати дитини, може забезпечити проживання, розвиток спільної дитини сторін, а тому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року справу прийнято до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, доручено Органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надати висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року за участі сторін закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.49). 22 грудня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача адвокат Герман М.М. надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.52). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать отримані ним судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, а також розписка про наступну дату судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. Будучи присутнім у підготовчому судовому засіданні, клопотань не заявляв, не скористався правом надання відзиву на позов. Крім того, інформація про рух справи, у порядку ч.3 ст.8 ЦПК України, була розміщена на офіційному веб-сайті Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів (а.с.26,50). Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради до суду не з`явилася, просила розглянути справу у їх відсутності, врахувавши наданий висновок та ухвалити рішення в інтересах дитини (а.с.42). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. За змістом положень ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як роз`яснив у пункті 18 Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 394 (а.с.8). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2018 року, яке не оскаржувалося та набрало чинності 26 лютого 2018 року, з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи стягнення з 01 грудня 2017 року\~ до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Малолітній [PERSON] має статус дитини-інваліда із захворюванням: Еписиндром. Синдром Елерса-Данлоса, що підтверджується копією медичного висновку №70 від 23.12.2014 про дитину-інваліда віком до 18 років виданого КЗ «Дніпропетровським центром первинно медико-санітарної допомоги №9», який потребує більшої уваги, піклування та турботи ніж звичайна дитина (а.с.12). Позивач [PERSON] працює в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується наданою характеристикою (а.с.10). В свою\~чергу,\~позивач приділяє\~багато уваги\~вихованню та\~здоров`ю сина.\~Так,\~ [PERSON] \~регулярно відвідує\~навчально-реабілітаційний\~центр «ШАНС»,\~що підтверджується\~копією довідки\~«Інформація про\~сім`ю» виданої\~КЗО НРЦ\~«ШАНС» Дніпропетровської\~обласної ради».\~Зі змісту\~даної довідки\~вбачається,\~що мати\~сина має постійний дохід, забезпечила дитину всім шкільним приладдям та одягом, цікавиться його навчанням, приймає активну участь у його вихованні, відвідує класні збори, постійно сприяє у відвідуванні дитини розважальних центрів тощо. Вчителем була відвідана родина [PERSON] та встановлено, що у хлопчика є все необхідне для росту та розвитку (а.с.13). Згідно висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради №4/4-716 від 25 листопада 2020 року рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , 1969 року народження, що забезпечить повноцінний фізичний та духовний розвиток дитини, сприятиме найкращому забезпеченню його інтересів. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди, щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2 від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Водночас, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією Розглядаючи даний спір, суд вважає, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі проживання саме разом із матір`ю, оскільки дитині з нею спокійніше, з боку саме матері приділяється більше уваги. Дані доводи позивача, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, відповідачем не спростовані. За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved