Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

У серпні 2015 ПАТ «Дельта Банк» (далі по тексту - позивач, Банк) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1460-100/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 23528,00 доларів США з розрахунку 14,45 % річних за користування кредитом на строк з 06.08.2006 року по 06.08.2015 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, та до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. ТОВ «Український промисловий банк» виконав свої зобов'язання у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, проте, всупереч умовам Кредитного договору, останній не виконує належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором, в результаті чого, загальна сума заборгованості станом на 31.07.2015 року склала 643905,11 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 375305,76 грн. та сума заборгованості за відсотками в розмірі 268599,35 грн., виходячи з курсу долара станом на 31.07.2015 року. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 643905,11 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 375305,76 грн. та сума заборгованості за відсотками в розмірі 268599,35 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, на дивлячись на те, що судом явка представника позивача для надання особистих пояснень визнавалась судом обов'язковою. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому зазначав, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки сума заборгованості раніше стягувалась з відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса. Окрім того, просив суд застосувати до позовних вимог за даним позовом позовну давність. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 1460-100/ФКВ-08 (а.с. 6-13), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти (Кредит) в сумі 23528,00 доларів США зі строком кредитування на 84 місяці з метою придбання автомобіля під процентну ставку 14,45 % річних із датою повернення до 06 серпня 2015 року. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, повернення Кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі на менш як 280,10 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту. Згідно із п.п. 2.6. та 2.7. Кредитного договору, проценти за користування Кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення щомісячно на фактичну заборгованість по Кредиту. Нараховані проценти сплачуються Позичальником у валюті Кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним повернення кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу Банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку Позичальника, відкритого у Банку. Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ТОВ «Український промисловий банк» виконав свої зобов'язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 23528,00 доларів США на умовах, що передбачені Кредитним договором. Вказане також підтверджується заявою на видач су готівки № 001/50 від 06.08.2008 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 17). Однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано в повному обсязі зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та відсотків за його користування. 30.06.2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а.с. 19-23), за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно Витягу з Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року вбачається, що Укрпромбанк передав право вимоги за кредитним договором № 1460-100/ФКВ-08 від 06.08.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] (а.с. 24). Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по Кредитному договору № 1460-100/ФКВ-08 від 06.08.2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] Новим Кредитором за зобов'язаннями по Кредитному договору в результаті передачі активів та права вимоги став позивач - ПАТ «Дельта Банк», який правомірно звернувся з вимогами до відповідача про стягнення суми заборгованості по Кредитному договору, оскільки Відповідач не виконує зобов'язання взяті на себе за кредитним договором. В зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним Договором, станом на 31.07.2015 року сума його простроченої заборгованості становить 17365,8 доларів США по тілу кредиту, що в еквіваленті складає 375305,76 грн. та 12428,38 доларів США по відсоткам, що в еквіваленті складає 268599,35 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.18), а також розширеним розрахунком заборгованості з урахуванням платежів відповідача (ас. 65-68). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що 19.12.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на автомобіль марки «Додж», 2008 року випуску, який належить [PERSON] За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги Дельта Банку за Кредитним договором в розмірі 162958,91 грн. (а.с. 45-46). Разом із тим, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Проте, доказів реального виконання виконавчого напису нотаріуса від 19.12.2011 року матеріали справи не містять. Не надано також доказів на підтвердження повного погашення заборгованості за договором відповідачем, а тому суд приходить до висновку про наявність обов'язку відповідача сплатити на користь позивача заборгованість в сумі 643905,11 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 375305,76 грн. та сума заборгованості за відсотками в розмірі 268599,35 грн. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідача, викладені в запереченнях на позовну заяву судом відхиляються, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. Щодо посилань відповідача про застосування до позовних вимог за даним позовом позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до абз. 2 та 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Слід зазначити, що Кредитним договором було встановлено строк його дії з моменту підписання Сторонами та до повного виконання ними своїх зобов'язань (п.7.3.). датою повернення кредиту встановлено 06.08.2015 року. З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 25.09.2015 року, про що свідчить вхідний штамп канцелярії суду. Із розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що сума боргу по кредиту та відсоткам розрахована за період з 01.07.2010 року і до 31.07.2015 року (в межах заявлених позовних вимог). Разом із тим, п. 2.4. Кредитного договору передбачає повернення кредиту окремими (щомісячними) платежами частинами в сумі не менше як 280,10 доларів США щомісячно. Останній платіж по Кредитному договору [PERSON] було здійснено 07.10.2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та меморіальним валютним ордером № 26010468 від 07.10.2010 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до Правової позиції, сформованої Верховним Судом України у справі № 6-160цс14: «відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів». З огляду на вказане, оскільки кредитним договором було передбачено погашення боргу частинами (щомісячними платежами), суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення суми основної заборгованості по кредитному договору та по сплаті нарахованих відсотків за період з 01.07.2010 року по 31.07.2012 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі: 10518,40 доларів США по тілу кредиту та 7807,19 доларів США по нарахованим відсоткам за період з 25.08.2012 року по 31.07.2015 року. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» 18.12.2009 року № 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в Українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем суму позовних вимог заявлено в гривнях станом на 31.07.2015 року, то суд, задовольняючи позовні вимоги виходить з офіційного курсу НБУ станом на 31.07.2015 року та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 10518,40 доларів США заборгованості за кредитом, що за офіційним курсом НБУ складає 227302,63 грн. та 7807,19 доларів США заборгованості за відсотками, що за офіційним курсом НБУ складає 168713,38 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 396016,01 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 227302,63 грн. та 168713,38 грн. заборгованості за відсотками Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено позивачем при поданні позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 513,514,516,525,526,533,543,554,625, 1054 ЦК України та

Outcome: partial