Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 20 липня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], проте з липня 2013 року відповідач проживає окремо, в утриманні та вихованні дитини участі не бере, а також не надає на її утримання ніяких коштів, хоча вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2700,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною 3 років - в розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року позов було задоволено частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року вказане заочне рішення суду було скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, зазначивши, що відповідач є працездатною особою, працює, свої доходи приховує, проте за спільного життя з позивачем однією сім'єю він заробляв не менше 6000,00 грн. на місяць, тому має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 2700,00 грн. і на дружину - 1000,00 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали в частині обов'язку відповідача утримувати дитину до повноліття та дружину до досягнення дитиною трьох років, заперечуючи проти розміру заявлених аліментів, оскільки відповідач працює за цивільно-правовою угодою вантажником в ТОВ «Фроггі», у 2013 році отримував стабільно 900,00 грн. на місяць за надані послуги, інші доходи від виконання послуг є нерегулярними та розмір їх є нестабільним, тому має можливість сплачувати аліменти не більше 900,00 грн. щомісяця, з яких на утримання дружини - 500,00 грн. та на утримання дитини - 300,00-400,00 грн. на місяць. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 липня 2012 року та станом на день розгляду даної справи перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб в копії (а.с.4). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучене свідоцтво про народження в копії (а.с.5). За даними довідки Домоуправління м. Дніпропетровськ УАТ «Мостобуд» від 13 січня 2014 року дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.6) та, відповідно, перебуває на утриманні позивача. Позивач не працює, знаходиться на обліку в УПСЗН Індустріального району м. Дніпропетровська та отримує соціальну допомогу до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої за період з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 3392,67 грн. та щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої за період з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 4650,00 грн., про що свідчать довідки УПСЗН Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 03 лютого 2014 року за №484 та 483 відповідно (а.с. 21, 22). На підставі даних трудової книжки відповідача, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.37-38) встановлено, що починаючи з 16 вересня 2011 року він не працює, в центрі зайнятості не перебуває, постійного заробітку не має. Як вбачається з довідки ТОВ «Фроггі» від 15 квітня 2014 року №1504/1 (а.с.36) відповідач виконував роботи в ТОВ «Фроггі» за цивільно-правовим договором від 01 січня 2012 року №37/12 з 01 січня 2012 року по 01 січня 2014 року, та за період з січня 2013 року по грудень 2013 року отримав в якості оплати послуг 10800,00 грн., тобто 900,00 грн. щомісяця. З даним товариством відповідачем пролонгований договір на виконання послуг, проте на даний час оплата не здійснювалась у зв'язку з відсутністю замовлень на виконання робіт. Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Оскільки судом з'ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров'я дитини, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, стан здоров'я відповідача, який є працездатною особою, відсутність у відповідача інших осіб на утриманні, знаходження позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та відсутність у зв'язку з цим у неї власних доходів, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з який з 01січня 2014 року складає на дитину віком до 6 років - 1032,00 грн., з 01 липня 2014 року - 1059,00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON], [INFO], в сумі 600,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 14 січня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, статтею ст.75 СК України встановлений обов'язок дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного та відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч.ч. 4, 6 ст. 84 СК України. Встановивши, що сторони перебувають у шлюбі, проживають окремо, від них як подружжя походить дитина [INFO], проте відповідач утримання матері своєї дитини не надає, суд зважає на положення ч. 2 ст. 84 та ч. 2 ст. 85 СК України, які є спеціальними до виниклих між сторонами за цим позовом правовідносин, та відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. При ухваленні рішення для суду є визначальним те, що дитина не досягла трьох років, дитина мешкає разом із матір'ю, та матір дитини нею опікується. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги, окрім обставин, що взяті до уваги при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, обставини відсутності доходів у позивача у зв'язку зі знаходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, матеріальна можливість відповідача надавати позивачу допомогу з урахуванням розміру аліментів на утримання дитини, що визнано ним у судовому засіданні, а відтак, суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років в сумі 300,00 грн., тобто до [INFO], починаючи стягнення з 14 січня 2014 року. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За правилами ст.ст. 81,88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243,60 грн. належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: partial