Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. У шлюбі вони з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0758 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно було зареєстровано на ім'я відповідача. Оскільки зазначене майно було придбано під час шлюбу, просила визнати його спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], поділити спірне майно, визнавши за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами. 22 лютого 2019 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області була отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 11 серпня 2012 року перебували в юридичному шлюбі, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, посвідченого 10 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. за реєстровим №1446, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, придбав житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0758 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з технічним паспортом на спірний будинок та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №151999568 від 08.01.2019 року спірне домоволодіння зареєстроване на ім'я [PERSON] (а.с.11-16). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачено дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно з вимогами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 72 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також вимогами діючого законодавства встановлено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя враховуються такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи той факт, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування у шлюбі, що в добровільному порядку сторони не могли дістати згоди щодо поділу спільного майна, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з квитанцією №0.0.1234797529.1 від 11 січня 2019 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1000 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов було задоволено у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved