Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, згідно уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних у розмірі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2011 року з відповідача на його користь стягнуто борг за договором позики у розмірі 31056,09 грн., проценти за договором позики у розмірі 8650,64 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 199,10 грн. Після набрання рішенням законної сили відповідач не повернув суму позики у розмірі 3900 доларів США та не сплатив кошти за користування позикою. Оскільки договором позики не було встановлено розмір відсотків, а відповідач не виконав грошове зобовязання, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за період з 04 лютого 2011 року (дати набрання рішенням законної сили) по день ухвалення рішення по справі. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 24 січня 2011 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 04 лютого 2011 року, було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. З відповідача стягнуто на користь позивача борг за договором позики у розмірі 31056,09 грн., проценти за договором позики у розмірі 8650,64 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 199,10 грн. /а.с.9/. Як встановлено вищезазначеним рішенням суду, 10 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем склалися правовідносини позики, позивач надав відповідачу позику у розмірі 2000 доларів США. 18 червня 2008 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 1900 доларів США. Оскільки проценти за договором позики не було встановлено, за рішенням суду з відповідача стягнуто проценти за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України. 28 лютого 2011 року державним виконавцем ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду від 24 січня 2011 року. У добровільному порядку рішення суду боржником не виконано. За результатами виконавчих дій стягнути кошти у примусовому порядку не виявилося можливим /а.с.11-12/. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-36цс-14, яка згідно ст.360-7 є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Оскільки після набрання рішенням суду законної сили відповідачем не повернуто позику у сумі 3900 доларів США, позивач набув право на отримання плати за користування коштами за період з 04 лютого 2011 року по 15 липня 2015 року у розмірі облікової ставки Національного банку України. На день ухвалення рішення по даній справі офіційний курс долара США Національним банком України визначено 21,995345 грн. за 1 долар США, тому обраховувати проценти за договором позики на рівні облікової ставки НБУ слід виходячи з суми неповернутої позики 85781,85 грн. (3900 доларів США х 21,995345 грн.). Таким чином, плата за договором позики за період з 04 лютого 2011 року по 15 липня 2015 року має складати 39152,36 грн., виходячи з наступного розрахунку: за період з 04.02.2011 р. по 22.03.2012 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 7,75 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 413(кількість днів)= 7522,36 грн.; за період з 23.03.2012 р. по 09.06.2013 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 7,5 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 444 (кількість днів) = 7826,12 грн.; за період з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 7 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 64(кількість днів)= 1052,88 грн.; за період з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 6,5 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 245(кількість днів)= 3742,67 грн.; за період з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 9,5 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 93(кількість днів)= 2076,39 грн.; за період з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 12,5 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 119 (кількість днів)= 3495,90 грн.; за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 14 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 85(кількість днів) = 2796,72 грн.; за період з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 19,5 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 26(кількість днів)= 1191,55 грн.; за період з 04.03.2015 р. по 15.07.2015 р.: 85781,85 грн. (сума неповернутої позики) х 30 (облікова ставка НБУ) : 365 (днів) х 134(кількість днів)= 9447,75 грн.; Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення трьох процентів річних, суд виходить з того, що проценти, визначені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтею 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 04 лютого 2011 року по 15 липня 2015 року у сумі 11428,96 грн., виходячи з наступного розрахунку: з 04.02.2011 по 04.02.2012: 85781,85 грн. х 3% = 2573,46 грн., з 05.02.2012 по 04.02.2013: 85781,85 грн. х 3% = 2573,46 грн., з 05.02.2013 по 04.02.2014: 85781,85 грн. х 3% = 2573,46 грн., з 05.02.2014 по 04.02.2015: 85781,85 грн. х 3% = 2573,46 грн., з 05.02.2015 по 15.07.2015: 85781,85 грн. х 3% х 161 день = 9447,75 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 39152,36 грн. процентів на рівні облікової ставки НБУ та 11428,96 грн. 3% річних, а всього: 50 581,32 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved