Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача 630 985 грн. 03 коп. - суму боргу за договором позики, та 6 309 грн. 86 коп. - судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 860 доларів США, а останній зобов'язався їх повернути не пізніше 15.03.2017 року. Проте, у зазначений в розписці термін, відповідач борг позивачу не повернув, а тому [PERSON] був змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розписки отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 21 860 доларів США та зобов'язався їх повернути не пізніше 15.03.2017 року (аркуш справи № 5). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт укладення договору та отримання грошей підтверджується розпискою, підписаною [PERSON], згідно з якою останній отримав від [PERSON] гроші в сумі 21 860 доларів США в строк до 15.03.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідач не надав доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Відповідно ч.1 ст. 433 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а згідно ч. 2 цієї ж норми, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Згідно офіційних даних НБУ, на час подачі до суду позову про стягнення з відповідача суми позики, офіційний курс гривні щодо долару США станом на 24.01.2018 року становить 2886,4824 грн. за 100 доларів США (аркуш справи № 6). Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики, у гривневому еквіваленті становить 630 985 грн. 03 коп. (21 860 доларів США *2886,4823 грн. = 630 985 грн. 03 коп.). Таким чином, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем документально підтверджено понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 6 309 грн. 86 коп. (аркуш справи № 1), а тому підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved