Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «НЬЮ-ПАРС ЛТД» про поновлення на роботі, стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за період затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона з 1 серпня 2005 року працювала у відповідача на посаді директора з продажу. На початку червня 2014 року позивача повідомлено про те, що звільнена з вказаної посади без надання відповідного наказу на ознайомлення та видачі трудової книжки. Крім того, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок. Тому позивач звернулася з цим позовом та просила поновити її на посаді директора з продаж, стягнути компенсацію за час вимушеного прогулу у розмірі 2 578 грн. 40 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 578 грн. 40 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 325 грн. 41 коп., 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що пов'язана з душевними стражданнями позивача з приводу грубого порушення відповідачем трудового законодавства та судові витрати. Під час судового розгляду справи представником позивача позовні вимоги були змінені, відповідно до яких просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 570 грн. 80 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5 325 грн. 41 коп., 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати (а.с. 29-31). Представник позивача до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність представника відповідача в порядку заочного провадження. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 17 вересня 2012 року по 1 червня 2014 року працювала у відповідача ТОВ «НЬЮ-ПАРС ЛТД» на посаді директора з продажу (а.с. 20-22). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разів звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. За розрахунком позивача розмір такої компенсації становить 5 325 грн. 41 коп., з яким суд погоджується. Тому, позовні вимоги у частині стягнення компенсації за невикористану відпуску підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 58 грн. 60 коп., з яким погоджується суд. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 1 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року, що становить 4 570 грн. 80 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Всього підлягає стягненню 9 896 грн. 21 коп. (4 570 грн. 80 коп. + 5 325 грн. 41 коп.). Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., то суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог на суму 1 000 грн. відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України з урахуванням ступеню тяжкості душевних страждань з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач була звільнена від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача окремо за вимоги майнового та вимоги немайнового характеру з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Крім того, судом встановлено, що позивачем було потрачено 6 318 грн. на правову допомогу, у зв'язку з чим вказані кошти підлягають стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial