Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 02 квітня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність порозуміння. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Так як примирення між ними та збереження сім`ї неможливі, позивач прохає суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановлений законом порядок, про що свідчить оголошення на веб-сайті Судова влада України , відзив не подав. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно вимог ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Матеріалами справи встановлено, що 02 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Як було встановлено у судовому засіданні, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність порозуміння. На даний час сторони подружніх стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився та не надав жодних заперечень проти позову, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам обох з подружжя. На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна немає. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією про сплату, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved