Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Встановити опіку над [PERSON] та призначити її, [PERSON] його опікуном. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] трагічно загинула її дочка [PERSON] . Після її смерті неповнолітній [PERSON] залишився без належної батьківської турботи, оскільки батько дитини [PERSON] після розлучення не цікавиться дитиною та не приділяє їй жодної уваги. Відповідач по справі не проживає з дитиною, ніякої допомоги у виховуванні і утриманні неповнолітнього сина не надає. Утримуванням та вихованням дитини займається вона, тому вважає, що її слід визнати опікуном, а з відповідача стягнути аліменти. В судове засідання позивачка не прибула, подала суду заяву в якій просить вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав залишити без розгляду, в іншій частині позов підтримала. Справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позов в частині призначення [PERSON] опікуном та стягнення з нього аліментів визнав. Позов в частині позбавлення його батьківських прав не визнав. Представник служби у справах дітей Рожнятівської районної адміністрації у судове засідання не прибув. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що уточнений позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5) підтверджено, що відповідач доводиться батьком [PERSON] , [INFO] . Копією рішення Рожнятівського районного суду від 04 січня 2013 року (а.с.11) та копією свідоцтва про смерть (а.с.9) підтверджено, що [PERSON] , яка доводилася матір`ю [PERSON] , з якою останній проживав після розірвання шлюбу, померла [INFO] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.10) [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] . Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації від 31 серпня 2020 року позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина [PERSON] є недоцільним. Верховний Суд неодноразово в усталеній практиці наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Судом встановлено, що відповідач надавав матеріальну допомогу матері дитини у вигляді аліментів (а.с.7,8), однак на даний час не приймає належної участі в її вихованні, дитина проживає з бабусею, яка опікується нею. Згідно статті 243 Сімейного кодексу України, опіка встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на перевірені судом докази, які подані позивачкою, враховуючи інтереси дитини, його вік, наявність кровного споріднення між [PERSON] та малолітнім [PERSON] , можливість створення належних умов для проживання, розвитку дитини, виховання його у колі родичів, суд приходить до переконання, що встановлення опіки над [PERSON] є необхідністю, а його опікуном доцільно призначити [PERSON] , яка відповідає критеріям визначеним законом для опікуна. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Згідно із ст.67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Крім того, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо (ст.72 ЦК України). При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє батька обов`язку приймати безпосередню участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини слід покласти на відповідача.

Outcome: approved