Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за розпискою в розмірі 269 500 грн., 3 % річних в розмірі 19 780 грн. 56 коп. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2892 грн. 81 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява від його представника, в якій просить справу розглянути у відсутність позивача та представника позивача, позов підтримує, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 30 травня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] у борг гроші в розмірі 10 000 доларів США. Згідно розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу зазначену суму позики до 31 грудня 2016 року, але у вказаний строк свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 30.05.2016 в розмірі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.06.2019 складає 269 500 грн., трьох процентів річних в розмірі 19 780 грн. 56 коп. на підставі ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача 2892 грн. 81 коп. судового збору. Що вимоги позивач про стягнення 13 000 грн. витрат на правову допомогу за складання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ( ч.4 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи 14.07.2019 між адвокатом Петрикей І.А. та [PERSON] було укладено Договір №12-Ц про надання правової допомоги, відповідно до якого за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар в сумі 13 000 грн., з яких згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги за консультації клієнта, узгодження правової позиції 1700 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви 5950 грн., участь у судових засіданнях 1500 грн./засідання у кількості 3 - 4500 грн., підготовка та направлення адвокатських запитів -850 грн. На виконання вищевказаного договору про надання правової допомоги, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №12 від 14.07.2019 про сплату 13 000 грн. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт адвоката, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які складаються з витрат за консультації клієнта, узгодження правової позиції в сумі 1700 грн. та за підготовку та подання до суду позовної заяви в сумі 5950 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial