Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про стягнення з відповідачів 125047317,00 грн. в рахунок відшкодування спричинених йому у 2016 році збитків, завданих недобросовісним застосуванням відповідачами процесуальних прав та заходів забезпечення позову у вигляді арешту на 12/100 частин садового будинку [ADDRESS] , що належать [PERSON] та арешту на 40/100 частин садового будинку[NUMBER] , що належали [PERSON] , а також судові витрати. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2013 року відповідачі звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та позивача про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, визнання права сервітуту, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди та просили стягнути: з позивача на користь [PERSON] ( майнову шкоду в розмірі 390633,36 грн.); з [PERSON] на користь [PERSON] (моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.); на користь [PERSON] (моральну шкоду в розмірі 50000.00 грн.); на користь [PERSON] (моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. і майнову шкоду в розмірі 66686,00 грн.). Відповідно до ухвали суду від 27.11.2013 було відкрито провадження в справі №753/17184/13, а 19.02.2014 на підставі ухвали суду на майно позивача та його батька [PERSON] , а саме на 12/100 та 40/100 частин садового будинку [ADDRESS] було накладено арешт за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі ухвали про накладення арешту державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві Володкович В.В. зареєстровано обтяження. У вересні 2015 року у зв`язку з відмовою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від позову в частині вимог до [PERSON] закрито провадження. Позивач зазначає про те, що саме внаслідок протиправної поведінки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] він поніс збитки, а також додаткові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року п осправі № 753/17033/19 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову залишено без руху. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року відкрито провадження в справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Згідно із ухвалою від 23.10.2019 справу призначено до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] 23.10.2019у надав відзив відповідно до якого просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, постановити окрему ухвалу щодо неправомірних дій нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольги Іллівни при посвідченні Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 серпня 2016 року, яку надіслати до Міністерства юстиції України. [PERSON] у запереченні зазначив про те, що позивач зловживає процесуальними правами при подачі позову відповідно до п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України, оскільки у провадженні Дарницького районного суду м. Києва (Суддя Коренюк А.М.) перебуває справа № 753/503/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з аналогічним предметом та з тих самих підстав. Рішення ще не прийнято. Крім того, також у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №753/12741/17 (Суддя Коренюк А.М.) з аналогічними предметом та з тих самих підстав, яка після скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року про залишення позову без розгляду розглядається у складі Верховного суду в порядку касаційного провадження. [PERSON] не вважає себе належним відповідачем, вказує на те, що при закритті провадження судом не було вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову, [PERSON] та адвокат Мельник О.М. не звертались із заявами в межах справи №753/17184/13. [PERSON] приховав факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не був залучений судом в порядку правонаступництва, що стало підставою для скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції та присвоєння справі №753/21685/17. Позов з яким звернувся позивач в серпні 2019 року подано з порушенням процесуального строку, оскільки ухвала про накладення арешту на яку посилається позивач від 19.02.2014 у справі №753/17184/13 була отримана особисто [PERSON] 20.02.2014, тому [PERSON] просив відмовити у позові, застосувавши строк позовної давності. Крім того [PERSON] заперечує щодо стягнення з нього шкоди, оскільки він не був стороною попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.2016, позивач не повідомляв йому про намір продати 40/100 частин будинку, [PERSON] на момент вчинення Попереднього договору не був власником 40/100 частин будинку [NUMBER] , оскільки не оформив право на спадщину після померлого [PERSON] , даний правочин було укладено з метою створення штучних доказів при зверненні до суду, оскільки укладено всупереч «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012. Заперечуючи проти позову [PERSON] вказує на те, що позивачем не надано доказів наявності зобов`язання, а розмір збитків розраховано довільно, не підтверджено належними доказами, тобто позивачем подано позов безпідставно за відсутності предмета спору, що є зловживанням процесуальними правами відповідно до п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України. 06 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду із відповіддю на відзив [PERSON] від 23 жовтня 2019 року вказавши, що відповідачі, які звертались до Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/17184/13 із заявою щодо застосування заходів забезпечення позову мають відшкодувати йому збитки, заподіяні забезпеченням позову у випадку закриття провадження в справі щодо [PERSON] та у випадку відмови їм у задоволенні позову. Ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 03.09.2019 про залучення [PERSON] в якості правонаступника померлого відповідача [PERSON] не вступила в законну силу, оскільки її оскаржено. Наведено підстави незгоди з твердженнямм [PERSON] щодо повідомлення [PERSON] відомостей про обставини справи №753/17184/13. [PERSON] зазначає про те, що довідався про порушення свого права 26 серпня 2016 року. Просив взяти до уваги норми ч.4 ст. 1166 ЦК України, ч.5 ст. 1268 ЦК України. Відповідач [PERSON] 14 листопада 2019 року звернувся до суду з відзивом відовідно до якого зазначив про те, що накладення арешту на 40/100 та 12/100 частин будинку під час провадження по справі №753/17184/13 було здійснено судом в рамках забезпечення позову право на звернення з яким є правом сторони. Відповідно до ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням рішення суду або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Рішення по справі №753/17184/13 набрало законної сили 21 грудня 2016 року. Проте, 03 вересня 2017 року Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, справу направлено на новий розгляд. Попередній договір між позивачем та [PERSON] на продаж 12/100 частин садового будинку було укладено 25 липня 2016 року і позивач передбачав укладення основного договору до 20 серпня 2016 року, дату укладення згодом було продовжено до 26 серпня 2016 року, а зміни було внесено 19 серпня 2016 року. Попередній договір між позивачем та [PERSON] на продаж 40/100 частин садового будинку було укладено 08 серпня 2016 року з узгодженням дати укладення основного договору до 26 серпня 2016 року. Посилання позивача на домовленість з покупцем продовження строку ще на місяць не підтверджується належними доказами. Рішення по справі №753/17184/13 було прийнято 16 травня 2016 року, набрало законної сили 21 грудня 2016 року, тому на момент укладення договорів позивачу було відомо про наявність арешту і неможливість продажу майна і укладення попередніх договорів було здійснено позивачем добровільно. [PERSON] не погоджується з тим, що позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди та зможе здійснити продаж квартир. Доходи від продажу нерухомого майна в розмірі 12/100 та 40/100 про втрату яких вказує позивач можуть бути отримані при відчуженні покупцю, а заходи забезпечення позову не позбавляють позивача права власності. Крім того, позивач повернув [PERSON] суми авансу в розмірі 500000 грн та 750000 грн. Розгля справи в якій було накладено арешт не завершено, заходи зебезпечення позову не скасовано, тому у позивача відсутні підстави для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову. Вимога позивача до відповідачів щодо стягнення збитків в розмірі 12504317,00 грн. є безпідставною, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 19 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду із запереченням щодо позовних вимог [PERSON] та вказав на те, що з матеріалів справи вбачається, що підставами для виникнення збитків стали обмеження, вжиті судом в якості забезпечення позову, проте при зверненні до суду та при поданні заяви про забезпечення позову сторони діяли відповідно до вимог законодавства на захист прав та інтересів. Позивач [PERSON] дізнався про накладений арешт на 40/100 частин будинку, належних його батькові 19 лютого 2014 року, оскільки був особисто присутній у судовому засіданні, оскаржував дану ухвалу в апеляційній інстанції, брав участь у справі №753/17184/13, як відповідач. [PERSON] вказує на те, що його вини у дії заходів забезпечення позову немає, а відповідальність за завдану майнову шкоду відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України застосовується за наявності вини. Крім того, відсутні докази нанесення реальних збитків позивачу. Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу 40/100 частин будинку було посвідчено нотаріусом Нестерович О.І. та зареєстровано у реєстрі за №942. Відповідно до п.2.1. п.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Мін`юсту 22.02.2012 №296/5 встановлено: «При підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», тому нотаріус повинна була довести до відома позивача інформацію, одержану з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на ст. 635 ЦК України [PERSON] звернуто увагу на те, що попередній договір не створює для продавця права одержати грошові кошти за продаж майна, а надає право вимагати укладення основного договору в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором, а збитків у виді упущеної вигоди немає. Відповідач [PERSON] 20 листопада 2019 року звернулась до суду із заявою відповідно до якої просила подальший розгляд справи проводити без її участі. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити вказуючи на те, що дії відповідачів були недобросовісними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позовні вимоги до нього є безпідставними, зняття арешту не входить до кола його обов`язків, вимоги позивача виходять за межі ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2,4 ЦПК України, упущену вигоду позивачем не підтверджено, майно у позивача не вибуло, а тому позовні вимоги є зловживанням правом. Відповідач [PERSON] в судовому засідання пояснив, що відповідачі звертались до суду за захистом своїх прав, оскільки придбали неякісну нерухомість, купували квартири у будинку батька позивача, зазначив, що був першим покупцем. У будинку були істотні недоліки, відсутнє електропостачання, за власний кошт відповідачам довелось збудувати електропідстанцію, здійснити водопостачання, каналізацію, ремонт паркану, вини відповідачів у збитках позивача немає, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавни пояснення сторін, вивчивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності від 23.10.2019 [PERSON] просить застосувати позовну давність, оскільки ухвала Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/17184/13 від 19.02.2014 про накладення арешту вручена [PERSON] 19 лютого 2014 року. Термін позовної давності почався 20 лютого 2014 року і закінчився 20 лютого 2017 року, поважних причин пропуску строку позивач не наводить, тому є підстави для застосування відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовної давності. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року по справі №753/17184/13 заяву [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, визнання права сервітуту, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві власності, зокрема 40/100 частини будинку [ADDRESS] , а також накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві власності, зокрема 12/100 частини будинку [ADDRESS] ( а.с. 16). Згідно із Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] - відхилено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року - залишено без змін ( а.с. 62-63). Згідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсон складено актовий запис №383 ( а.с. 18). 03.01.2015 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] ( а.с. 29). Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2015 провадження у справі №753/17184/13 за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, визнання права сервітуту, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв`язку з відмовою позивачів від позову. Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року по справі №753/17184/13 у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, визнання права сервітуту - відмовлено ( а.с. 25-28). 25 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір відповідно до якого сторони домовились про те, що [PERSON] до 20 серпня 2016 року повинен зібрати необхідний пакет документів на об`єкт нерухомого майна - 12/100 частин садового будинку [ADDRESS] » ( а.с. 30). Згідно із платіжним дорученням №2276-63 від 25.07.2016 [PERSON] перерахувала кошти зг. Договору купівлі-продажу 12/100 від 15.07.2016 ( а.с. 33). 08 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 40/100 частин садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 32). В судовому засіданні позивачем було надано платіжне доручення № 1 від 08.08.2016 про перерахування коштів [PERSON] згідно попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.2016 в розмірі 750000 грн. 19 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень до попереднього договору, зокрема внесено зміни щодо дати надання [PERSON] необхідних документів для вчинення правочину в строк до 26 серпня 2016 року ( а.с. 31). 08 жовтня 2016 року згідно з розпискою [PERSON] отримано від [PERSON] 500000,00 грн. ( а.с. 37). 08 жовтня 2016 року згідно з розпискою [PERSON] отримано від [PERSON] 750000,00 грн. ( а.с. 38). Відповідно до копії заяви від 20.08.2016 позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва та просив зняти арешт по цивільній справі №753/17184/13 ( а.с. 79). Згідно із ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року повернуто [PERSON] заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року, оскільки відповідно до п.7 ч.1 ст. 301 Глави 1 Розділу V ЦПК України до повноважень апеляційного суду не входить скасування заходів забезпечення позову вжитих під час розгляду справи судом першої інстанції. Питання щодо скасування заходів забезпечення позову апеляційний суд вправі вирішувати в порядку перегляду ( а.с. 90). Листом за вих. №33/02-21 від 30.08.2016 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у посвідченні договору купівлі-продажу 12/100 частин садового будинку [ADDRESS] , оскільки при переврці наявності заборон відчуження та арештів було виявлено запис про накладення арешту на частину будинку ( а.с. 91). 21.12.2017 за вих.№586/02-31 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріалього округу Нестеровою О.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцта про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки на спадкове майно накладено арешт на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2014 ( а.с. 92). Відповідно із п.1,п.5 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно до ст. 12 даного Закону, державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Згідно із ч.1 п.4, ч.10 ст. 18 Закону, державна реєстрація речових прав проводиться з перевіркою документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1, п. 1, п.3,4,ч.2. ч. 5,ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти . У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Позивач в обгрунтування позиції в даній справі вказує на те, що за нормами ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент накладення арешту та закриття провадження в справі №753/17184/13 позивачі повинні були скасувати арешт, але відмовились, внаслідок чого на думку позивача [PERSON] порушено його право, як спадкоємця до майна померлого [PERSON] , яке виявилось у неможливості оформити право на спадкове майно, а також продати частки майна [PERSON] , яка відповідно до попередніх договорів про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.08.2016 та 08.09.2016 повинна була передати відповідно 5000000 грн. та 7500000 грн. Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно із ч.5,ч.6 ст. 154 ЦПК України в попередній редакції, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до діючої редакції ч.1 ст. 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 14 ЦК України, обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд дослідивши докази, додані до позовної заяви, а також вившивши доводи позивача, заперечення відповідачів приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ухвалу про забезпечення позову від 19.02.2014 по справі №753/17184/13 Апеляційним судом м. Києва від 23.04.2014 залишено без змін. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/17184/13 у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, визнання права сервітуту - відмовлено 16 травня 2016 року. Звернувшись до суду 29 серпня 2019 року з позовом про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову по справі №753/17184/13 позивач безпідставно покладає на відповідачів обов`язок щодо скасування заходів забезпечення позову в справі №753/17184/13 з огляду на наступне. На момент дії ухвали в межах розгляду спору і до прийняття судом остаточного рішення відповідачі не були наділені обов`язком скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України в редакції, що діяла в період розгляду судом справи №753/17184/13. Разом з тим, реалізація відповідачами, як позивачами в справі №753/17184/13 конституційного права на захист порушених прав не може бути підставою для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, оскільки згідно з умовами ст. 638 ЦК України договірні зобов`язання між позивачем та [PERSON] не виникли у зв`язку з припиненням попередніх договорів, що підтверджується поверненням коштів, отриманих [PERSON] у якості авансу за попереднім договором. Зважаючи на наведені обставини, підстав для застосування ст.ст. 22,1166 ЦК України немає, оскільки сторони відповідно до ст. 12 ЦК України вільні у здійсненні цивільних прав, вини відповідачів у нескасуванні заходів забезпечення позову немає, процесуальні правовідносини, пов`язані з розглядом справи №753/17184/13 між сторонами не було припинено на момент звернення позивача до суду з даним позовом і спір розглядається спочатку у зв`язку із скасуванням рішень. В тому числі в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності на підставі ч.3 ст. 267 ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позову у межах заявлених вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed