Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 18 тис. грн як аванс за договором купівлі-продажу будинку по вул. Луговій, 12 в с.Карашина Корсунь-Шевченківського району, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним і нині покійним батьком відповідача [PERSON] була досягнута домовленість про продаж вищевказаного будинку за 18 тис. грн, що підтверджується розписками. Продавець [PERSON] передав позивачу документи на будинок. Крім того, оформив на позивача довіреність для продажу будинку строком дії до 09 жовтня 2013 року та повинен був дати кошти для нотаріального оформлення продажу будинку у розмірі 2 500 грн, але так їх і не надав. Договір купівлі-продажу будинку він нотаріально не оформив. 28.03.2013 року [PERSON] помер і договір доручення припинив свою дію. На підставі вказаного позивач просив стягнути з відповідача як спадкоємця померлого [PERSON] кошти у розмірі 18 тис. грн. У суді позивач свій позов повністю підтримав на надав суду пояснення, які є аналогічними до змісту позовної заяви. Відповідач та її представник у суді позов не визнали, вважаючи, що позивачем пропущений строк давності звернення з даним позовом, а наявні розписки є підтвердженням укладення між позивачем та померлим [PERSON] договору представництва. В судовому засіданні відповідач наполягала на тому, що за відсутності оригіналу розписок вона не знає чи підписував її батько такі розписки, а відтак чи існує борг спадкодавця. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що будинок по вул.Луговій, 12 в с.Карашина Корсунь-Шевченківського району Черкаської області належав\~батькові відповідачки [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 червня 2010 року Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою (а. с. 7, 8). Між позивачем та батьком відповідача [PERSON] було досягнуто домовленість про продаж даного будинку, згідно з якою останній продає, а позивач купує будинок за 18 тис. грн. На виконання даної домовленості позивачем були передані\~\~[PERSON] кошти у розмірі 18 тис. грн, а саме 09 жовтня 2010 року -\~\~10 тис. грн та 27 грудня 2010 року - 8 тис. грн, що підтверджується письмовими розписками. Висновком судової почеркознавчої експертизи № 693/920/15-23 від 15.10.2015 року, проведеної Черкаським відділенням КНДІСЕ, підтверджено, що вказані розписки дійсно були написані покійним [PERSON] (а.с.а.с.175-186) Також 09 жовтня 2010 року була видана нотаріально посвідчена довіреність зі строком дії до 09 жовтня 2013 року, якою [PERSON] уповноважував [PERSON] продати вищевказаний будинок. Однак договір купівлі-продажу будинку сторонами нотаріально посвідчений так і не був. 28.03.2013 року [PERSON] помер, видана ним довіреність на продаж будинку припинила свою дію. Відповідач [PERSON] у шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу і державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 345/2013, тобто отримала правомочності власника користуватися та володіти спадковим майном. У такий спосіб відповідачка набула право власності на ? частину квартири №2 вартістю 19422 грн, що знаходиться в м.Корсуні-Шевченківському по провул.Копитнікова, 3.(а.с.а.с.29,30) та два грошові вклади на загальну суму 2842,09 грн, тобто загально вартість успадкованого майна становить 12553,09 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов*язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За таких обставин, враховуючи висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 17.06.2015 року щодо направлення даної справи на новий розгляд у суд першої інстанції, які в порядку ч.4 ст.338 ЦПК України є обов*язковими для суду, що розглядає вказану справу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, тобто стягненню з відповідачки на користь позивача коштів в сумі 12553,09 грн, оскільки саме такий розмір відповідає її частці у спадщині, яку вона прийняла після померлого [PERSON] Суд критично, як спробу вирішити спір на користь відповідачки, оцінює твердження її представника про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки аналіз доказів, якими позивач обгрунтував свої позовні вимоги вказує на те, що надані розписки щодо отримання коштів в сумі 18000 грн нерозривно пов*язані із строком дії виданої довіреності на право продажу зазначеного у даному рішенні будинку. Таким строком є строк закінчення дії довіреності, тобто 09 жовтня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 29.08.2014 року. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що: 1. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як встановлено судом, відповідачка не повідомляла позивача про відкриття спадщини, оскільки їй не було відомо про борги померлого батька. Натомість позивач в строк, який є меншим ніж один рік після смерті [PERSON] та припинення дії довіреності на право продажу будинку, звернувся до суду з вказаним позовом, тобто дії позивача узгоджуються з приписами ч.3 ст.1281 ЦК України. З вказаних підстав суд приходить до висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду із вказаним позовом. Задовольняючи частково позов, суд керується приписами ст..88 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судових витрат у справі. Судом встановлено, що ціна позову є 18\~000 грн. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн (а.с.1) та оплачена вартість судової експертизи 2494,80 грн (а.с.191), тобто всього 2738,40 грн. Суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 12553,09 грн, що становить 70 % від ціни позову, у зв*язку з чим позивач має право на відшкодування 70 % судових витрат у справі, що становить 1918,98 грн. В судовому засіданні відповідач наполягала на тому, що за відсутності оригіналу розписок вона не знає чи підписував її батько такі розписки, а відтак чи існує борг спадкодавця.

Outcome: partial