Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON]про виселення за неможливістю спільного проживання із житлового будинку. 18 вересня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про зміну предмета та підстави позову, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Шевченка,70 в с.Озеряни Бучацького району Тернопільської області. Право власності на житловий будинок виникло після смерті батька - [PERSON] У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON]Із відповідачем вони перебували у шлюбі з 02.06.1979 р. до 25.07.2005 р. З того часу, тобто з 2005 року, відповідач не являється членом сім'ї. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач являється її колишнім чоловіком, оскільки шлюб між ними 25 липня 2005 року було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] і надалі проживає у вищевказаному будинку, однак коштів по утриманню та проведенню ремонту будинку не надає, участі у веденні підсобного господарства не бере, будь-яких відносин вони не підтримують. Відповідач продовжує себе негідно поводити не дивлячись на те, що в суді розглядається справа про виселення його з будинку за порушення правил співжиття. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Із витягу про державну реєстрацію вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Шевченка,70 в с.Озеряни Бучацького району Тернопільської області. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 лютого 2012 року зроблено запис за №3. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Озерянською сільською радою Бучацького району, до складу сім`ї [PERSON] входять колишній чоловік [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] Вислухавши позивачку, її представника, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини: [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані по вул.Шевченка,70 в с.Озеряни Бучацького району Тернопільської області. [PERSON] допускає триваючу антигромадську поведінку, що унеможливлює подальше співжиття інших членів сім`ї з ним. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 того ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Крім того, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Аналогічна позиція висловлена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-47383св13 від 02 квітня 2014 року, правовій позиції Верховного [PERSON] України, висловленій у постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи №6-158цс14. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК). Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказана норма передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом виселення. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного [PERSON] України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Суд приходить до переконання, що право користування відповідача будинком було пов'язано з правом власності на будинок його тестя - тобто батька позивачки, членом сім'ї якої відповідач був, однак, у зв'язку з припиненням шлюбних та родинних відносин, а також зі смертю [PERSON] (попереднього власника) таке право відповідача припинилося. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку є обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved