Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, по якому просив суд визнати припиненим договір поруки № 07-15/1633 від 05.12.2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», Приватним малим підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Влад» та [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. В подальшому представником позивача надана до суду заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд визнати частково недійсним договір поруки № 07-15/1633 від 05.12.2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі виконуючого обовязки начальника Соборного відділення Одеської обласної філії АКБ « Укрсоцбанк» [PERSON], Приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» та [PERSON] в частині укладенні третейської угоди у формі третейського застереження, яке викладено у п.5.2. договору поруки № 07-15/1633 від 05.12.2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між банком, приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» зобовязання по поверненню овердрафта, сплати відсотків за його користування та інших платежів передбачених договором. Додатковими угодами про внесення змін до вищезазначеного договору поруки внесено зміни до договору в частині повернення заборгованості в межах максимального ліміту заборгованості в розмірах 398540,00 грн. та 496000,00 грн., а також пунктом 5.2 визначеного, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовляються про те, що спір розглядається третейським суддею Постійно діючого Третейського суду про Асоціації українських банків. Посилаючись на те, що третейська угода у формі застереження не відповідає волі поручителя [PERSON] та вимогами чинного законодавства просить суд договір поруки в даній частині визнати недійсним. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення проти позову, по яким просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд вирішити даний спір на розсуд суду. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі. 01.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» укладено договір банківського рахунку № 693/Ю01.1-83. 05.12.2007 року між Банком та Приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» укладено додаткову угоду № 1 про надання овердрафту до договору банківського рахунку № 693/Ю01.1-83, відповідно до якої Банк зобовязався надати підприємству овердрафт шляхом забезпечення можливості здійснення операцій за поточним рахунком понад залишок власних коштів в межах максимального ліміту овердрафту в сумі 243\~140,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04.12.2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним договором 05.12.2007 року між Банком, Приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» та [PERSON] укладено договір поруки №07-15/1633, відповідно до якого поручитель зобовязався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Приватним малим підприємством « Виробничо-комерційна фірма « Влад» зобовязань щодо повернення овердрафту , сплати відсотків за користування овердрафтом та інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених договором. Договорами про внесення змін до Угоди від 23.06.2008 року та від 15.08.2008 року були внесенні зміни до додаткової угоди № 1 про надання овердрафту до договору банківського рахунку № 693/Ю01.1-83 в частині зміни максимального ліміту овердрафту в сумі 398 540,00 грн. та в сумі 496\~000,00 грн. Пунктом 5.2 вказаного договору поруки зазначено, що у випадках неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовляються про те, що спір розглядається третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Позивач, звертаючись до суду спросить п. 5.2 договору поруки визнати недійсним, посилаючись на ту обставину, що право позивача на судовий захист порушено, під час укладання договору його введено в оману волевиявлення вільним не було. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як зазначено в [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» ,- відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України . Аналогічну правову позицію висловлено у постанові судової палати з розгляду цивільних та господарських справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13. Відповідно до ст.. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як зазначено в п.24 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» від 30.03.2012 року,при вирішенні спорів про визнання поруки припиненою, суд має враховувати, що згідно зі ст..526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визнано інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку з застосуванням права на повернення кредиту достроково (згідно з внесеними змінами від 07.02.2014 року). Відповідно до ч. 3\~ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до\~\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України,\~\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд критично ставиться до тверджень позивача, що під час укладання договору поруки, а саме що стосується третейської угоди в формі третейського застереження, [PERSON] не був ознайомлений та не мав жодної реальної можливості ознайомитись з регламентом Постійно діючого Третейського суду, а отже дана третейська угода у формі застереження містить всі ознаки введення в оману воловиявлення не було вільним. Згідно з п. 5.2 договору поруки № 07/15-1633 від 05.12.2007 року, сторони договору погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою у розумінні\~ст. 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з кредитними договорами та розгляд і вирішення усіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитних договорів, невиключний перелік другого розділу цих договорів, відбувається у постійно діючому Третейському судді при Асоціації українських банків у відповідності до його регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який\~\~спір,\~\~що\~\~виникає\~\~з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається, як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію\~\~такої\~\~угоди,\~\~або\~\~шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У тексті вказаних договорів є відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, умови про третейський розгляд спору, що є третейською угодою. За наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення п.\~14 ч.\~1 ст.\~6 Закону №\~1701-IV « Про третейські суди» стосовно того, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі п.\~6 ч.\~1 ст.\~207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. Аналогічна правова позиція також міститься в аналізі ВСУ від 01.02.2015 року застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязання. Згідно п.1 ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.\~\~ Суд критично ставиться до правової позиції [PERSON] та його представника. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~та ч. 1 ст.\~640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~ Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим\~ для виконання сторонами. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а рішення суду на припущеннях базуватись не може. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Позивач також просить судові витрати покласти на відповідача, а саме суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки в задоволенні основної частини вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги про стягнення судового збору також відмовити. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не доведеними тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed