Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у розмірі 7736,55 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.04.2016 між ним та ФГ «Кегичівське» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ7609195), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] . 22.11.2016 в смт. Макарів Київської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] У результаті зазначеного ДТП автомобілям було завдано пошкоджень, а їх власникам - шкоди. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 08.02.2017 у справі № 370/2750/16-п винним у вчиненні ДТП було визнано відповідача, який самовільно залишив місце ДТП. На момент ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у позивача. Відповідно до страхового акту №ОВЦ-16-10055/1 від 03.03.2017 розмір затвердженого до виплати страхового відшкодування за пошкодження автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , становить 7736,55 грн. Згідно з платіжним дорученням № 13050 від 07.03.2017 позивачем було виплачено власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , страхове відшкодування у розмірі 7736,55 грн. Ухвалою судді від 30.01.2019 було відкрито провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 12.04.2016 між позивачем та ФГ «Кегичівське» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ7609195), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] . 22.11.2016 в смт. Макарів Київської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ-3302, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] У результаті зазначеного ДТП автомобілям було завдано пошкоджень, а їх власникам - шкоди. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 08.02.2017 у справі № 370/2750/16-п винним у вчиненні ДТП було визнано відповідача. На момент ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у позивача. З огляду на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , його власником є [PERSON] . 24.11.2017 потерпілою особою [PERSON] було подано позивачу заяву за реєстровим № 21 про страхове відшкодування внаслідок зазначеного ДТП. 20.12.2016 відповідно до протоколу (акту) огляду транспортного засобу позивачем було проведено огляд автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до страхового акту №ОВЦ-16-10055/1 від 03.03.2017 та розрахунку страхового відшкодування від 02.03.2017 розмір затвердженого до виплати страхового відшкодування за пошкодження автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , становить 7736,55 грн. Згідно з платіжним дорученням № 13050 від 07.03.2017 позивачем було виплачено власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , страхове відшкодування у розмірі 7736,55 грн. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у цивільній справі № 6-284цс15 та від 22.03.2017 у справі № 6-2011цс16, а потім підтвердженого у подальшому у постановах Верховного Суду в рамках цивільних справ: № 495/8394/15-ц від 13.03.2019, № 465/36/17 від 20.02.2019, № 753/18489/15-ц від 20.02.2019, № 686/21485/17 від 13.02.2019, № 756/5005/16-ц від 23.01.2019, № 208/7291/13-ц від 16.03.2019, № 753/16761/14-ц від 28.11.2018; № 300/847/16-ц від 24.10.2018, № 371/6159/16-ц від 10.10.2018; № 754/10079/16-ц від 20.09.2018, № 459/212/17 від 12.09.2018; № 759/19724/15-ц від 18.07.2018, № 760/17929/15-ц від 20.06.2018; № 752/8971/17-ц від 30.05.2018; № 369/5335/15-ц від 16.05.2018; № 210/3852/15-ц від 03.05.2018; № 522/24655/16-ц від 04.04.2018; № 722/1929/15-ц від 28.02.2018; № 760/5736/15-ц від 14.02.2018; № 752/9895/15-ц від 14.02.2018 та багатьох інших, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, зважаючи на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, а також на вище процитовані правові норми, саме позивач повинен був сплатити страхове відшкодування потерпілому у ДТП, що і мало місце. При цьому факт, що відповідач самовільно покинув місце ДТП за його участю, не являється підставою для стягнення з нього в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам страховик визнав факт ДТП, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тим паче, що позивача, як страховика, було повідомлено про ДТП потерпілою особою після ДТП протягом 3 робочих днів, що дозволило йому переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, що не свідчить про здійснення ним необґрунтованих виплат, а відтак заподіяної страховику шкоди. Тобто, факт самовільного залишення відповідачем місця ДТП не призвело ні до яких негативних наслідків для позивача. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, виходячи з вимог ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не було доведено обставин порушення його прав відповідачем, а відтак і підстав для застосування ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на вищенаведене, з урахуванням правового висновку, викладеного у Постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у цивільній справі № 6-284цс15 та від 22.03.2017 у справі № 6-2011цс16, а потім підтвердженого у подальшому у постановах Верховного Суду в рамках цивільних справ: № 495/8394/15-ц від 13.03.2019, № 465/36/17 від 20.02.2019, № 753/18489/15-ц від 20.02.2019, № 686/21485/17 від 13.02.2019, № 756/5005/16-ц від 23.01.2019, № 208/7291/13-ц від 16.03.2019, № 753/16761/14-ц від 28.11.2018; № 300/847/16-ц від 24.10.2018, № 371/6159/16-ц від 10.10.2018; № 754/10079/16-ц від 20.09.2018, № 459/212/17 від 12.09.2018; № 759/19724/15-ц від 18.07.2018, № 760/17929/15-ц від 20.06.2018; № 752/8971/17-ц від 30.05.2018; № 369/5335/15-ц від 16.05.2018; № 210/3852/15-ц від 03.05.2018; № 522/24655/16-ц від 04.04.2018; № 722/1929/15-ц від 28.02.2018; № 760/5736/15-ц від 14.02.2018; № 752/9895/15-ц від 14.02.201,

Outcome: dismissed