Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON]звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що вказану квартиру було передано йому за договором дарування від його дружини [PERSON] 29 березня 2011 року. 27 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], сином позивача було укладено шлюб. З жовтня 2005 року відповідач була зареєстрована за даною адресою, однак, жодного дня у вказаній квартирі не проживала, але брала будь-якої участі в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг, всі вказані витрати, в тому числі, які нараховуються на вказаних осіб, вимушений нести позивач. 07 травня 2015 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва було розірвано. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату і час судового розгляду повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомила, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до вимог статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, щоза договором дарування від 29 березня 2011 року власником житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2017 року, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа (а.с. 12). З довідки форма 3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №02/10/02-372 від 08 лютого 2017 року слідує, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], разом з тим, на цій житловій площі проживають і зареєстровано шість осіб, в тому числі: [PERSON], [INFO] (власник особового рахунку), [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (мати), [PERSON] [PERSON], [INFO] (онука). Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається протягом шести місяців. Оцінюючі встановлені факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач більше ніж шість місяців відсутня за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несе. Отже, відповідно до вимог ст. 72 ЖК Української РСР, [PERSON] є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, а позивач внаслідок її реєстрації у вказаній квартирі несе додаткові витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг. Після від'їзду відповідач втратила право на користування квартирою [ADDRESS], що відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Таким чином судом встановлено порушення відповідачем права позивача на розпорядження та користування власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved