Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

у серпні 2018 р. позивачі звернулися до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд заборонити тОВ «Автобудкомплекс-К» (код ЄДРПОУ 33999954) діяльність пов`язану із використанням силосів, виготовленням бетону та іншої суміжної продукції на основі цементу, а також приймання та розвантаження цементу і щебеню за адресою: [ADDRESS] та просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати, які включають оплату професійної правової допомоги у розмірі 100000 грн 00 коп та судовий збір по справі у розмірі 1000 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що протягом тривалого періоду часу, щонайменше останніх 10 років, в Святошинському районі м. Києва по вул. Святошинській, 34 здійснює підприємницьку діяльність TOB «Автобудкомплекс-К», а саме виготовленням бетону та іншої будівельної продукції на основі цементу. Процес виробництва пов`язаний із роботою силосних установок та вібраційного устаткування, що застосовується для розвантаження вагонів з цементом. Дане виробництво було розпочато на території колишнього ВАТ «Автотранспортне підприємство №3», незважаючи на те, що ця територія знаходиться в безпосередній близькості до житлових будинків, тобто заселення прилеглої до відповідача території відбулось задовго до податку його діяльності. Земельною ділянкою по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:75:225:0015) відповідач користується як правонаступник ВАТ «Автотранспортне підприємство №3», цільове призначення якої є розміщення та експлуатація будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, однак відповідач використовує зазначену земельну ділянку в промислових цілях, як землі промисловості, тобто не за її цільовим призначенням, чим порушує пп. а, б, ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України та умови договору оренди земельної ділянки від 25.02.2003 №975-6-00042, укладеного між Київською міською радою і ВАТ «АТП -№3» (п.7.2.), тому із силосних установок, через неналежний технічний стан фільтрів, регулярно здійснюється викид великої кількості цементу в атмосферне повітря, внаслідок чого відбувається його забруднення, також процес розвантаження вагонів з цементом за допомогою вібраційного устаткуванні створює подразнюючі акустичні коливання і вібрації, що негативно впливає на мешканців прилеглих житлових будинків, а для людей, які перенесли операцію на серці і мають кардіостимулятор, такі вібраційні коливання створюють безпосередню загрозу для життя позивачам відомі випадки збою в роботі кардіостимулятора принаймні одного із мешканців прилеглих до відповідача будинків, внаслідок впливу вібраційного устаткування, ще використовується відповідачем на виробництві, крім того, в результаті розвантаження вагонів, через те, що цей процес відбувається у звичайному ангарі, не обладнаному для цього з точки зору екологічної безпеки, окрім акустичного шуму і вібраційних коливань, через щілини між стінами і дахом даного ангару також в атмосферне повітря відбувається викид великої кількості цементу. Також ще одним фактором, що забруднює атмосферне повітря житлової зони довкола відповідача є розвантаження вагонів із щебенем, в результаті чого величезні хмари гранітного пилу під впливом вітру вкривають житлові будинки та подвір`я. Таким чином, відповідач своєю діяльністю регулярно забруднює атмосферне повітря, внаслідок чого цемент осідає на поверхні подвір`їв, вкриває все навколо дитячі майданчики, газони, бесідки, білизну, що сушиться, автомобілі, потрапляє до помешкань через відкриті вікна і балкони, а саме небезпечне - потрапляє в організм людей через дихальні шляхи, що відбуваються регулярно. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2018 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 67). 18.09.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечували проти позовних вимог, оскільки позивачі у своєму позові наводять ряд уявних порушень відповідачем екологічного законодавства, які впливають на право позивачів щодо безпечного для життя і здоров`я довкілля, натомість не надаючи суду жодного належного та допустимого доказу, що підтверджують відповідні обставини, також відповідач зазначив, що земельна ділянка по [ADDRESS] належить до території промисловості та комунально-складської території та на підставі рішення КМР від 18.11.1999 №97/599 між КМР та ВАТ «Автотранспортне підприємство №3» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років для експлуатації та обслуговування адміністративних приміщень, та виробничих будівель і споруд, що не суперечить вимогам містобудівної адміністрації, крім цього господарська діяльність відповідача, яка супроводжується викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами регламентована дозволом №8038600000-10040 від 21.03.2014 (а.с. 81-85). 29.10.2018 представник позивачів подав відповідь на відзив в якому заначив, що в позовній заяві наявні посилання на електронні докази (відео записи цементного пилу в атмосферне повітря), крім того позивачі не могли додати до позовної заяви показання свідків, оскільки це різновид доказу, що отримується під час допиту в ході судового розгляду справи, також зазначив, що генеральний план м. Києва на період до 2020 р., на який посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, що визначає цільове призначення земель. Земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:75:225:0015) надавалась в оренду ВАТ «Автотранспортне підприємство №3», яке воно було створене ще за часів існування СPCP як структурний підрозділ «Головкиївміськбуду» і займалось перевезенням будівельних та інших вантажів. Вказана земельна ділянка спочатку була відведена рішеннями виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 07.07.64 N»922 «Про поновлення відводу земельної ділянки вантажному автопарку №3 та дозвіл на реконструкцію і будівництво виробничо-побутового корпусу, закритої мойки автомашин і столярного цеху» та від 31.08.1965 №1499 «Про додатковий відвод земельної ділянки вантажному автопарку №3 Київавтотрансу під реконструкцію автобази та будівництво профілакторію» та від 28.03.1967 №481 «Про відвод земельних ділянок Управлінню баштових кранів тресту «Будмеханізація» та «Київпідземшляхбуд» №1 Головкиївміськбуду під будівництво баз та автотранспортному підприємству 09663 Київавтотрансу під поширення автопарку. Ці рішення втратили чинність на підставі Рішення Київської міської ради №97/599 від 18.11.1999, яким зокрема зазначену земельну ділянку оформлено в оренду строком на 49 років відкритому акціонерному товориству «Автотранспортне підприємство №3» у зв`язку з переходом права власності на майновий комплекс. За час існування ВАТ «Автотранспортне підприємство №3» позивачі не мали нарікань на екологічні проблеми діяльності цього підприємства, адже воно не виробляло бетону, будівельної продукції тощо, і не створювало надзвичайних екологічних проблем. Стосовно наданих відповідачем копій актів перевірки газоочисних установок, представленого оголошення в газеті, то ці документи жодним чином не можуть гарантувати безперервної відповідності технологічних процесів відповідача вимогам екологічного законодовства. Недоліки технологічних процесів можуть виникнути на різних етапах і в різний час. Оголошення в пресі, на яке зі слів відповідача не надходило пропозицій, не означає, що після цього оголошення відповідач не може забруднювати атмосферне повітря. Так само це стосується і актів перевірок за участі представників TOB «Аеро-Екологія Плюс» та ПАТ «Квазар». Такі акти могли бути складені формально, без реального дослідження рівня викидів, або ж такі дослідження могли бути проведені й реально, але заздалегідь (том 2, а.с. 6-8). 09.11.2018 представник позивача подав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що позивачами не додано до позовної заяви жодного відео чи фото документу на які вони посилаються в позовній заяві (сторінка 4 абз. З позовної заяви), а також не поданого жодного належного доказу на підтвердження викладених в позовній заяві обставин у свою чергу, відповідачем подано пакет документів, на підтвердження того, що підприємство здійснює свою діяльність у відповідності до норм чинного законодавства, має відповідні дозволи в т.ч. виконує норми природоохоронного (екологічного) законодавства, також представником позивачів у відповіді на відзив не наведено аргументів того, що подані відповідачем документи є недійсними або скасованими, не надано жодного доказу на підтвердження своїх тверджень тому фактично у відповіді на відзив так само як і в позовній заяві, представником позивачів висловлено свою суб`єктивну думку, яка не підкріплена жодним належним та допустимим доказом. відсутні будь-які рішення (накази, приписи, рішення, протоколи тощо) компетентних державних органів, які б вказували на порушення відповідачем природоохоронного (екологічного) чи санітарного-епідеміологічного законодавства. Також не має рішень відповідних компетентних державних органів про призупинення діяльності підприємства, а навпаки, як вбачається зі змісту позовної заяви позивачі зверталися до Державної екологічної інспекції у м. Києві зі скаргою на відповідача та отримали від останньої лист №1423-05/04 від 21.06.2017 в якому зазначено, що за результатами розгляду скарги було перевірено наявність у відповідача дозволу №8038600000-10040 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (термін дії з 21.03.2014 по 21.03.2019), а також отримано від відповідача акти перевірки відповідності фактичних параметрів роботи установок очистки газу за 2016 рік та звіт про проведення санітарно-хімічного контролю за дотриманням затверджених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел, відповідно до якого фактичні концентрації шкідливих речовин в зоні впливу підприємства на межі найближчої житлової забудови не перевищують величини затверджених нормативів граничнодопустимих викидів. Позивач, описуючи історію використання спірної земельної ділянки, посилається на рішення комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 07.07.1964 № 922 та від 31.08.1965 № 1499, однак не надає їх як належний та допустимий доказ, крім того, зазначені рішення минулих років жодним чином не впливають на право користування земельною ділянкою, оскільки вона використовується на підставі рішення Київської міської ради від 18.11.1999 № 97/599 та договору оренди, які встановлюють права та обов`язки орендаря, а тому використання земельної ділянки по [ADDRESS] не суперечить умовам договору оренди земельної ділянки (том. 2, а.с. 10-15). 23.09.2019 по справі призначено експертизу рівня викидів у атмосферне повітря та рівня шуму на підставі чого було зупинено провадження по справі (том 2, а.с. 92, 93). 10.12.2019 ухвалою судді провадження по справі відновлено (том 2, а.с. 105). 11.02.2020 ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду (том 2 а.с. 116). Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не з`явилися, заяви про відкладення або розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило, явку свідків не забезпечили, а тому суд розглядає справу за наявними доказами у справі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі рішення Київради від 18.11.1999 за №97/599 Київська міська рада надала в оренду ВАТ «Автотранспортне підприємство №3» на підставі договору оренди земельної ділянки від 20.12.2002 на 49 років земельну ділянку по [ADDRESS] розміром 9,1414 га, кадастровий номер 8000000000:75:25:0015 для експлуатації та обслуговування адміністративних приміщень та виробничих будівель і споруд (а.с. 13-18). 25.03.2005 було внесено зміни до договору оренди земельної ділянки, зокрема, щодо розміру земельної ділянки з 9,1414 га на 9,0200 га (а.с. 19-22). [PERSON] звертався до Державної екологічної інспекції у м. Києві на підставі якого 15.06.2017 було проведено перевірку ТОВ «Автобудкомплекс-К» згідно якої було встановлено, що відповідно до звіту про проведення виробничого (відомчого) лабораторного контролю за станом забруднення та атмосферного повітря в зоні впливу викидів підприємства відповідно до якого фактичні концентрації шкідливих речовин в зоні впливу підприємства на межі найближчої житлової забудови не перевищують величини затверджених нормативів граничнодопустимих викидів (а.с. 58). Згідно актів перевірки відповідності фактичних параметрів роботи установки очистки газу проектним на джерелах викиду №1-9, 14, 16, 26-28, 30, 43, що знаходяться у ТОВ «Автобудкомплекс-К» встановлено, що установки працюють ефективно, швидкість газу в апараті і на виході з джерела викиду розраховується при робочих умовах та відповідають проектним показникам 99,9%* (а.с. 115-148). Згідно листа від 26.07.2007 №2533 Санітарно-епідеміологічної станції Святошинського району м. Києва встановлено, що згідно вимірів, проведених фахівцями санітарно-гігієнічної лабораторії у нічний час (з 5-00 до 7-00 год. ранку) на території житлової забудови по [ADDRESS] при працюючому технологічному обладнанні ТОВ «Автобудкомплекс-К» еквівалентний рівень шуму 50,7 дБА, що перевищує гранично-допустимий рівень для нічного часу на 5,7 дБА згідно СН 3077-84 «Санитарные нормы допустимого шума в помещениях жилых общественных зданий и на территории жилой застройки», за порушення чого ТОВ «Автобудкомплекс-К» притягнуто до адміністративної відповідальності та винесена постанова ГДСЛ Святошинського р-ну про заборону проведення робіт у нічний час (з 22-00 до 07-00 год.) (а.с. 78). Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. У ст. 19 ЗК України визначено перелік категорій земель, а саме: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Так ч. 5 ст. 20 ЗК України визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до Генерального плану міста Києва на період до 2020 року земельна ділянка по [ADDRESS] належить до території промисловості (ділянка під нерухомим майно) та комунально-складської території. Аналізуючи вищевказані норми земельна ділянка по [ADDRESS] належить до однієї із категорій земель, визначених ЗК України землі промисловості, транспорту зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а тому вид використання вказаної земельної ділянки не суперечить містобудівній документації, зокрема, Генеральному плану м. Києва, оскільки експлуатація виробничих приміщень не виключає можливості використовувати земельну ділянку з метою промисловості. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Також порядок видачі дозволу з метою узгодження господарської діяльності регулюється Постановою КМ «Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи» від 13.03.2002 №302. З метою ознайомлення громадськості про намір отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Відповідач в газеті «МІСТО» № 23 (701) від 10-16 червня 2013 подав відповідне оголошення (а.с. 112, 113). У 2013 р. на адресу райдержадміністрації надійшло звернення гр. [PERSON] з обґрунтованим запереченням щодо надання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря для ТОВ «Автобудкомплекс-К», оскільки підприємство знаходиться поблизу до рекреаційного парку « Совки », а також знаходиться на вулиці, яка з`єднує метро «Святошино» з жилим масивом «Борщагівка» де в годину пік проїжджає близько 1500 людей, що негативно може вплинути на їх здоров`я (том 2, а.с. 65-68). Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища видано дозвіл №8038600000-10040 ТОВ «Автобудкомплекс-К» на 5 років з 21.03.2014 по 21.03.2019 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (а.с. 86-111). Таким чином господарська діяльність відповідача, яка супроводжується викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами регламентована дозволом №8038600000-10040 від 21.03.2014. Крім цього згідно листа №12.2-9/8107 від 05.12.2019 Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, встановлено, що згідно з інформацією, наданої ДУ «Київський МЛЦ МОЗ України» (лист від 07.11.2019 № 2987), фахівцями ДУ «Київський МЛЦ МОЗ України» 05.11.2019 були проведені лабораторні дослідження повітря та шумового навантаження на межі санітарно-захисної зони ТОВ «Автобудкомплекс-К» за адресою: [ADDRESS] . У відібраних пробах повітря за вказаною адресою (протокол дослідження повітря населених місць Голосіївського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Київський МЛЦ МОЗ України» від 05.11.2019 № 42) концентрації недиференційованого за складом пилу та азоту діоксиду у точці ТІ (на відстані близько 100 м в північному напрямку) не перевищують максимально разові гранично допустимі концентрації (0,5 мг/м3 та 0,2 мг/м3 відповідно), що відповідає вимогам Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996 № 173, який зареєстровано у Мін`юсті 24.07.1996 за № 379/1404, та Гранично допустимим концентраціям хімічних і біологічних чинників в атмосферному повітрі населених місць, затвердженим т.в.о. головного державного санітарного лікаря України 03.03.2015. Відповідно до протоколу проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку Голосіївського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Київський МЛЦ МОЗ України» від 05.11.2019 № 2 еквівалентні рівні звуку також не перевищують гранично допустимі рівні (80 дБА) згідно з ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», що затверджені постановою головного державного санітарного лікаря України від 01.12.1999 № 37. Вимірювання рівнів вібрації не здійснювалось у зв`язку з втратою чинності відповідних нормативних документів (а.с. 98-103). Згідно ст. 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. Статтею 1164 ЦК України визначено, що у разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати заборони діяльності, яка створює загрозу. Так право у фізичної особи виникає у разі наявності двох обов`язкових обставинах в їх сукупності, а саме: наявності загрози життю, здоров`ю або майну, не усунення загрози життю, здоров`ю або майну, однак позивачами не визначено самого факту загрози, не обґрунтовано його вплив на їх життя, здоров`я або майно, оскільки ними не надано належних та допустимих доказів наявності загрози життю, здоров`ю чи майну позивачів створеної відповідачем, крім цього у матеріалах справи відсутні звернення позивачів до відповідача з вимогами про наявність та необхідність усунення тієї чи іншої загрози життю, здоров`ю чи майну. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивачі у своій позовної заяві викладають лише позовні вимоги, але не зазначають доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вони посилаються. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. Крім цього у позовних вимогах міститься вимога про стягнення судових витрат, які включають оплату професійної правової допомоги у розмірі 100000 грн 00 коп., з приводу якої слід зазначити. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України). Згідно з п. 7 ст. 135 ЦПК України у випадку відмови у позові суд ухвалює рішення про відшкодування за рахунок позивача витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141,142 цього Кодексу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У постанові від 01.10.2002 по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. На підтвердження сплати витрат пов`язаних із сплатою коштів на правничу допомогу представником відповідача було надано копію ордера серія ІФ №052301 про надання правової допомоги від 18.04.2018 та договір №1 про надання правової допомоги від 18.04.2018 (а.с. 5-7). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідачем не було надано суду відповідні докази про понесені судові витрати до винесення рішення по суті та не були долучені до матеріалів справи, а також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги суд був позбавлений можливості встановити у відповідності до вимог чинного ЦПК України, що відповідачем було понесені зазначені витрати на правничу допомогу. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачаються підстави для відшкодування моральної шкодита та судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed