Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними прилюдних торгів та акту про проведення прилюдних торгів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 27034070 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-8996/10, виданого 21.03.2011 Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суми заборгованості у розмірі 2 049 286,44 грн. Боржнику [PERSON] було встановлено строк до 17.06.2011 для добровільного виконання рішення суду. Згодом в порядку примусового виконання рішення суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок [ADDRESS], який належить позивачу на праві приватної власності. Примусове стягнення проведено шляхом продажу вказаного будинку з публічних торгів, продаж здійснено ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція». Публічні торги проводилися неодноразово. 16.07.2013 домоволодіння було продано [PERSON] за 210 100 грн. Дані обставини підтверджуються протоколом прилюдних торгів №8/177/13/А-01н-2 від 16.07.2013. Таким чином позивач вважає, що при проведенні прилюдних торгів були допущені численні порушення чинного законодавства, а саме не враховано особливості проведення прилюдних торгів встановлених Законом України «Про іпотеку», а тому просила суд визнати недійсними результати та протокол №08/177/13/А-01н-2 від 16.07.2013 прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яке їй належить, визнати акт від 26.07.2013 про проведення публічних торгів про реалізацію арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, складений державним виконавцем та затверджений начальником АНД ВДВС ДМУЮ, недійсним та стягнути судові витрати з відповідачів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» - Коваленко М.В. - проти позову заперечувала, підтримала надані письмові заперечення, пояснивши, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - житлового будинку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] яке належить на праві власності [PERSON], проведено відповідно до норм чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - житлового будинку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] яке належить на праві власності [PERSON], проведено відповідно до норм чинного законодавства. Представник відповідача Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Шаган О.А. проти позову заперечував, підтримав надані письмові заперечення, пояснивши, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - житлового будинку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] яке належить на праві власності [PERSON], проведено відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, жодних дій або процесуальних документів ані позивачем, ані його представником в ході виконавчого провадження оскаржено не було. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» Далія С.О. проти позову заперечував, підтримав надані письмові заперечення. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Звертаючись до суду, позивач [PERSON] у позовній заяві та її представник [PERSON] у судовому засіданні посилаються на недодержання державним виконавцем та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» при проведенні прилюдних торгів вимог чинного законодавства. Розглядаючи справу, суд зважує на те, що правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), згідно з яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Відповідно до п. 3.11. Тимчасового положення спеціалізована організація, з якою державна виконавча служба укладає договір, яким доручає цій організації реалізацію майна за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Згідно з положенням п. 6.1. Тимчасового положення після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Це узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, п. п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року № 152/361) з подальшими змінами та доповненнями), ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Спірне майно було передано Приватному підприємству «Юстиція» за договором для надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна для реалізації за результатами голосування відповідної конкурсної комісії. Повідомлення про проведення прилюдних торгів було розміщено в засобах масової інформації та направлені листи сторонам виконавчого провадження - [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо проведення прилюдних торгів з реалізації майна боржника [PERSON] Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] в позові та її представника в судовому засіданні щодо неповідомлення [PERSON] про проведення прилюдних торгів 16 липня 2013 року, оскільки такі твердження спростовуються наданою до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції заявою [PERSON] від 04 липня 2013 року, копія якої наявна в матеріалах справи, і з якої вбачається, що позивач обізнана про призначення прилюдних торгів на 16 липня 2013 року. Згідно протоколу проведення прилюдних торгів від 16 липня 2013 року переможцем торгів стала [PERSON] Згідно із ч. 2 ст. 16, ч 1 ст. 215 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як убачається з позовної заяви, підставою для визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу та акту проведення прилюдних торгів позивач [PERSON] зазначає недодержання державним виконавцем та організатором прилюдних торгів (аукціону) Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 21.04.2005 та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 27.10.1999 № 62/5. Разом з тим, суд погодитися з цим не може з огляду на наступне. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 15.07.1999 №42/5. Законом України «Про виконавче провадження» визначені загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця і порядок цього оскарження (статті 1,2,5,7,10,11,85) Закону. Разом із тим, положення цього Закону та Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року (з подальшими змінами та доповненнями) не встановлюють порядку та правил проведення аукціонів (прилюдних торгів), а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на аукціоні і відсилають до інших нормативних актів Кабінету Міністрів України та Міністерства Юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону та п.п. 5.11,5.12 Інструкції № 74/5). Частинами 1-6 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Судом встановлено та визнано сторонами, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2011 року видано виконавчий лист на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 049 286,44 грн., тобто примусове виконання рішення суду виникло не з правовідносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а з приводу стягнення заборгованості. Таким чином, виконання рішення суду повинно проводитися в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 27.10.1999 № 62/5, а не на підставі Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача, а тому їй необхідно у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed