Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Головного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що Першою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №41 після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складалось з квартири [ADDRESS]; квартири [ADDRESS]; дачної земельної ділянки [ADDRESS]; частки в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» та книги; гаражного боксу [ADDRESS]; належної [PERSON] частки в статутному фонді та дивіденди НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ НВФ «КЛІО-ІНТЕР». За життя згідно нотаріально посвідченого заповіту від 13 березня 2000 року [PERSON] заповів позивачці належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS]; дачну земельну ділянку [ADDRESS]; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»; своїй дочці [PERSON] заповів гаражний бокс [ADDRESS]; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»; своєму онуку [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] та частку в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» та книги. [INFO] [PERSON] помер. Першою Київською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно. Між тим, як вказує позивачка у своїй позовній заяві, в спадковій справі наявні два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частку в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ», одне на суму 15400 грн., інше на суму 4620,37 грн. Також позивачка зазначила те, що у матеріалах спадкової справи наявні два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну їй 1/2 частку в статутному фонді та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД, одне на суму 12500 грн., інше на 12500 карбованців, яке позивачка вважає вірним. Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься заява від її імені про прийняття спадщини за заповітом, 1/2 частки в статутному фонді та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму 12500 грн. яке, як зазначила позивачка вона не підписувала та не знала про його існування. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила зобов'язати відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частку в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4620,37 грн.; внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну їй 1/2 частку в статутному фонді та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД, замість невірної суми 12500 грн., вказати вірну 0,125 гривень, аналогічні зміни позивака просила внести в заяву про прийняття спадщини за заповітом від 03.07.2001 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ГУЮ у м. Києві про зобов'язання вчинити дії у порядку ст. 116 ЦПК України передано за підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва, яка ухвалою суду від 30 травня 2014 року прийнята до провадження Печерського районного суду. У судовому засіданні з ініціативи суду до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. В ході розгляду справи позивачка змінила предмет позову, остаточно просила суд зобов'язати відповідача Головне управління юстиції у м. Києві анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON] частку в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4620,37 грн.; анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» на суму 14 843 грн.; внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД в сумі 12500 карбованців та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» в сумі 2343,75 грн.; в абзаці другому, строчки чотирнадцятої заяви [PERSON] від 03 липня 2001 року про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»; в абзаці третьому, п'ятої строчки заяви [PERSON] та [PERSON] від 23 липня 2001 року про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці». Також позивака просила вважати недійсними вищевказані свідоцтва. У судовому засіданні позивачка підтримала пред'явлені вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи мітяться заперечення представника відповідача на позов [PERSON] та заява про застосування строку позовної давності. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заяви третіх осіб, які просили слухати справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13 березня 2000 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів своїй дружині [PERSON] належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS]; дачну земельну ділянку [ADDRESS]; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»; своїй дочці [PERSON] заповів гаражний бокс [ADDRESS]; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»; своєму онуку [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS], частку в статутному фонді і дивіденди Виробничо-комерційної фірми «ТЕМЄТ» та книги. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; дачна земельна ділянка [ADDRESS]; частка в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» та книги; гаражний бокс [ADDRESS]; належна [PERSON] частка в статутному фонді та дивіденди НВФ «КЛІО-К» ЛТД та Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничої фірми «КЛІО-ІНТЕР». 03 липня 2001 року [PERSON] отримав свідоцтва про право власності за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та 33,3% статутного фонду ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ». Також 03 липня 2001 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], вартістю 5861 грн.; на земельну ділянку площею 0,0609 гектарів, розташованої на території Глевахівської селищної ради с/т «Глеваха-1» Васильківського району Київської області, для ведення садівництва, вартістю 2899 грн. 88 коп. В цей же день, [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 25% статутного фонду ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР», вартістю 2343 грн. та 25% статутного фонду НВФ «КЛІО-К» ЛТД, вартістю 12500 грн. В матеріалах спадкової справи, яка надана відповідачем на запит суду (а.с. 91-92) містяться два свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданих [PERSON] - одне на 33,3% статутного фонду ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ», вартістю 4620 грн. 37 коп., інше на ту ж частину статутного фонду, вартістю 15401 грн. 25 коп. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 33,3% статутного фонду ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ», вартістю 4620 грн. 37 коп., що належало [PERSON], заповідалося виключно [PERSON], на підставі заповіту від 13 березня 2000 року. Проте, позивачка безпідставно просить суд зобов'язати відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на майно яке їй не належить, позивачка може звернутись до суду лише в своїх інтересах, [PERSON] стороною даного спору не є, позов про зобов'язання відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ним не пред'являвся. Таким чином, оскільки позивачка звернулась до суду за захистом права, яке їй не належить, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також не підлягає задоволенню позов [PERSON] в частині зобов'язання відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» на суму 14 843 грн.; внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД в сумі 12500 карбованців та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» в сумі 2343,75 грн.; в абзаці другому, строчки чотирнадцятої заяви [PERSON] від 03 липня 2001 року про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»; в абзаці третьому, п'ятої строчки заяви [PERSON] та [PERSON] від 23 липня 2001 року про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці», з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 25% статутного фонду ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР», вартістю 2343 грн. та 25% статутного фонду НВФ «КЛІО-К» ЛТД, вартістю 12500 грн. До матеріалів справи позивачкою додана копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2001 року на 25% статутного фонду ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР», вартістю 2343 грн. та 25% статутного фонду НВФ «КЛІО-К» ЛТД, вартість частки якого вказана 12500 карбованців. Представник відповідача в судовому засіданні визнав наявність технічних помилок допущених нотаріусом при видачі свідоцтва, між тим просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з пропуском строку, у межах якого позивачка могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до правила ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ч.1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке виступає предметом спору, видане 03 липня 2001 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. Відповідні заяви про прийняття спадщини, які на думку позивачки містять неточності, також були складені 03 липня 2001 року та 23 липня 2001 року. З позовом до суду про захист свого права позивачка звернулася лише 21 січня 2014 року. З огляду на викладене, позивачка мала достатньо часу для звернення до суду з вимогою про внесення відповідних змін. При цьому позивачка знала і не могла не знати про технічні неточності в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та заявах. Аналогічні факти встановлені ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року при перегляді у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: ГУЮ у м. Києві, КП «КМБТІ», приватний нотаріус КМНО [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на квартиру, визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсним, витребування із чужого незаконного володіння. Зокрема, зазначеним судовим актом встановлено те, що [PERSON] зазначала, що їй не було відомо, що до складу спадщини входить частка в статутному фонді НВФ «КЛІО-К» ЛТД вартістю 12500 грн., проте, в своїй заяві про прийняття спадщини вона вказує, що приймає у спадок саме цю суму, дана сума вказана і в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2001 року, яке їй було видано. Що стосується того, що сума вказана в свідоцтві не відповідає дійсності (відповідно до довідки, виданої НВФ «КЛІО-К» ЛТД для нотаріальної контори зазначено, що частка [PERSON] складає 12500 карбованців на 1993 рік), то цей факт був відомий [PERSON] ще з 2001 року, оскільки в матеріалах справи міститься протокол зборів учасників фірми НВФ «КЛІО-К» ЛТД від 09.08.2001 року, на яких була присутня [PERSON], де чітко вказано, що частка в статутному фонді НВФ «КЛІО-К» ЛТД складає 0,125 грн. Зазначені обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України як такі, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили. Таким чином, про наявність розбіжностей в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, які виникли з вини працівників нотаріальної контори, та розбіжностей в заявах про прийняття спадщини, [PERSON] знала до звернення до суду з даним позовом. Оскільки під час розгляду даної справи позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для поновлення строку позовної давності, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивачки, в якій вона просить суд вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Разом з тим, положення ст. 16 ЦК України не передбачають такого способу захисту цивільних прав і інтересів як вважати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В ході розгляду справи судом було роз'яснено право позивачки змінити предмет позову або уточнити пред'явлені вимоги на відповідній стадії судового процесу, однак позивачка скориставшись таким правом, просила суд розглянути їх у тому вигляді в якому вони заявлені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed