Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У серпні 2021 року Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 96792869000 від 22 вересня 2020 року в сумі 81388 грн. 34 коп. Обгрунтовано позов тим, що 22 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит в сумі 67540 грн. 02 коп., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, плату за кредит та інші платежі не пізніше 22 вересня 2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, а саме в сумі 10000 грн. При цьому, пояснила, що у період карантину вона не працювала, у зв`язку з чим не змогла своєчасно виконувати свої зобов`язання за договором. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання спожичого кредиту № 96792869000, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 67540 грн. 02 коп. для особистих потреб, а саме: на погашення суми заборгованості позичальника за кредитом, наданим позичальнику банком на підставі договору про надання споживчого кредиту № 95382253000 шляхом перерахування в безготівковій формі на транзитний рахунок банку, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, плату за кредит та інші платежі не пізніше 22 вересня 2024 року (а.с. 26). Згідно із пунктами 3.7, 3.8, 3.9 вказаного договору ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 22 числа (включно) кожного місяця. Процента ставка за договором встановлюється у розмірі 0,00001% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7,00001% річних. Пунктом 3.11 договору сторони передбачили, що відповідач сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Таким чином, уклавши договір про надання спожичого кредиту № 96792869000 від 22 вересня 2020 року між сторонами виникли договірні зобов`язання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит на умовах, передбачених договором (а.с. 33). Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за договором станом на 02 серпня 2021 року становить 81388 грн. 34 коп., до якої входить: 67340 грн. 02 коп. - заборгованість за кредитом, 14048 грн. 32 коп. - заборгованість по комісії (а.с. 31-32). Доказів, які б спростовували вказаний розмір заборгованості відповідач суду не надала. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved