Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що згідно із наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікол» (далі - ТОВ «Мікол») № Мік-718 від 27 листопада 2009 року її було прийнято на посаду заступника генерального директора з економіки товариства. 20 грудня 2011 року наказом № Мік-1294 цього ж товариства її було переведено на посаду заступника директора з економіки у зв'язку із зміною структури підприємства на підставі Статуту, а 01 листопада 2012 року наказом № Мік-594 її знову було з цих же підстав переведено на посаду керівника будівельного департаменту з економіки підприємства. 31 липня 2013 року на підставі наказу № Мік-402 виданого ТОВ «Мікол» її було звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до абз. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням законодавства про працю з боку товариства. Після її звільнення товариство ознайомило її із наказом про звільнення та видало трудову книжку, але у порушення ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення, тобто 31 липня 2013 року не здійснило виплату всіх належних їй від підприємства сум, хоча у день звільнення вона була на роботі. Довідку про належні їй при звільнені з роботи суми товариство не видало. На її неодноразові звернення щодо здійснення розрахунку по заробітній платі товариство ігнорує і продовжує не виплачувати належні їй суми від підприємства при звільненні, у зв'язку з чим змушена була у серпні 2014 року звернутися до суду з позовом. У порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач ТОВ «Мікол» у встановлені законом строки заробітну плату їй повністю не виплачує. На день звільнення товариство не в повному обсязі виплатило їй заробітну плату, а саме: за квітень 2013 року - 10590 грн. 95 коп., за травень 2013 року - 6590 грн. 95 коп., за червень - 12631 грн. 26 коп., за липень 2013 року - 53737 грн. 44 коп., всього - 83550 грн., що підтверджується випискою за її особовим рахунком [NUMBER] за період з 01 січня 2013 року по 18 лютого 2014 року, а також середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у зв'язку зі звільненням по день фактичного розрахунку. Крім цього, у зв'язку з порушенням трудових прав на її користь з ТОВ «Мікол» підлягає стягненню завдана їй моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях та душевних переживаннях, неможливості розпоряджатися належними коштами, погіршенні становища в суспільстві через підвищення цін на продукти. Також пояснила, що підставою відшкодування моральної шкоди є саме не виплата заборгованості по заробітній платі та непроведення з нею своєчасного розрахунку при звільнені з роботи. Розмір завданої моральної шкоди вона оцінює в 10000 грн. З урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути з ТОВ «Мікол» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 83550 грн. 60 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у зв'язку зі звільненням в розмірі 348316 грн. 23 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач ТОВ «Мікол» повторно до суду не з'явило, , ? ? ло , ило. Зі згоди представника позивача с , . 224 . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч. 2 ст. 94 КЗпП України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. У ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що 27 листопада 2009 року позивача [PERSON] наказом № Мік-718 ТОВ «Мікол» було прийнято на посаду заступника генерального директора з економіки товариства. 20 грудня 2011 року наказом № Мік-1294 цього ж товариства [PERSON] було переведено на посаду заступника директора з економіки у зв'язку із зміною структури підприємства на підставі Статуту, а також з цих же підстав 01 листопада 2012 року наказом № Мік-594 позивача було переведено на посаду керівника будівельного департаменту з економіки підприємства. Згідно із наказом ТОВ «Мікол» 31 липня 2013 року № Мік-402 позивач звільнена з роботи з посади заступника керівника будівельного департаменту з економіки ТОВ «Мікол» на підставі абз. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із невиконанням товариством законодавства про працю. У день звільнення позивача з роботи, тобто з 31 липня 2013 року, ТОВ «Мікол» трудову книжку [PERSON] видало, а розрахунок з нею не провело, довідку про належні при звільненні з роботи суми їй не видало. Також не виплатило [PERSON] і заборгованість по виплаті заробітної плати, за період з квітня по липень 2013 року в сумі 83550 грн.60 коп., а саме за: квітень 2013 року - 10590 грн. 95 коп., травень 2013 року - 6590 грн. 95 коп., червень - 12631 грн. 26 коп., липень 2013 року - 53737 грн. 44 коп., що підтверджується випискою за особовим рахунком [NUMBER] позивача з 01 січня 2013 року по 18 лютого 2014 року. Що стосується вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку, то вона лише нарахована і включена до нарахованої заробітної плати за липень 2013 року, але не виплачена позивачу. У довідці № 587 виданої ТОВ «Мікол» 15 серпня 2013 року зазначено, що дохід [PERSON] на посаді заступника керівника будівельного департаменту з економіки у товаристві за період з 01 лютого по 31 липня 2013 року склав 142424 грн. 49 коп., а саме за: лютий - 18500 грн., березень - 12950 грн., квітень - 12950 грн., травень - 12950 грн., червень - 15500 грн. липень 69574 грн. 49 коп. Крім цього судом встановлено, що позивач [PERSON] 18 лютого 2014 року направляла до відповідача лист-вимогу про здійснення з нею розрахунку по заробітній платі, але останній позивачу будь-якої відповіді не надав. Із виписки за особовим рахунком [NUMBER] позивача [PERSON] наданої 18 лютого 2014 року відділенням № 827 АТ «УкрСиббанк» вбачається, що відповідач ТОВ «Мікол» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 83550 грн. 60 коп., а саме: за квітень 2013 року - 10590 грн. 95 коп.; за травень 2013 року - 6590 грн. 95 коп.; за червень - 12631 грн. 26 коп.; за липень - 53737 грн. 44 коп., тому позовні вимоги щодо стягнення цієї заборгованості підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. За змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (абзац другий п. 20 вказаної постанови). Виходячи з наведеного, враховуючи, що ТОВ «Мікол» у день звільнення [PERSON] з роботи належні їй при звільненні суми не виплатило, розрахунок із ним не провело, суд вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01 серпня 2013 року по 18 листопада 2014 року. Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. У п. 8 цієї ж постанови визначено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки № 587 від 15 серпня 2013 року, виданої ТОВ «Мікол» заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці роботи (береться до уваги травень-червень 2013 року, оскільки в липні місяці позивача звільнено з роботи, а також окрім заробітної плати їй нарахована вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку) склала 28450 грн. (12950+15500). У травні та червні 2013 року було 37 робочих днів (19+18). Згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 14225 грн. (28450 : 2), середньоденна заробітна плата складає 768 грн. 92 коп.(28450 : 37роб. дн.). Враховуючи зазначений період затримки розрахунку при звільненні, а саме: 15 повних місяців (5 місяців у 2013 році і 10 місяців у 2014 році) та 12 робочих днів у листопаді 2014 року на користь [PERSON] із відповідача ТОВ «Мікол» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 222602 грн. 04 коп. ((14225 х 15 міс.) + (12 роб. дн. х 768 грн. 92 коп.)), тому позов частині стягнення середнього заробітку за час виплати заробітної плати у зв'язку зі звільненням підлягає задоволенню частково. За змістом положень ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із приписами ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, ч. 1 ст. 23 ЦК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до норми ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої відповідачем несвоєчасною виплатою заробітної плати, враховуючи характер та обсяг душевних страждань і переживань, їх тривалість, час, необхідний позивачу для відновлення порушеного права, засади розумності та справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з ТОВ «Мікол» на користь [PERSON], суд визначає в розмірі 5000 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене вище, ставки судового збору, встановлені у ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із відповідача ТОВ «Мікол» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3305 грн. 10 коп. (3061грн. 50 коп. + 243 грн. 60 коп. - 1% від суми задоволених вимог майнового характеру та 243 грн. 60 коп. - за вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial