Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

у серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, в якому просила визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі довідки Виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області № 4977 від 21.07.2008 року, вона отримала дозвіл на тимчасове зайняття безхазяйного житлового будинку [ADDRESS] , де і стала постійно проживати, починаючи з 21.07.2008 року. Тобто протягом останніх десяти років, з 21.07.2008 року і по теперішній час, вона добросовісно, відкрито і безперервно володіє та користується спірним безхазяйним житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 27 липня 2018 року на замовлення позивача, та довідки ТОВ «ТОП ЕСТЕЙТ» № 0086/18 від 31.07.2018 року, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 40,0 кв.м, житловою 14,4 кв.м., літня кухня літ. Б, погріб літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа № 1, - побудовано до 05.08.1992 року, що згідно Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями п. 3.2, не належать до самочинного будівництва. Згідно висновку про вартість нерухомого майна, станом на 27.07.2018 року вище вказаний об`єкт оцінки коштує 78700 грн. Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю у неї належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, позивач не може повноцінно володіти та розпоряджатися ним, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Вважає, що є всі законні підстави для визнання її власником даного нерухомого майна за набувальною давністю згідно вимог ст. ст. 16, 344 ЦК України, оскільки вона безперервно, добросовісно, відкрито володіє та на свій розсуд користується зазначеним вище житловим будинком. Тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року позов [PERSON] до Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 01 листопада 2019 року від представника відповідача Мереф`янського міського голови В.І.Сітова надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись що позов необгрунтований. 06 листопада 2019 року представник відповідача надав доповнення до відзиву, в яких зазначив, що житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не існує, так як спірний будинок зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Тому у зв`язку з відсутністю предмету спору просив закрити провадження по даній справі. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, закрито та справа призначена до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву, відповідно до якої позов підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити, справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З матеріалів справ вбачається, що 21.07.2008 року [PERSON] на підставі довідки Виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області № 4977 від 21.07.2008 року отримала право проживати у безхазяйному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту депутата Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] . від 05.08.2018 року, позивач, станом на дату видачі довідки, не зареєстрована, але фактично, починаючи з 21 липня 2008 року, проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Даний термін становить вже більше 10 років. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 27 липня 2018 року на замовлення [PERSON] , та довідки ТОВ «ТОП ЕСТЕЙТ» № 0086/18 від 31.07.2018 року, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 40,0 кв.м, житловою 14,4 кв.м., літня кухня літ. Б, погріб літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа № 1, побудовано до 05.08.1992 року, що згідно інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями п. 3.2, не належать до самочинного будівництва. Згідно з відповіддю голови Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області Сітова В.І . № 2674 від 03.08.2018 року та Довідкою № 491 від 19.10.2018 року, яка надана КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ зареєстровано в цілому за [PERSON] . Також вказано, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не оформлено та не зареєстровано. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність, безперервність та відкритість користування [PERSON] безхазяйним житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] більше десяти років підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області № 4977 від 21.07.2008 року про надання дозволу на його тимчасове зайняття, Актом депутата Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області Кавердіної Н.М. від 05.08.2018 року, а також «Договором користування електричною енергією №11182» від 05.08.2008 року. Вказаний Договір укладений між [PERSON] та АК «Харківобленерго» з приводу постачання електроенергії до буд. [ADDRESS] . Тож суд критично відноситься до твердження представника відповідача щодо відсутнього предмету спору, так як спірний будинок зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги стосуються саме будинку [ADDRESS] . . Враховуючи вищевикладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на житловий будинок [ADDRESS] у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved