Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У серпні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 624. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , яка проживає з позивачем. Спільне сімейне життя у сторін не склалось. Через різні характери та погляди на сімейне життя між сторонами погіршились стосунки, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до того, що сторони повністю втратили почуття та повагу один до одного. Близько півроку, як сторони перестали вести спільне домашнє господарство та підтримання подружніх стосунків. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем. 13.04.2020 позивач подала заяву про зміну предмету позову: відмовилась від вимоги про визначення місця проживання дитини та підтримала вимогу про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 624. Подружжя має дочку [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви вбачається, що близько пів року шлюб існує формально: разом сторони не проживають, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову.

Outcome: approved