Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона з 07.08.2010 року перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин сторін залишився проживати з позивачкою. На утримання сина рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2013 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. На даний час виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина перебуває на примусовому виконанні в Хортицькогому ВДВС у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, аліменти на утримання сина не сплачує, в зв`язку з чим станом на 01.06.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 137743,07 грн. Розрахунок заборгованості по аліментам виконувався державним виконавцем. Оскільки відповідач неналежним чином виконує свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, то у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідно до статті 196 СК України. Згідно розрахунку позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 08.07.2013 року по 31.05.2020 року становить 1\~337\~522,27 грн. Оскільки розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, то просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі заборгованості по аліментам, а саме 137743,07 грн. Ухвалою суду від 28.08.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, у визначений судом строк відзив на позов або зустрічний позов не подав. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню через наступне. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2010 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин сторін залишився проживати з позивачкою. 02.09.2013 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист №334/5878/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за №44907 від 26.06.2020 року, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №334/5878/13-ц станом на 26.06.2020 року за період з липня 2013 року по 31.05.2020 року становить 137743,07 грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. У відповідності до ч.4 ст.195\~СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України \~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Згідно з ст.12,13,81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини з вини відповідача [PERSON] . Так, судом встановлено, що на протязі тривалого часу відповідач [PERSON] неналежним чином виконує свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.06.2020 року становить 137743,07 грн. При цьому, суд вважає, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача, оскільки останній, достовірно знаючи про обов`язок утримання неповнолітньої дитини та відповідне судове рішення, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач, відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, суду не надав, позовні вимоги в цій частині не спростував. В той же час, факт виникнення заборгованості та її розмір підтверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем 26.06.2020р. Обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам станом на 26.06.2020р. в сумі 137743,07грн., сторонами не оспорювався, доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, суду не надано, тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і приймає його до уваги при ухваленні вказаного рішення. Отже, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки на підставі\~ст.196 СК України. При визначенні розміру пені суд виходить з того, що за вимогами ч.1\~ст.196 СК України\~одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Тобто за змістом вказаної норми, з урахуванням того, що аліменти повинні сплачуватись щомісячно, неустойка нараховується на суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати по день добровільного погашення боргу або на момент постановлення судового рішення, її нарахування не обмежується тим місяцем, в якому не проводилось стягнення. Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступним за місяцем внесення періодичного платежу. Також суд враховує, що згідно з\~ст.196 СК України\~законодавець обмежив максимальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості. Виходячи з цього, суд вважає, що наданий позивачкою [PERSON] розрахунок пені є вірним, складеним відповідно до вказаних вимог законодавства, розмір пені не виходить за межі 100% розміру заборгованості по аліментам, тому суд приймає його за основу при ухваленні цього рішення. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю, стягнувши з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) в розмірі 137743,07 грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1 відсотка від ціни позову, тобто в сумі 1377,43 грн.

Outcome: approved