Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , зареєстрований 08 вересня 2018 року виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. В обґрунтування позову зазначав, що 08 вересня 2018 року він та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, мають різні бюджети, у зв`язку з чим примирення між ними неможливе, Шлюб носить формальний характер. Спір майнового характеру у сторін відсутній. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що з грудня 2018 року сторони остаточно подружніх відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть, просив суд задовольнити позов, при цьому сплачений ним судовий збір із відповідача просив не стягувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечувала, оскільки з грудня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, хоча проживають в одному будинку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 08 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з грудня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, хоча проживають в одному будинку, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved