overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 12 травня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 530. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні сторони по справі підтримали позовну заяву про розірвання шлюбу, просили постановити рішення, яким шлюб розірвати. Судовим розглядом встановлено, що 12 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 530, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 12.05.2012 року. У період шлюбу у сторін у справі [INFO] народилась донька - [PERSON]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до\~ [PERSON],\~ в якій просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 жовтня 1987 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, мають різний погляд щодо життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому позивач просить розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги\~ задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлена належним чином, заяв клопотань суду не надавала. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 10 жовтня 1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке було видане Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, та актовим записом № 642. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд\~ що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на його /позивача/ утримання, на період навчання в Ірпінському державному коледжі економіки та права, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред»явлення даного позову до суду, до 30 червня 2018 року. В судове засідання сторони не з»явились, просили справу розглядати без їх участі. Відповідач у своїй письмовій заяві від 31 жовтня 2017 року зазначив, що позов визнає, щодо його задоволення не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який, як вбачається з довідки № 411 від 15 серпня 2017 року, навчається на 4-му курсі денного відділення Ірпінського державного коледжу економіки та права за спеціальністю «Правознавство», з терміном навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року /а.с.5,7-8/. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2017 року на період його навчання в Ірпінському державному коледжі економіки та права до 30 червня 2018 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що 15.04.2015 року [PERSON] позичив [PERSON] 50000 грн., на підтвердження чого складено письмову розписку. Вказану грошову суму було позичено до 30.09.2015 року, про що зазначено у розписці, однак до теперішнього часу відповідачка суму боргу не повернула, на вимоги [PERSON] не реагує, що свідчить про відмову вказаної особи виконувати боргові зобовязання. Просив стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу в розмірі 50000 грн. та судовий збір. Позивач та його представник до судового засідання не вявились, надали заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти стягнення з неї 50000 грн. та судового збору у розмірі 640 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 12 лютого 2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №64 розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], 20 січня 2010 року (арк.с.7) народження та [PERSON], [INFO] (арк.с.8). Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявився, надавши, разом з позовною заявою, письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 лютого 2010 року (арк.с.6). Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], 20 січня 2010 року (арк.с.7) народження та [PERSON], [INFO] (арк.с.8). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України,\~судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 14 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу між сторонами почали виникати суперечки на побутовому грунті, у звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що сімя остаточно розпалась, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересах їх спільної дитини. Спір про поділ майна та місце мешкання дитини відсутній. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишиться проживати з відповідачем. У звязку з викладеним позивач звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, ознайомившись із заявами сторін, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 87, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 271696, виданим 14 лютого 2014 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №475177, виданим 25 березня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №326 (а.с. 8). Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони мають протилежні погляди на сімейно-шлюбні відносини, у звязку з чим між сторонами виникали суперечки. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 04.09.2010 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Виконкому Стро-Кримської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 16. 19.01.2012 року від шлюбу народився син [PERSON], а 01.10.2016 року донька [PERSON]. Вказував, що з січня 2017 року з відповідачкою сімейні стосунки стали погіршуватись, тому що в них змінилися погляди на спільне життя, між ними стали відбуватись сварки. З вересня 2017 року фактично сімейні стосунки з відповідачкою припинились. Просив розірвати шлюб, оскільки вважає що сім`ю зберегти неможливо. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати між ним та відповідачкою зареєстрований у Бердичівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 48 серія 1-ТП № 269111. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 31 січня 1997 року вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками повнолітньої дочки [PERSON], 21 грудня 1998 року. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, різність характерів відсутність взаєморозуміння і довіри. З 2012 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, сім»я існує формально, примирення не можливе. Позивач в судове засідання не з»явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з'явилася без поважних причин та не подала відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Зі згоди позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Відповідно до п. 9 Перехідних положень\~ЦПК України\~(в редакції\~Закону України № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до вимог статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31 січня 1997 року Бердичівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO](а.с. 17). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с 7). Відповідно до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка будь-яких заперечень з приводу цього до суду не направила, хоча не була позбавлена такої можливості, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті\~\~141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 640 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем На обгрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 11.11.1992 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON], 1993 р.н., дочка [PERSON], 2006 р.н. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх чотирьох років подружніх сосунків не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що з 11.11.1992 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом останніх чотирьох років подружніх сосунків не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved