Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У своєму позові позивач просить суд визначити місце проживання його з відповідачем малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], за його місцем проживання, розташованим за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сахарова, 1/57, залишивши дітей на його утриманні та вихованні, посилаючись при цьому на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 14 грудня 2015 року, від якого є вказані неповнолітні діти та які після розірвання з відповідачем шлюбу залишились проживати з відповідачем, а він спілкувався з дітьми та платив на їхнє утримання аліменти, однак у лютому 2016 року дочка почала пропускати заняття в школі, а син у дитячому садочку, діти мали неохайний та зголоднілий вигляд, згідно характеристик із місця навчання дочки, відповідач байдуже ставилась до неї, постійно міняла місце проживання, тому за проханням відповідача з 11 березня 2016 року діти почали проживати з ним у його власному житлі, зараз діти доглянуті, постійно відвідують школу та дитячий садок, тому він уважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, негативно впливає на дітей, тому дітям буде краще проживати з ним. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі за підстав, зазначених в позові, позивач суду пояснив, що діти постійно спілкуються з відповідачем, часто відвідують її за її місцем проживання і сумують за нею, однак він уважає, що дітям все ж таки буде краще з ним школа та дитячий садок, які відвідують діти, знаходиться поряд з його місцем проживання, в якому він створив для дітей всі необхідні умови для їхнього життя та розвитку. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, оскільки, дійсно, після розірвання шлюбу діти спочатку проживали у неї, потім вона захворіла, у неї в житті почалися негаразди, тому вона попросила позивача на деякий час забрати дітей до себе, однак позивач вирішив, що діти повинні проживати саме з ним, на що вона не згодна вона працює, отримує достатню заробітну плату, веде нормальний спосіб життя, проживає зі своїм цивільним чоловіком у його домоволодінні, у якого добрі відносини з її дітьми, вона також має належні умови для проживання дітей та їхнього нормального розвитку, у школі вона спілкується з учителями дочки та постійно цікавиться нею, а в дитячому садочку позивач так налаштував вихователів проти неї, що вони не пускають її до сина. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу у судовому засіданні вважала, що позов підлягає задоволенню за підстав, у ньому зазначених, представник іншої третьої особи в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Із матеріалів справи видно, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, розірваному 01 грудня 2015 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10, 11). У судовому засіданні на підставі дослідження відповідних документів та пояснень сторін установлено та прийнято останніми без заперечень, що кожна з них має власне житло, відповідач проживає однією сімєю з [PERSON] у домоволодінні його матері, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Алма-Атинська, 47, на цей час діти проживають з позивачем, кожна із сторін працює, отримує заробітну плату та має позитивну характеристику за місцем своєї роботи, а також має належні умови для проживання дітей, їхнього розвитку та відпочинку, і у кожної зі сторін добрі відносини з їхніми дітьми, про яких вони однаково піклуються (а.с.5-8, 28, 32-38). Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що обставини, на які позивач посилається у своєму позові, не є виключними, тобто такими, у звязку з якими діти повинні бути розлучені з матірю відповідачем по справі. У звязку з такими обставинами суд уважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed