Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 09.02.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №96. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, разом не проживають. Позивач просив шлюб розірвати з причин неможливості подальшого перебування у шлюбних відносинах. Крім того просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до наданої заяви просила розглядати справу за її відсутністю, просить позов задовольнити та наполягає на розірванні шлюбу та стягненні аліментів. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявились, до суду від представника відповідача надійшла письмова заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Згідно ст. 183 СК України «Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття». Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до свідоцтва про одруження Серія І-БК №211618 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №96, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб 09.02.2013 року, актовий запис №96. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «Корбут», дружини «Корбут» (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК №344772 виданого 03.05.2013 р., [PERSON] народилась 16.04.2013 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Подальше подружнє життя та збереження сімї є неможливим, сторони втратили почуття любові друг до друга, погіршились взаємовідношення, спільного господарства не ведуть, шлюбні відношення фактично припинені. Дана родина розпалася остаточно, подальше спільне проживання чоловіка і дружини та збереження даної родини суперечить інтересам обох з подружжя. У звязку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, але зобовязаний утримувати неповнолітню дитину, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, приймаючи до уваги що відповідач визнав позов, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити повністю. А саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Крім того, суд, враховуючи стійке волевиявлення сторін направлене на розірвання шлюбу та обставини справи, вважає за необхідне розірвати між ними шлюб. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Спір про майно відсутній.

Outcome: approved