Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У січні 2002 р. [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя - будинку за адресою: [ADDRESS] 05.04.2002 відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про розірвання шлюбу, зобов'язання повернути дитину в Україну, передачу йому дітей, поділ вищевказаного будинку, визначення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS], та зобов'язання сплатити борг. Ухвалою від 14.05.2002 суд виділив в окреме провадження вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання повернути дитину в Україну і передачу дітей та закрив провадження в частині його вимог про зобов'язання сплатити борг (т. 1 а. с. 52). 14.05.2002 суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу сторін (т. 1 а.с. 62-63). Ухвалою від цієї ж дати суд затвердив мирову угоду, відповідно до умов якої [PERSON] не претендує на свою частку будинку в с. [ADDRESS]., а [PERSON] зобов'язується укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу своєї частки квартири за адресою: [ADDRESS], та закрив провадження у справі (т. 1 а.с. 56-57). Ухвалою від 04.10.2002 суд скасував ухвалу про закриття провадження у справі за нововиявленними обставинами та призначив справу до розгляду (т. 1 а.с. 82). 24.10.2002 [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог. Посилаючись на те, що 2/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], та житловий будинок в с. [ADDRESS]. є об'єктами права спільної власності подружжя, а подальше спільне користування цими об'єктами неможливе, просила здійснити їх поділ шляхом присудження їй 2/4 частин квартири з компенсацією відповідачу вартості ? частки квартири в сумі 32000 грн. та присудження відповідачу будинку зі зменшенням суми належної йому компенсації на 19047,50 грн. (т. 1 а.с. 102-103). 22.11.2002 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей (т. 1 а.с. 105). 23.12.2003 суд поновив провадження у справі (т. 1 а.с. 111). 19.01.2004 до суду надійшла заява [PERSON] та його матері [PERSON], які заявили до [PERSON] вимоги про закріплення будинку в с. Перегонівка за [PERSON] і її чоловіком [PERSON], здійснення поділу квартири шляхом закріплення кімнат площею 17,6 кв.м. та 11,9 кв.м. за [PERSON] з дітьми, закріплення кімнати площею 13,8 кв.м. за [PERSON], зобов'язання [PERSON] сплатити половину боргу за квартиру в сумі 1 750 дол. США (а.с. 118-119). 04.02.2004 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги на рішення суду про визначення місця проживання дітей (т. 1 а.с. 172). 04.12.2006 суд поновив провадження у справі (т. 1 а.с. 184). 19.06.2006 суд постановив ухвалу про призначення будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 189). 24.10.2007 до суду надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 6285 від 15.10.2007, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 832 664 грн., а вартість домоволодіння - 563 544 грн. (т. 1 а.с. 218-221). 21.11.2007 суд поновив провадження у справі (т. 1 а.с. 231). 07.12.2007 [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог. Посилаючись на обставини, встановлені висновком будівельно-технічної експертизи, позивач просила: здійснити поділ квартири шляхом припинення права власності [PERSON] на ? її частину та визнання за нею права власності на 2/4 частини квартири; здійснити поділ домоволодіння шляхом припинення її права власності на ? його частину та визнання за [PERSON] права власності на усе домоволодіння; зобов'язати [PERSON] виплатити на її користь грошову компенсацію в сумі 73 606 грн. (т. 1 а.с. 259-261). 07.12.2007 суд постановив ухвалу про накладення арешту на спірні квартиру та домоволодіння (т. 1 а.с. 264). 03.03.2008 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення суду від 13.12.2005 у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Дарницької районної державної адміністрації м. Києва про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру (т. 1 а.с. 294). 16.05.2011 суд поновив провадження у справі (т. 2 а.с. 15). 17.06.2011 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги [PERSON] на рішення Апеляційного суду м. Києва суду від 08.02.2011 у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Дарницької районної державної адміністрації м. Києва про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру (т. 2 а.с. 25). 22.12.2011 суд поновив провадження у справі (т. 2 а.с. 29). 30.05.2012 до суду надійшла заява [PERSON] та його матері [PERSON] про уточнення позовних вимог, а саме: визнання за [PERSON] права власності на 5/8 частин спірної квартири (т. 2 а.с. 46-47). Ухвалою від 30.05.2012 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] (т. 2 а.с. 53-55). Ухвалою від 16.07.2012 суд прийняв до розгляду позов третьої особи [PERSON]. до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на ? частину спірної квартири (т. 2 а.с. 60-61, 64-68). Ухвалою від 19.03.2013 суд закрив провадження у справі в частині вимог [PERSON] та [PERSON] по зустрічному позову від 19.01.2004 у зв'язку з відмовою від позову (т. 2 а.с. 110-111). Ухвалою від 28.05.2013 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (т. 2 а.с. 126-127). Ухвалою від 18.12.2013 заява [PERSON] про уточнення позовних вимог від 30.05.2012 залишена без розгляду (т. 2 а.с.181-182). Ухвалою від 29.01.2014 суд залишив без розгляду позов третьої особи [PERSON] (т. 2 а.с. 204-205). 13.02.2014 до суду надійшла заява [PERSON] як третьої особи з самостійними вимогами до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири (т. 2 а.с. 197-198). 16.10.2015 до суду надійшла уточнена позовна заява третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири (т. 3 а.с. 51-54). 23.10.2015 [PERSON] подана зустрічна позовна заява про визначення за ним права на 1/4 частку у спільному майні - квартирі [ADDRESS], та визнання за ним права власності на 1/4 частку у спірній квартирі. 24.10.2017 у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку справу передано в провадження судді Трусової Т.О. 12.04.2018 до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] з вимогами до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,54 га., та визнання права власності на ? частину вищевказаних будинку та земельної ділянки. 11.06.2018 до суду надійшли заяви учасників справи про уточнення позовних вимог та з інших питань, а саме: ?заява [PERSON] з вимогами до [PERSON] про визнання за нею як за особою, яка діє у власних інтересах та інтересах дітей [PERSON] та [PERSON], права власності на 3/4 частки у спільному майні - квартирі [ADDRESS], визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,54 га., та визнання права власності на ? частину вищевказаних будинку та земельної ділянки; ?заява [PERSON] про залишення без розгляду її вимог щодо поділу будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за вищевказаною адресою; ?заява [PERSON] з вимогами до [PERSON] про визначення за ним ? частини у спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS], та визнання права власності на вказану частину квартири; ?заява [PERSON] про залучення його до участі у справі як правонаступника його матері [PERSON], померлої [INFO], та відмову від позову в частині вимог про визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS]; ?заява [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS]; ?заява [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою від 11.06.2018 суд залишив без розгляду вимоги [PERSON] про поділ будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за вищевказаною адресою, залучив до участі у справі [PERSON] як правонаступника [PERSON] та закрив провадження у справі в частині вимог про визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Відтак остаточним предметом розгляду цієї справи є вимоги [PERSON] у власних інтересах та в інтересах [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину вищевказаної квартири та самостійні вимоги [PERSON] і [PERSON] про визнання за кожним з них права власності на ? частину квартири. Вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що право власності на вищевказану квартиру її та її дітей [PERSON] і [PERSON], в інтересах яких вона діє, підтверджується розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва № 29325 від 30.01.2001 про передачу квартири в порядку приватизації у спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2011 визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, однак зважаючи на те, що свідоцтво про право власності є лише документальним оформленням розпорядження (рішення) про передачу спірної квартири у власність наймача органом приватизації, його скасування не тягне за собою скасування права спільної власності громадян на майно. [PERSON] на обґрунтування зустрічного позову послався на такі обставини. Його мати [PERSON] він і його дружина [PERSON], діючи від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], за інвестиційним договором від 19.06.1998 профінансували будівництво спірної квартири, сплативши 50% її вартості. На підставі розпорядження Подільської районної державної адміністрації м. Києва від 08.12.1998 № 1158 йому на сім'ю була надана квартира та виданий ордер № 08695. В подальшому квартира була приватизована, проте свідоцтво про право власності на житло було визнане недійсним на підставі рішення суду. Отже на даний час на спірну квартиру не існує будь-якого правовстановлюючого документа і можливість його отримання втрачена, оскільки оригінал інвестиційного договору загублений, а державна госпрозрахункова організація «Житло-інвест» припинила своє існування. Вимоги третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані посиланням на чинне розпорядження Харківської районної державної адміністрації м. Києва № 29325 від 30.01.2001, на підставі якого вони набули у власність по ? частині спірної квартири. Водночас треті особи вважають, що вимоги [PERSON], заявлені в їх інтересах, є безпідставними і такими, що не відповідають вимогам статей 46-47 ЦПК України, оскільки на даний час вони є повнолітніми і можуть самостійно здійснювати свої процесуальні права та виконувати свої обов'язки. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, подали спільне клопотання про розгляд справи у їх відсутність. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 10.09.1992 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У подружжя народилося двоє дітей - сини [PERSON] (прізвище до зміни - [PERSON]), [INFO], та [PERSON] (прізвище до зміни - [PERSON]), [INFO] На підставі рішення суду від 14.05.2002 шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 62-63). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2011 у цивільній справі № 22-2690/766/11 за позовом [PERSON] та [PERSON] до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, вселення та скасування запису про участь у приватизації встановлені такі обставини. [PERSON] перебував на квартирному обліку у складі сім'ї з чотирьох осіб (він, його дружина [PERSON], неповнолітній син [PERSON] та мати [PERSON].). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1901 від 24.11.1997 затверджено заходи щодо забезпечення реалізації основних напрямів соціальної політики на 1997-2000 роки, схвалених Указом Президента України від 18.10.1997 № 1166/97 «Про основні напрями соціальної політики на 1997-2000 роки». Відповідно до п. 1 розділу «Житлова політика та її реформування» Головному управлінню житлового забезпечення та Управлінню економіки доручено впровадити нову схему фінансування будівництва житла для черговиків квартобліку із розрахунку: 50% вартості квартири - кошти населення; 50% вартості квартири - кошти міського бюджету. На виконання вказаних заходів Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження № 1178 від 04.06.1998 про будівництво жилого будинку [ADDRESS], для громадян, які перебувають на квартирному обліку і користуються правом позачергового та першочергового забезпечення житлом, з фінансуванням із розрахунку: 50% вартості - за кошти міського бюджету, 50% вартості - за кошти громадян. Головному управлінню житлового забезпечення доручено укласти договори з громадянами про порядок оплати вартості конкретних квартир у вищевказаному будинку. В подальшому розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1843 від 07.09.1998 розпорядження № 1178 доповнено пунктами 4, 5, відповідно до яких після введення будинку в експлуатацію ордери на житлові приміщення громадянам, які сплатили Головному управлінню житлового забезпечення 50% їх вартості, надаються районними в місті Києві державними адміністраціями на підставі відповідних розпоряджень. За інвестиційним договором № 52/11-20 від 19.06.1998 [PERSON], [PERSON], як діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], та [PERSON] профінансували будівництво чотирикімнатної квартири [ADDRESS], сплативши 50% її вартості у розмірі 26 659,70 грн. На підставі розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації № 1158 від 08.12.1998 [PERSON] на сім'ю з п'яти осіб (склад сім'ї змінився у зв'язку з народженням [INFO] сина [PERSON].) надана чотирикімнатна квартира [ADDRESS] і виданий відповідний ордер № 086959, серія Б, на її заселення. 16.01.2001 [PERSON] знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Після чого [PERSON] та [PERSON] звернулися до органу приватизації Харківської районної державної адміністрації м. Києва із заявою про оформлення передачі їм та їх неповнолітнім дітям у приватну власність квартири [ADDRESS]. Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва № 29325 від 30.01.2001 вказана квартира передана у власність [PERSON], [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], про що видане свідоцтво про право власності на житло. Вищевказаним рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане 30.01.2001 відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, та вселено [PERSON] у вищевказану квартиру (т. 2 а.с. 12-14). Визнаючи недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, Апеляційний суд м. Києва послався на те, що спірна квартира не є об'єктом, який може бути приватизований відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Водночас судом було встановлено, що [PERSON], [PERSON], які діяли також від імені неповнолітнього [PERSON], та [PERSON] набули право на оформлення права власності на усю квартиру в рівних частках (тобто по 1/4 частині). Натомість Харківською районною державною адміністрацією м. Києва було приватизовано квартиру, на яку право власності оформляється в іншому порядку, що призвело до порушення прав [PERSON], яка як один з інвесторів також має право на оформлення права власності на квартиру та на проживання у ній. Відтак внаслідок скасування в судовому порядку свідоцтва про право власності на даний час не існує будь-якого правовстановлюючого документа на спірну квартиру. [INFO] [PERSON] померла. На даний час у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про державну госпрозрахункову організацію «Житло-інвест», яка була стороною інвестиційного договору № 52/11-20 від 19.06.1998, а оригінал інвестиційного договору втрачено. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) та відповідно до положень статті 5 ЦК України його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.04.2004. Відповідно до законодавства, чинного на час укладення сторонами інвестиційного договору, право власності у набувача за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не було передбачено законом або договором (частина 2 статті 548 Цивільного кодексу Української РСР). Положень щодо набуття інвесторами права власності на проінвестовану ними квартиру інвестиційний договір не містить. Водночас пунктом 4 вказаного договору передбачено, що організація (державна госпрозрахункова організація «Житло-інвест») після виконання інвестором пункту 3 (перерахування на розрахунковий рахунок організації коштів в сумі 26 659,70 грн.) та введення жилого будинку в експлуатацію видає інвестору ордер на заселення квартири із зняттям його з квартобліку. Спірна квартира була передана інвесторам 15.12.1998, що підтверджується ордером на жиле приміщення № 08695 (т. 1 а.с. 31) та фактом їх реєстрації у квартирі. На момент передачі квартири механізм отримання інвесторами правовстановлюючого документа не був законодавчо врегульований, а тому при вирішенні цього спору суд вбачає підстави для застосування правових норм, що регулювали подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Такою нормою були положення частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», відповідно до яких член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Відтак враховуючи, що [PERSON], [PERSON], як діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], та [PERSON] профінансували будівництво спірної квартири, сплативши 50% її вартості, а інші 50% її вартості були сплачені за рахунок коштів міського бюджету, вказані особи набули право власності на неї. За положеннями чинного законодавства право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації (стаття 182, частина 2 статті 331 ЦК України). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вказаної норми державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі таких документів: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов'язковою умовою реалізації власником права розпоряджання своїм майном. Отже зважаючи на те, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру визнане недійсним і скасоване в судовому порядку, а можливість оформлення на спірну квартиру нового правовстановлюючого документа втрачена, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості в повному обсязі реалізовувати правомочності власника (стаття 319 ЦК України). Із заяви [PERSON] про правонаступництво та відмову від позову вбачається, що він як спадкоємець матері [PERSON] не претендує на належну їй ? частку квартири та не заперечує щодо визнання права власності на неї за сином [PERSON], який хоча і не був стороною інвестиційного договору, але набув право користування житлом як член сім'ї власників житла. За змістом заяв [PERSON] та [PERSON] вони також визнають право [PERSON] на набуття у власність ? частини спірної квартири. Обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 ЦПК України). До того ж право [PERSON] на користування спірною квартирою посвідчується ордером, виданим на підставі розпорядження Подільської районної державної адміністрації м. Києва, які ніким не оскаржувались та є чинними. Відповідно до положень частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом виключно своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою… (стаття 392 ЦК України). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 2 статті 4 ЦПК України). Частина 1 статті 30 ЦК України визначає, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За приписом частини 1 статті 34 цього Кодексу повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно частини 2 статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Аналіз наведених норм матеріального та процесуального закону дає підстави для висновку, що право позивача [PERSON] виступати в суді на захист прав, свобод та інтересів своїх дітей в розумінні статті 59 ЦПК України припинилося з моменту досягнення ними повноліття, а саме: [PERSON] - з [INFO], а [PERSON] - з [INFO]. Отже на підставі викладених у заявах по суті справи аргументів, оцінки наданих сторонами доказів та вищенаведених положень матеріального та процесуального закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках за кожним. З огляду на характер спірних правовідносин та неправильні дії учасників справи, які призвели до безпідставного затягування розгляду справи, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених ними судових витрат. Оскільки вимоги в частині поділу будинку в с. Перегонівка Обухівського р-ну залишені без розгляду, а арешт спірної квартири перешкоджатиме виконанню рішення про визнання права власності на неї, вжиті ухвалою суду заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial