Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У серпні 2008 року колективне підприємство « Трест Донецькжилбуд , №1 « ( далі підприємство ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення її та неповнолітнього сина [PERSON] з гуртожитку без надання іншої жилої площі .В обґрунтування позову підприємство посилалось на те. що колективу робітників підприємства на праві колективної власності належить гуртожиток,. розташований по [ADDRESS]. [PERSON] була зареєстрована у цьому гуртожитку з 1994 року та проживала до вересня 2008 року.. В 200 0році у неї народився син [PERSON] , який також був зареєстрований у цьому гуртожитку. Відповідачка ніколи не знаходилась з підприємством у трудових відносинах , поселилась у вільній кімнаті . яка не використовувалась підприємством для своїх потреб, ордер ї на зайняття приміщення в установленому законом порядку її не видавався 15 лютого 2008 року радою КП « Трест Донецькжилобуд № 1 « було прийнято рішення про припинення експлуатації будівлі [ADDRESS] в якості гуртожитку для проведення капітального ремонту приміщення., а 28 жовтня 2008 року було прийнято рішення про зміну правого статусу приміщення та використовувати його після ремонту як адміністративно - торговельну будівлю. Відповідачка у спірному житлі не проживає, однак знятись з реєстрації в ньому відмовляється, чим порушує права позивача. На підставі наведеного підприємство просило виселити відповідачку [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з гуртожитку по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення . Відповідачка звернулась до колективного підприємства « Трест Донецькжитлобуд №1 « з зустрічною позовною заявою про визнання законним права проживання в гуртожитку та надання ордеру .В обґрунтування позову вона посилалась на те, що у спірному гуртожитку , який розташовано по [ADDRESS] та належить колективу на праві власності вона вселилась в 1994 році та була зареєстрована за вказано адресою. Упослідуючому в 2008 році у неї народився син [PERSON], який також проживав разом з нею та був зареєстрований за вказаною адресою. В 2008 році після прийняття позивачем рішення щодо проведення капітального ремонту гуртожитку вона разом з сином була переселена до кімнати [ADDRESS]. Згідно акту прийому- передачі від 30.09.2008 року підприємство передало її у тимчасове користування вказану кімнату де вона зараз проживає разом з сином. Вважала,. що оскільки її та сина було законно зареєстровано у гуртожитку по [ADDRESS] , вона сплачувала за проживання , то між нею та підприємством фактично виникли правовідносини щодо найму жилого приміщення. Разом з тим , відсутність ордеру на вселення . який повинен був видати її позивач створює для неї проблеми, позивач неодноразово здійснював відключення кімнати у якій вона проживала від електропостачання мотивуючи свої дії тим , що у неї немає права на проживання у цьому гуртожитку .З вказаних підстав просила зобов'язати колективне підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» видати її спеціальний ордер на вселення до гуртожитку по [ADDRESS]. Рішенням суду позовні вимоги колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» до [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення були задоволені. [PERSON] та [PERSON] були виселені разом з неповнолітнім сином [PERSON] з гуртожитку, який розташовано по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1 « про визнання законним права проживання та надання ордеру було відмовлено. На вказане рішення [PERSON] було подано апеляційну скаргу у якій ставиться питання про його скасування. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вона посилалась на те , що судом не було враховано , що до гуртожитку, який розташовано по [ADDRESS] вона вселялась з дозволу КП « Трест Донецькжитлобуд № 1» , сплачувала за проживання. За вказаною адресою вона була зареєстрована , а також у послідуючому після народження сина його також було зареєстровано за вказаною адресою. При її вселенні підприємством було порушено встановлений порядок , оскільки позивачем повинно було надати ордер на зайняття кімнати в гуртожитку . Та обставина , що вона не вселялась самовільно та придбала право на проживання у вказаному гуртожитку свідчить і рішення апеляційного суду від 16 листопада 2010 року , яким було відмовлено КП « Трест Донецькжилбуд № 1 « у виселенні її з гуртожитку по [ADDRESS], яке також належить підприємству . Апеляційний суд виходив з того , що вона була переселена з гуртожитку по [ADDRESS] в гуртожиток по [ADDRESS] на час капітального ремонту , а тому у підприємства не виникло право на її виселення. Зазначені висновки , про те. що вона не вселялась самоуправно в гуртожиток по [ADDRESS] , а тому придбала право на проживання не були враховані судом першої інстанції та суперечать йому. Вважала, що вона довела в судовому засіданні про те, що у неї виникло постійне право на проживання в гуртожитку разом з сином ,тому невидача ордеру на її вселення свідчить про порушення законодавства при вселенні самим підприємством. Просила постановити нове рішення , яким її позовні вимоги задовольнити , а в задоволенні позовних вимог КП « Трест Донецькжитлобуд № 1 « про виселення її та сина з гуртожитку відмовити. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримувала доводи апеляційної скарги , просила рішення суду скасувати . її позовні вимоги задовольнити . а у позові КП « Трест Донецькжитлобуд № 1» про виселення відмовити. Представники КП « Трест Донецькжитлобуд № 1 « Головко Л.Б.,Коваль Ю.А., Русін В.Д. просили рішення суду залишити без зміни та відхилити апеляційну скаргу [PERSON] , посилаючись на те, що у неї не виникло самостійне право на проживання в гуртожитку. Вона була вселена у кімнату, яка була вільна на той час, однак [PERSON] не знаходилась з підприємством в трудових відносинах, тому видавати ордер на її вселення для постійного в ньому проживанні у підприємства підстав не було . Відповідачка з гуртожитку по [ADDRESS] добровільно разом з неповнолітнім сином переселились в гуртожиток по [ADDRESS] , який також належить підприємству . Заслухавши доповідь судді , вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково , рішення суду підлягає скасуванню , по справі слід постановити нове рішення , яким в задоволенні позовних вимог колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» до [PERSON], про виселення її з неповнолітнім сином [PERSON] з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та зустрічних позовних вимогах [PERSON] до колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» про визнання законним права проживання та надання ордеру - відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обгрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні. Між тим,. вказаним положенням закону рішення суду не відповідає. При розгляді справи судом була дана невірна оцінка наданим доказам та невірно застосовано матеріальний закон. Зокрема з обставин, справи вбачається , що гуртожиток по [ADDRESS] належить колективному підприємству « трест Донецькжитлобуд № 1» на підставі договору купівлі - продажу від 24.06. 1994 року , дата реєстрації права власності 21.04.2008 року , що підтверджується довідкою КП « Бюро технічної інвентаризації м. Донецька « від 16.05.2011 року ( а.с. 6 ) .Відповідачка [PERSON] у вказане приміщення була вселена з дозволу підприємства у вільну кімнату та була зареєстрована за вказаною адресою з 13 вересня 1994 року. Правовідносини з приводу придбання права на житло у гуртожитку регулюються главою 4 Житлового Кодексу України . У відповідності із положеннями ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи , організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. У відповідності з положенням ст. 129 ЖК України єдиною підставою для вселення на жилу площу у гуртожитку є ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи ,організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідачка [PERSON] з колективним підприємством «Трест Донецькжитлобуд № 1 « в трудових відносинах не знаходилась, рішення відносно неї про надання її жилої площі в гуртожитку не приймалось, ордер на право зайняття конкретної кімнати її не видавався. З відповідачкою [PERSON] не укладався договір житлового найму , на її ім'я як наймача не було відкрито особовий рахунок . Вказані обставини відповідачкою не заперечувались. З огляду на зазначене, апеляційний суд доходить висновку про те, що у [PERSON] при вселенні до гуртожитку не виникло право постійного користування житлом в установленому законом порядку . Інших підстав для набуття права на житло в гуртожитку законом не передбачено. Не є підставою для набуття права постійного користування житлом у гуртожитку посилання [PERSON] на надання її дозволу на вселення до гуртожитку та проживання у ньому без обмеження часом , оскільки власник гуртожитку у відповідності з законом України , Про власність « , який діяв на той час вправі дозволити проживання іншим особам у незайнятих кімнатах. Таким чином, вселившись до гуртожитку з дозволу власника житла [PERSON] має статус тимчасового мешканця і незалежно від часу проживання вона права на постійне проживання в гуртожитку разом з неповнолітнім сином не набула. За таких обставин ,відсутні підстави вважати обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання законним права проживання та надання ордеру. Судом першої інстанції вказані обставини враховані не були , рішення суду у цієї частині вимог не мотивовано У відповідності з положеннями п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в цієї частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення , яким в задоволенні її позовних вимог слід відмовити .. Також не можна погодитись з висновком суду першої інстанції і в частині виселення відповідачки разом з неповнолітнім сином без надання іншого жилого приміщення. Згідно з положенням ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим , фактів та доказів з приводу порушення прав позивача проживанням відповідачки та її неповнолітнього сина у будинку гуртожитку по [ADDRESS] суду не надано. Як вбачається з обставин справи і сторонами не заперечувалось , що в 2008 році у зв'язку з капітальним ремонтом будівлі гуртожитку по [ADDRESS] відповідачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином переселилась в інший гуртожиток належний позивачеві і розташований по [ADDRESS]. І з цього часу ні відповідачка , ні її неповнолітній син не проживають в цьому гуртожитку , будь-яке приміщення не займають , належне їм майно у ньому також відсутнє. Таким чином, на час пред'явлення позову про виселення і на час розгляду справи ні відповідачка . ні її неповнолітній син у гуртожитку по [ADDRESS] не проживали , а тому у суду першої інстанції не було підстав для їх виселення .. Як вбачається з позовної заяви колективного підприємства КП « Донецькжитлобуд № 1» позов про виселення відповідачки з неповнолітнім сином було заявлено для того , щоби зняти їх з реєстрації за адресою розташування гуртожитку по [ADDRESS]. Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те , що у даному випадку позивачем вибрано невідповідний та належний спосіб захисту права, а тому згідно з положенням п.3., п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд вважає необхідним вказане рішення скасувати , постановити нове рішення ,яким у задоволенні позовних вимог колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» до [PERSON] про виселення її з неповнолітнім сином [PERSON] без надання іншого жилого приміщення відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Outcome: partial