Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номера. За умовами договору позичальник одержав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Внаслідок невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість по договору у розмірі 38761 грн. 37 к., з яких: 6805 грн. 87 к. - заборгованість за кредитом; 29633 грн. 53 к.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1821 грн. 97 к. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 38761 грн. 37 к. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, прохав розглянути справу у його відсутність. Також подав письмове заперечення по справі, у якому зазначив, що 9 березня 2006 року він отримав платіжну картку, строк дії якої закінчився у березні 2009 року. У 2008 році він припинив сплату коштів по погашенню кредиту у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, нову картку не отримував, прохав застосувати строки позовної давності. Також зазначив, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2011 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з нього достроково стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 17821 грн. 75 к. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 09.03.2006 року сторони уклали кредитний договір без №, оформлений шляхом підписання позичальником відповідної заяви. За умовами цього договору, зазначеними у вказаній заяві позичальника позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 3 500.00 грн. з кінцевим терміном повернення, який співпадає з строком дії картки, починаючи з 09.03.2006 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7 % на місяць. Із наданої суду відповідачем копії платіжної картки вбачається, що строк її дії обмежується березнем 2009 року. Позивачем за умовами кредитного договору нарахована станом на 30 червня 2015 року заборгованість по договору у розмірі 38761 грн. 37 к., з яких: 6805 грн. 87 к. - заборгованість за кредитом; 29633 грн. 53 к.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1821 грн. 97 к. - штраф (процентна складова). Також у судовому засіданні встановлено, що з відповідача за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-768/11 за публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до відповідача по укладеному ним 9 березня 2006 року кредитному договору було стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 31 травня 2011 року у розмірі 17821 грн. 75 к., в т.ч.: заборгованість за кредитом - 6805 грн. 87 к., заборгованість за процентами - 9691 грн. 03 к., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф(процентна складова) - 824 грн. 85 к. З постанови від 6 грудня 2012 року, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції Дзгоєвою Т.Ю., вбачається, що виконавчий лист про стягнення з відповідача коштів по вказаному вище рішенню суду знаходиться на виконанні у відділі ДВС Арбузинського районного управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки (пені) поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Таким чином, реалізація банком свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором та закінчення строку дії цього договору, припиняє дію договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а отже й можливість нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки. У зв'язку з чим вимоги про стягнення коштів з відповідача задоволенню не підлягають, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed