Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

у своїй позовній заяві позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 2916,39 доларів США, що станом на момент подання позову становить 77255,17 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачка [PERSON] жодного вкладу у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не ставила та жодних договорів про вклад не підписувала, в тому числі не підписувала і договір про вклад №263551662122 від 18.08.2011 року, а оскільки вона зазначений договір не підписувала і не ознайомлювалася з його умовами, то позивач вважає та просить суд зобов'язати відповідачку повернути йому всі внесені на її рахунок та отримані нею кошти як такі, що набуті за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просить позов задоволити, справу розглянути у відсутності представника та не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася з невідомих суду причин та не повідомила суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. В судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Суд, за згодою позивача та враховуючи вимоги ст.ст.224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідачки, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Дослідивши докази, представлені позивачем на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які позивач вважає достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджан ня майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Копіями рішеннь від 12.01.2015 року та 03.11.2015 року /а.с.6-9, 74-81/ підтверджено, що сторони з 15.02.2000 року по 15.10.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Копією договору про вклад від 18.08.2011 року/а.с.20/ підтверджено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено вищезгаданий договір. Копіями квитанцій/а.с.10-19/ підтверджено, що кошти по договору вкладу вносились з 18.08.2011 року по 30.12.2013 року. Копією клопотання від 09.02.2016 року/а.с.66/ підтверджено, що відповідачка по справі подала заяви про зняття коштів з рахунку та зняла їх у сумі 3065 доларів США. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна. В судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] не навів достатніх підстав для задоволення позову про повернення безпідставно набутого майна. Однак суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2000 року по 15.10.2012 року. Між відповідачами по справі, а саме [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 18.08.2011 року було укладено договір про вклад, а також його закрито із зняттям з рахунку [PERSON] коштів у сумі 3065 доларів США. Виходячи із цього суд приходить до переконання, що дані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.216, 1212 ЦК України, ст.ст.60, 63, 70, 71 СК України та

Outcome: approved