Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У серпні 2014 року Пат «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.06.2009 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11172838000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 16700 дол. США, який зобов'язалась повернути в повному обсязі в строк до 24.06.2017 або достроково зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом. 04.02.2009 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер Договору змінено на № 11172838001, Додаткову угоду № 2, згідно якої відповідачу було подовжено кінцевий термін повернення кредиту до 23.06.2027. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю (магазин), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,10 кв.м. і належить відповідачу на підставі договору дарування. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК». 08.12.2011 між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки в обсязі та на умовах, що існували в первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту в позичальника утворилась заборгованість у розмірі 25407,95 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 203085,74 грн., з них: 14331,70 дол. США, що в еквіваленті складає 114553,28 грн. - заборгованість за кредитом; 11076,25 дол. США, що в еквіваленті складає 88532,47 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. На підставі Закону України «Про іпотеку» через невиконання боржником зобов'язання представник позивача просить задоволити вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на нежитлову будівлю (магазин), який розташований за адресою: [ADDRESS], корп. А загальною площею 57,10 кв.м., шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на дане іпотечне майно; припинити право власності [PERSON] на іпотечне майно, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною нежитловою будівлею (магазин); витребувати від [PERSON] та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на нежитлову будівлю (магазин); стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів - у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 22.06.2009 сторони уклали кредитну угоду № 11172838000, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 16700 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 24.06.2017. 04.02.2009 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер Договору змінено на № 11172838001, Додаткову угоду № 2, згідно якої відповідачу було подовжено кінцевий термін повернення кредиту до 23.06.2027. Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитною угодою. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаною угодою сторони уклали договір іпотеки від 25.06.2007, відповідно до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю (магазин), який знаходиться за адресою: [ADDRESS], корп. А, загальною площею 57,10 кв.м. і належить їй на праві власності на підставі договору дарування. Відповідач станом на 19.12.2013 має заборгованість у розмірі 25407,95 дол. США. Ці обставини підтверджуються договором про надання споживчого кредиту № 11172838000 від 25.06.2007, графіком погашення кредиту, додатковими угодами № 1, № 2 від 04.02.2009 до договору про надання споживчого кредиту № 11172838000 від 25.06.2007, графіком платежів, визначенням сукупної вартості кредиту, іпотечним договором від 25.06.2007, заявою про видачу готівки № 47 від 27.06.2007, повідомленням від 19.12.2013 про заборгованість, випискою по кредитному договору за період з 25.06.2007 по 30.03.2012, договором дарування від 08.12.2000, повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки від 09.12.2013, списком № 053150952213 згрупованих рекомендованих відправлень, актом за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, договором доручення № 002 від 01.06.2013. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно стст. 610, 611, 629 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, або розірвання договору; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також встановлені договором проценти. У відповідності до стст. 546, 589, 590, 592 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором; у випадках, встановлених договором, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. Статтями 7, 11, 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно стст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; укладений договір купівлі-продажу предмета іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до пп. 1.2.2, 6.1.2 укладеної між банком та [PERSON] кредитної угоди банк має право стягнути кредит до настання дати повернення кредиту, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Пунктами 1.1, 2.1.1, 2.1.2 іпотечного договору, укладеного між банком та відповідачем, передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані; предметом іпотеки є належна іпотекодавцю нежитлова будівля (магазин), яка розташована за адресою: [ADDRESS], корп. А, загальною площею 57,10 кв.м.; сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 112 699 гривень. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позичальник [PERSON] допустила такі порушення умов кредитного договору, які дають право позивачеві вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є нежитлова будівля (магазин), який розташований за адресою: [ADDRESS], корп. А, загальною площею 57,10 кв.м., і вимоги позову мають бути задоволені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved