overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Пояснила, що між нею та відповідачем була усна домовленість про надання коштів на утримання дітей, але близько шести місяців дана домовленість ним не виконується, кошти надаються не регулярно та не в достатній кількості. [PERSON] подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позов визнав. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22.08.1998р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2012 року (а.с.10). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 155 та видане відповідне свідоцтво (а.с.9) та [PERSON], [INFO] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві зроблено актовий запис № 3344 та видане відповідне свідоцтво (а.с.8). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища сторін та враховуючи ту обставину, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судові витрати. На підставі ст.ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У січні 2014 року Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на місяць, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2011 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Всі матеріальні витрати на утримання дитини позивач несе особисто, відповідач матеріальну допомогу не надає. У судове засідання Позивач не з'явилась, надіслала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов до висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 11 серпня 2011 року було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 33, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2344 (а.с. 7). Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, незалежно від того одружені вони чи розлучені. За рішенням суду аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі згідно ст. 181 СК України. Нормами ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 03 січня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року за заявою позивача у справі накладено арешт на 2/3 частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] В процесі розгляду справи ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.06.2014 року за ініціативою [PERSON] її позовну заяву залишено без розгляду. При цьому, 02.06.2014 року представником відповідача до суду подано заяву про скасування заходів забезпечення позову з огляду на залишення позовної заяви без розгляду і відсутності необхідності забезпечення позову. В судовому засіданні [PERSON] категорично заперечила щодо скасування заходів забезпечення позову, більше того, зазначила, що оскаржує ухвалу про залишення позову без розгляду лише для того, щоб залишити арешт на квартиру. Представник відповідача підтримав подану заяву і акцентував увагу на зловживаннях [PERSON] своїми процесуальними правами. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.06.2014 року саме за ініціативою [PERSON] її позовну заяву залишено без розгляду. У відповідності до ст. 154 ЦПК України, крім іншого, якщо позовну заяву було залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Таким чином, законодавець не виключає можливості постановлення ухвали про скасування заходів забезпечення позову до набрання судовим рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулась з позовною заявою до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала і в разі неявки відповідача у судові засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.18) Відповідач у судове засідання не з'явився, належно сповіщений про день та час слухання справи у встановленому законом порядку. (а.с.14,19 ). Позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.06.2011 року. Сторонам присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, ухиляється від її матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі, при цьому суд визначає частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину. Оголосивши матеріали справи, суд вважає, що стягненню з відповідача у вигляді аліментів підлягає 1/4 частини доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 23.11.2002 року, актовий запис № 477 від 23.11.2002 року. Залишити сина, [PERSON], 2003 року народження, проживати з нею. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що 23 листопада 2002 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народився син, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі різних характерів, відсутності взаємопорозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного, розходження поглядів на сімейне життя, несумісності спільного проживання. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з вересня 2013 року, сторони живуть окремо, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги та в частині вимог стосовно залишити сина [PERSON], 2003 року народження, проживати разом з нею, відмовилася. В іншій частині - позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач до судового засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з вересня 2013 року сторони живуть окремо, шлюбно-сімейні відносини з дружиною він не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть. Відновлення і збереження родини неможливе, дружину не кохає. Наданий судом строк для примирення сторін позитивних результатів не приніс. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 23 листопада 2002 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 477. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 343. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 25 вересня 1993 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу в сім'ї були нормальні відносини приблизно до 2005 року. Потім почалися сварки, оскільки відповідач практично не давав грошей у сім'ю та на утримання дочки - інваліда-дитинства. Поступово стало зрозуміло, що вони з чоловіком зовсім різні люди, у них різні характери та погляди на життя, постійних сварок та непорозумінь. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з 2010 року та з цього часу сторони хоча і мешкають в одній квартирі, однак загальне сімейне господарство не ведеться, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Примирення між нею та відповідачем неможливо, подальше сумісне життя суперечить її інтересам. У судове засідання позивач з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає причини неявки відповідача неповажними, а також можливим, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за згодою позивача. Суд, вислухавши пояснення і доводи позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 25 вересня 1993 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], виданим 25.09.1993 року Палацем одруження «Центральний» (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду вказаним з позовом. Мотивувала свої вимоги тим, що 12.07.08 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, від відповідача надійшла заява, в якій він проти розірвання шлюбу не заперечував. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.07.08 року у Відділі РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 845. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі нотаріального посвідченого 16 грудня 2006 року договору купівлі-продажу вона купила у [PERSON] земельну ділянку площею 0,006 га, кадастровий номер 3221281201:02:001:0055, надану для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Тепличник» на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Умовами договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на земельну ділянку у покупця виникає після одержання державного акту, що посвідчує це право та його державної реєстрації. Зазначає, що документи на виготовлення державного акту нею були подані, державний акт був виготовлений, але не отриманий з незалежних від неї причин, що позбавляє її можливості зареєструвати право власності на придбану земельну ділянку, тому просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомивши письмово про розгляд справи у відсутності представника. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 16 грудня 2006 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, [PERSON] передала (продала), а [PERSON] прийняла (купила) у власність земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 3221281201:02:001:0055, надану для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Тепличник» на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Умовами цього договору встановлено, що право власності на земельну ділянку у покупця виникає після одержання державного акту, що посвідчує це право та його державної реєстрації. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на ім'я позивача був виготовлений, але не отриманий та не зареєстрований, що підтверджується копією технічної документації, копією державного акту серії ЯД № 973383, довідкою відділу Держземагенства у Броварському районі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведене суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №17- розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб 06 квітня 2012 року. Від цього шлюбу вони дітей не мають. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 14 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №102 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 вересня 2011 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved