Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «ЛЕГБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову ПАТ «ЛЕГБАНК» зазначає, що 25.03.2013 року [PERSON] банком надано кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії. Станом на 18.03.2015 року [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання та не погашає заборгованість, ПАТ «ЛЕГБАНК» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 6 316 169 грн. 43 коп. заборгованості з яких 3 781 110 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 818 377 грн. 11 коп. прострочена заборгованість по процентам, 857 742 грн. 21коп. пені за кредитом, 187 498 грн. 41 коп. пені за процентами, 43 819 грн. 44 коп. - три проценти річних та 627 622 грн. 26 коп. інфляційні втрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність заборгованості за кредитним договором, оскільки банк в рахунок її погашення зарахував належні [PERSON] грошові кошти, що внесені ним до ПАТ «ЛЕГБАНК» за договорами банківських вкладів, а також автомобіль [NUMBER]. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 25.03.2013 року [PERSON] отримав у ПАТ «ЛЕГБАНК» кредит № 04-08-13КФ у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії в розмірі 1 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на умовах та в порядку передбаченому договором (а.с. 8-11). 23.07.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №04-08-13КФ від 25.03.2013 року згідно якої ліміт кредитування змінено на 5 400 000 грн. (а.с. 12), а 31.07.2013 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № 04-08-13КФ від 25.03.2013 року згідно якої ліміт кредитування змінено на 4 300 000 грн. на строк до 20.03.2014 року зі сплатою 20 % річних (а.с. 13). Додатковою угодою від 18.03.2014 року до кредитного договору № 04-08-13КФ від 25.03.2013 року встановлено строк кредитування до 17.03.2015 року (включно) зі сплатою 20 процентів річних (а.с. 14). Відповідно до п. 1.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються банком, починаючи з дня видачі кредиту позичальнику і до повного його погашення та сплачуються позичальником щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем. Згідно п. 2.2 договору кредит наданий банком забезпечується всім належним майном позичальника та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України. У відповідності до п. 3.2.1 договору позичальник зобов'язується належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за договором. Пунктом 5.2 договору передбачено, що за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення. Як вбачається із заяв про видачу готівки, а також виписки із особового рахунку № [NUMBER] UAН за період з 25.03.2013 року по 03.08.2015 року, [PERSON] видавались ПАТ «ЛЕГБАНК» грошові кошти згідно договору кредитної лінії 04-08-13КФ від 25.03.2013 року у розмірі 60 736 668 грн. (а.с. 23-46, 119-155). В укладеному між сторонами кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Банківською установою зобов'язання за договором виконані в повному обсязі, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості від 03.08.2015 року, а також виписки із особового рахунку № [NUMBER] UAН за період з 25.03.2013 року по 03.08.2015 року та виписки із особового рахунку № [NUMBER] UAН за період з дати відкриття по 03.08.2015 року (проценти згідно договору04-08-13КФ від 25.03.2013 року вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором без урахування 3 % річних складає - 5 644 727 грн. 73 коп., з яких 3 781 110 грн. 00 коп. прострочена заборгованість, 818 377 грн. 11 коп. прострочена заборгованість по відсоткам, 187 498 грн. 41 коп. пеня по відсоткам, 587 742 грн. 21 коп. пеня по кредиту (а.с. 19-22, 119-157). Відповідно до змісту договору застави від 30.04.2014 року [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04-08-13КФ від 25.03.2013 року передано ПАТ «ЛЕГБАНК» у заставу на автомобіль марки «BMW-Х6», 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER], сірого кольору (а.с. 15-18). За змістом витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 04-08-13КФ від 25.03.2013 року забезпеченні договором застави транспортного засобу від 30.04.2014 року. Інші записи по забезпечення спірного кредитного договору в реєстрі відсутні (а.с. 63-69). Як вбачається з листа ПАТ «ЛЕГБАНК» від 01.10.2014 року транспортний засіб «BMW-Х6» д.н.з. [NUMBER] поставлений на відповідальне зберігання на стоянці банку (а.с. 61). Відповідно до довідки ПАТ «ЛЕГБАНК» від 17.08.2015 року банком акцептовані кредиторські вимоги [PERSON] на суму 11 356 969 грн. 14 коп., яка буде задовольнятися згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 77). З наданої на адвокатський запит ПАТ «ЛЕГБАНК» інформації від 09.11.2015 року за № 11-1508 вбачається наявність грошових коштів на відкритих депозитних рахунках за договором 197-ДД-13 у розмірі 3 520 000 грн., за договором 2216-ДД-13 - 5 642 000 грн. (а.с.87-89). 02.02.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ЛЕГБАНК» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № 2216-ДД-13 від 12.12.2013 року (а.с. 90). 10.03.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ЛЕГБАНК» із заявою про зарахування вимог банку про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 4 038 575 грн. 89 коп. за договором № 04-08-13КФ за рахунок коштів у сумі 5 642 000 грн. згідно договору банківського вкладу 2216-ДД-13 (а.с. 91). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2015 року, у позові [PERSON] до ПАТ «ЛЕГБАНК» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього, визнання відсутності права на стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Цим рішенням суду встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 41 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Легбанк». 28.11.2014 року погашення заборгованості за зобов'язаннями ПАТ «Легбанк» здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За змістом ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, положення яких неодноразово роз'яснювались сторонам, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, пені та інфляційних втрат, відповідно до наведеного розрахунку. При цьому суд критично ставиться до доводів представника відповідача про задоволення вимог ПАТ «ЛЕГБАНК» за рахунок автомобілю переданого в заставу, оскільки ці доводі в порушення 10, 60 ЦПК України не ґрунтуються на належних доказах. Оскільки законом не передбачено іншого порядку задоволення боргових вимог до банку у разі прийняття рішення про його ліквідацію ніж установленого ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дотриманням черговості, встановленої у ст. 52 цього Закону, судом не приймається доводи представника позивача про можливе зустрічне зарахування вимог за цим позовом за рахунок грошових коштів, які розміщенні у ПАТ «ЛЕГБАНК» на підставі договорів банківських вкладів. Крім того, дослідженими у судовому засіданні виписками із особових рахунків [PERSON] спростовуються твердження представника відповідача про зарахування коштів з депозитних рахунків [PERSON] в рахунок погашення його кредитної заборгованості. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial