Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1» (далі - ТОВ «Житлобуд-1») про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири. Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 1999 року. Зазначена квартира розташована на верхньому поверсі будинку. Зазначає, що з 2015 року і на час звернення з позовом до суду відбуваються регулярні залиття належної їй квартири через протікання даху. У результаті залиття стан квартири погіршився, при цьому у 2018 році вона зробила ремонт у квартирі, який фактично знищений через залиття. Вона неодноразово зверталась до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням провести необхідні ремонтні роботи на даху будинку. За результатами її звернення складено акти про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) ТОВ «Житлобуд-1» від 03 січня 2019 року та 20 січня 2019 року причиною залиття зазначеної квартири є те, що в процесі експлуатації покриття на даху прийшло в непридатний стан, залиттям пошкоджено належну їй квартиру. Згідно зі звітом про оцінку розміру майнового збитку від 16 липня 2019 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Аелєкон», вартість завданої позивачеві у результаті залиття квартири майнової шкоди становить 55 914 грн. Крім того, за експертні послуги нею було сплачено 1 925 грн. Вважала, оскільки відповідач не виконував покладені на нього обов`язки по утриманню будинку, затоплення квартири відбулося саме з цих причин, а тому він повинен відшкодувати майнову шкоду, завдану залиттям квартири. Ураховуючи наведене, [PERSON] просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1» 57 839 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 29 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 07 листопада 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що 19 березня 2019 року відповідачем були виконані поточні роботи з ремонту даху. За роки експлуатації будинку [ADDRESS] покриття покрівлі будинку вже прийшло у непридатний стан та продовжує зношуватись. Щоб повністю виключити можливість залиття квартири потрібно провести капітальний ремонт даху, проте такий ремонт не входить до послуг відповідача. Просили у задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 04 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладеними у ньому обставинами та просив задовольнити його. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши учасників справи, судом встановлено наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 1999 року, укладеного між ТОВ «Житлобуд-1»та [PERSON] (а. с. 8.). Згідно з актами про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) ТОВ «Житлобуд-1» від 03 січня 2019 року та 20 січня 2019 року причиною залиття [ADDRESS] під час обстеження виявлено пошкодження, а саме: відклеєні шпалери, жовті та мокрі плями у коридорі, спальній кімнаті та ванній кімнаті (а. с. 15-16). Відповідно до звіту про оцінку розміру майнового збитку, завданого квартирі [ADDRESS] від 16 липня 2019 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Аелєкон», вартість завданої позивачеві у результаті залиття квартири майнової шкоди становить 55 914 грн (а. с. 18-37). Відповідно до рахунку-фактури та квитанції про оплату [PERSON] за проведення незалежної оцінки сплатила 1 925 грн (а. с. 52). Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Згідно із частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить наявність вини відповідача у заподіянні йому шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. За таких обставин, суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір шкоди, завданої майну позивача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 57 839 грн. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved