Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 09.08.1997 по 12.12.2019 він перебував у шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі, [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 12.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області. Як зазначив позивач, він є співвласником квартири [ADDRESS] , має постійну роботу на посаді технічного директора товариства з обмеженою відповідальністю «СЕУ», отримує стабільну заробітну плату та позитивно характеризується за місцем роботи. З 2019 року [PERSON] проживає разом із позивачем, заперечень проти цього [PERSON] не заявляє. Позивач несе всі зобов`язання, що пов`язані з розвитком дитини, її навчанням, відпочинком, забезпечує її харчуванням, приймає активну участь у вихованні, навчанні та розвитку дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Позивач просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . 14.02.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 06.05.2020 на підставі розпорядження № 592 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2020 року справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання. У вересні 2020 року першим заступником голови Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області був поданий висновок про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.01.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 20.01.2021 позивач не з`явився. Надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У разі неявки відповідача просив провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання 20.01.2021 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Третя особа свого представника в судове засідання 20.01.2021 не направила. В.о. начальника служби у справах дітей та сім`ї подав до суду заяву, відповідно до якої просив суд розглядати справу за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), враховуючи при цьому, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, з 09.08.1997 [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі, [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.12.2005. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2000, реєстраційний номер 58/8, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Згідно наявних в матеріалах цивільної справи копії довідки та характеристики, виданих директором ТОВ «СЕУ», позивач має постійну роботу на посаді технічного директора товариства, отримує стабільну заробітну плату та позитивно характеризується за місцем роботи. Як вбачається із копій актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, наданого Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, дитина має окрему кімнату, в квартирі створені необхідні умови для проживання та виховання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М.С.проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За приписами ч. 5 вищезазначеної статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 01.09.2020 за № 07-21/2442 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання вищезазначеної неповнолітньої дитини разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини не направила до суду відзив проти позовної заяви, не надала доказів, що визначення місця проживання дитини разом з батьком буде суперечити інтересам дитини. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини, позивачем створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та враховуючи, що дане визначення місця проживання дитини не позбавлятиме її мати права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі вищевикладеного, ст. ст. 19, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved