Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього заборгованість по аліментах в сумі 33 780,64 грн. та пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в такому ж розмірі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.11.2005 (далі - Рішення) з відповідача стягувались аліменти на утримання їх спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 250 грн. на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття. Починаючи з 2009 по 2016 рік відповідач припинив сплату аліментів в належному розмірі у зв`язку з чим в нього утворилась вказана заборгованість, яка станом на день подачі позову так і не погашена. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28.11.2005 судом було винесено Рішення, яким вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 250 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.10.2005 до їх повноліття, в даному випадку повноліття доньки - [INFO]. Відповідний виконавчий лист видано 24.01.2006. З наданої позивачкою довідки Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від [INFO] слідує, що відповідач починаючи з травня 2009 року - по січень 2016 року уплатив аліменти на утримання дітей лише одного разу в сумі 750 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.02.2009 по [INFO] в сумі 33 780,64 грн. З довідки ДВС від 13.06.2018 встановлено, що 27.04.2017 державним виконавцем завершено виконавче провадження за п.7 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням строку для відповідного виду стягнення (досягненням повноліття донькою [PERSON] - [INFO]), проте існує заборгованість по вказаному виконавчому провадженню в розмірі 33 780,64 грн. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач не надав суду доказів про відсутність його вини у простроченні сплати аліментів. Оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, то суд приходить до висновку про те, що позивач має право на стягнення неустойки, яка нараховується з часу невиконання рішення суду, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. При розгляді спорів про стягнення пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З розрахунку заборгованості по аліментах, наданого органами ДВС та позивачем вбачається, що сума заборгованості по неустойці (пені) по аліментах значно перевищує розмір самої заборгованості станом на 20.08.2019 (день подачі позову), а тому стягненню підлягає сума в розмірі 100 відсотків сукупного розміру заборгованості по аліментах станом на день подачі позову до суду в розмірі 33 780,64 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення пені по аліментах підлягають задоволенню. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Отже, в даному випадку аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду від 28.11.2005 і повторному стягненню не підлягають. Існуюча заборгованість по аліментах підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом, а не шляхом повторного судового стягнення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Outcome: partial