Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У серпні місяці 2015 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона є власником квартири за № 2-А в будинку № 30/1 по вулиці Проскурівській у м. Хмельницькому. У вказаній квартирі зареєстровані, але не проживають з 2012 року , її донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], котрі мешкають постійно у м. Тернопіль, а також син [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2013 року, що підтверджується довідкою про склад сім»ї та прописку. Факт не проживання відповідачів за означеною адресою реєстрації підтверджується довідкою виконавчого комітету Хмельницької міської ради. У зв»язку із тим, що за вказаною адресою відповідачі не проживають у квартирі, нею не користуються та втратили інтерес до цього житла, а у неї як власника виникають додаткові витрати за комунальні послуги, також вона не може отримати право на отримання житлової субсидії. Тому із цих підстав просить визнати відповідачів такими, що втратили право на житло. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просить їх задоволити та визнати відповідачів такими, що втратили право на житло у вказаній квартирі. Суду пояснила, що відповідачі з 2012 року у належній їй на праві власності квартирі не проживають, власних речей та майна у ній не зберігають, не сплачують комунальних послуг за утримання житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав повністю, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Законний представник неповнолітньої [PERSON] повідомлений за місцем реєстрації у визначеному законом порядку. Заслухавши доводи позивача, заперечення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за № 2«а», що по вулиці Проскурівській, 30/1 у м. Хмельницькому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане управлінням комунального майна Хмельницької міської ради 28.12.2004 року. У вказаній квартирі зареєстровані, але не проживають з 2012 року, донька позивача - [PERSON] [INFO] та неповнолітня онука [PERSON], а також син [PERSON] з 2013 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хмельницької міської ради за № 2964 від 21.07.2015 року. Ці обставини підтверджуються актом виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10.08.2015 року та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі підтвердили суду, що донька [PERSON] із своєю донькою [PERSON], син [PERSON] не проживають у [INFO] протягом останніх чотирьох років, з матір»ю не спілкуються, не зберігають у квартирі своїх власних речей та майна, не сплачують комунальних послуг, не цікавляться цим житлом. Вказана квартира належить позивачці на праві приватної власності, а відповідачі зареєстровані позивачкою як члени її сім'ї, втім з 2012 року [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] та син [PERSON] не проживають у спірній квартирі без поважної причини, будь-яких перешкод у користуванні спірним будинком їм ніхто не чинив, а з вимогами про вселення відповідачі не звертались, що є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України; при цьому суд зазначає, що вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та ст. 27 Конвенції ООН про права дитини до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] (прізвище дитини та по-батькові змінене про що свідчить копія актового запису про народження дитини) проживає у будинку бабусі в с. Устечки Заліщицького району Тернопільської області разом із своїм батьком [PERSON], бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Означенні обставини підтверджуються довідками Устечківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, дитина є ученицею 6 класу Устечківської ЗОШ з вересня місяця 2014 року. До означеного часу з 2012 року проживала із матір»ю [PERSON] у м. Тернопіль. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідачі самостійно вирішили не проживати в даній квартирі, участі в оплаті витрат на комунальні послуги не брали, спірною квартирою не цікавились, з вимогами про її вселення до спірного житлового будинку не звертались та будь-якої домовленості між сторонами щодо тривалості непроживання не було, а також виходить із того, що перешкод у проживанні в спірному будинку їм ніхто не чинив, приходить до висновку щодо відсутності поважних причин їх непроживання у спірній квартирі більше одного року та задоволення позовних вимог. Право користування спірним житловим приміщенням до повноліття дитини є безпідставними та не впливає на правовий висновок суду. Тому із наведених підстав позов [PERSON]Л підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved