Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 24 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Підлісненської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис №\~04. В обґрунтування позову зазначав, що 24 жовтня 2011 року він та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], 27 березня 2012 року. Сімейне життя у нього з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Із серпня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, незважаючи на те, що проживають в одному будинку. Подальше спільне життя подружжя є неможливим. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він підтримує, просив суд розглянути справу за його відсутності, час для примирення подружжя не надавати, позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила суд розглянути справу за її відсутності, час для примирення подружжя не надавати, оскільки сторони із серпня 2016 року подружніх відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 24 жовтня 2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Підлісненської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис №\~04. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], 27 березня 2012 року. Суд встановив, що із серпня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved