Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві, третя особа: [PERSON], про звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві та державним виконавцем ВДВС були накладені арешти на автомобіль «Lexus RX 350», при вчиненні таких дій не було враховано, що вказаний автомобіль було передано позивачу в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] на підставі затвердженої судом мирової угоди. Позивач вказує, що він є власником спірного автомобіля, а тому просить звільнити автомобіль «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER], з-під арештів шляхом скасування постанови державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 04 березня 2013 року та постанови слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 квітня 2009 року, зобов'язати ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві передати автомобіль «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, просив розглянути справу за відсутності їхнього представника, на адресу суду надіслав копію виконавчого провадження. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, підтвердив, що на час розгляду справи автомобіль перебуває у володінні [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до постанови слідчого Печерського РУГУ МВС України в м. Києві від 24 квітня 2009 року накладено арешт на автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER], та передано такий на зберігання [PERSON] у зв'язку із пред'явленням по справі цивільного позову та з метою відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином. За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного [PERSON] майна. Крім того, задоволені цивільні позови потерпілих осіб по справі в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь потерпілих осіб заподіяну матеріальну шкоду у загальному розмірі 14340555 грн., у тому числі на користь [PERSON] стягнуто 6372320 грн. Вирок місцевого суду набрав законної сили станом на 21 грудня 2012 року. У відповідності до положень ст. 28 КПК України, 1960 року, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Цивільний позов може бути пред'явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи, але до початку судового слідства. Відмова у позові в порядку цивільного судочинства позбавляє позивача права пред'являти той же позов у кримінальній справі. За приписами ст. 29 КПК України, 1960 року, при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода або понесені витрати закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов'язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову. Прокурор пред'являє або підтримує поданий потерпілим цивільний позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, якщо цього вимагає охорона інтересів держави, а також громадян, які за станом здоров'я та з інших поважних причин не можуть захистити свої права. При провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого. Згідно зі ст. 125 КПК України, 1960 року, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. За правилами ст. 126 КПК України, 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження. Як убачається з матеріалів справи, 26 березня 2009 року [PERSON] затримано у зв'язку із підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, обрано їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В період проведення слідства по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у незаконному заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві 24 квітня 2009 року накладено арешт на спірний автомобіль з метою забезпечення цивільного позову, пред'явленого потерпілою особою, та відшкодування збитків, завданих злочином. Спірний автомобіль передано на зберігання третій особі [PERSON] Станом на час розгляду справи автомобіль знаходиться у [PERSON] Відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення суми боргу, стягнуто з [PERSON] на користь позивача основний борг у сумі 6022169,90 грн., неустойку у розмірі 3226273,36 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 року задоволено подання начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві про визнання мирової угоди. Визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], згідно з якою в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] в розмірі 9250173,26 грн., яка підтверджується заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2009 року, [PERSON] та [PERSON] передають [PERSON] майно, яке належить подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у тому числі автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER]. Також подружжям [PERSON] за умовами мирової угоди у власність позивача передано дві квартири та дві земельні ділянки. Отже, питання про накладення арешту на спірний автомобіль було вирішено слідчим раніше, ніж судом затверджено мирову угоду про передачу такого автомобіля у власність позивача. При цьому, наявність постанови слідчого Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про накладення арешту означає, що [PERSON] та [PERSON] не мали права розпоряджатися таким майном та передавати арештований транспортний засіб у власність позивача. 15 січня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про конфіскацію всього майна [PERSON], що належить їй на праві власності, в дохід держави. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та винесено постанову від 04 березня 2013 року про накладення арешту на спірний автомобіль з метою виконання виконавчого листа про конфіскацію всього майна [PERSON] В процесі перевірки майнового стану боржника державним виконавцем встановлено, що об'єкти нерухомості, земельні ділянки на праві власності за боржником не зареєстровані. Згідно з листом УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 27 травня 2013 року автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] Отже, спірний автомобіль перебуває у спільній сумісній власності подружжя [PERSON]. Такі факти також встановлені в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 року. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вимогами ст. 379 ЦПК України передбачено право державного виконавця на визначення частки майна у спільному володінні з іншими особами, виділ якої не порушить права інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] обвинувачувалася та була засуджена за вчинення злочину, в результаті якого останньою завдано матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. Арешт на спірний автомобіль був накладений слідчим з метою забезпечення цивільного позову та відшкодування завданих матеріальних збитків до часу набуття позивачем права власності на транспортний засіб. Арештом спірного автомобіля у тому числі забезпечені позовні вимоги третьої особи. Матеріалами справи підтверджено, що на час накладення арешту спірний автомобіль належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а не позивачу. Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено підстав для звільнення з-під арешту автомобіля марки «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER], та передачі такого автомобіля на користь [PERSON], а тому суд вирішує відмовити у задоволенні позову [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed