Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 29 листопада 2005 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 916/П/2005-840, за умовами якого вона отримала кредит в сумі 99000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних та кінцевим терміном повернення по 27 листопада 2027 року, включно, на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], та які були передані позивачем в іпотеку відповідачу в якості забезпечення власних зобов'язань за кредитним договором на підставі укладеного між ними іпотечного договору, посвідченого 29 листопада 2005 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 12579. 18 травня 2007 року між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої було змінено розмір процентної ставки за користування кредитом та встановлено її на рівні 12,49 % річних та виключено пункт 1.3.5., яким встановлювалась плата за управління кредитом у розмірі 0,29% від суми фактичної заборгованості. У зв'язку із скрутним матеріальним становищем з січня 2009 року вона не в повному обсязі виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. 16 травня 2014 року нею було отримано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року, а саме: - суми заборгованості за кредитом в розмірі 93777 доларів США 24 центи; - суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 54177 доларів США 90 центів; - суми заборгованості по сплаті комісії в розмірі 581 долар США 57 центів; - суми пені за прострочення кредиту в розмірі 203398 доларів США 20 центів; - суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 9900 доларів США. 17 червня 2014 року, не погоджуючись із вказаною досудовою вимогою, вона направила відповідачу звернення про надання їй інформації щодо розрахунків заборгованості за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року, яке було отримано відповідачем 19 червня 2014 року. 12 липня 2014 року вона отримала від відповідача листа, з якого так і не отримала відповіді по суті на свої питання та заперечення щодо заборгованості за кредитним договором, а лише пропозицію особисто звернутися до банку для отримання найбільш повної інформації. 05 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на іпотечному договорі від 29 листопада 2005 року було вчинено виконавчий напис № 4825. 12 серпня 2014 року вона отримала по пошті постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 серпня 2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 серпня 2014 року, які були винесені заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на підставі виконавчого напису № 4825 від 05 липня 2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] по зверненню стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], та належать їй на праві власності. З даної постанови їй стало відомо, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку та земельної ділянки задовольняються вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 361834 долари США 91 цент. Вважає, що при вчиненні нотаріального напису нотаріусом не були дотримані вимоги Закону України № 3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, оскільки документи, що підтверджували безспірність заборгованості у нотаріуса були відсутні, відповідні вимоги їй нотаріусом не направлялись, сума заборгованості перед відповідачем не є безспірною, тому вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис № 4825 від 05 липня 2014 року, зроблений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 0,1000 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви. Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» до суду не з'явився, про час, день, місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про долучення до матеріалів справи письмових пояснень, в яких заперечує проти позовних вимог, вважає, що всі дії по вчиненню виконавчого напису приватний нотаріус здійснила відповідно до вимог закону, тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також просить суд, у разі неявки представника відповідача у судове засідання, розглядати справу без їхньої участі. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явилася, направила через канцелярію суду письмові пояснення, у яких зазначила, що ПАТ «КБ «Надра» було подано заяву з документами для вчинення виконавчого напису. Надані відповідачем документи відповідали вимогам законодавства України, щодо здійснення виконавчого напису, а тому і заборгованість не потребувала додаткового доказування та є безспірною. Далі зазначила, що документом, який підтверджує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем є діючий кредитний договір, який в свою чергу жодним чином не оскаржений боржником і не визнаний недійсним. Наявність факту прострочення виконання зобов'язання було відображено у наданому банком розрахунку заборгованості, тому на підставі наданих банком документів і вчинено виконавчий напис. Вважає, що позивачем не доведено наявність спору із банком щодо заборгованості у зв'язку з цим і просила у задоволенні позову відмовити. Крім цього просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їхнього представника суду не надавав, про причини неявки суд не повідомляв. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 29 листопада 2005 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір № 916/П/2005-840, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 99000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних та кінцевим терміном повернення по 27 листопада 2027 року, включно, на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], та які були передані позивачем в іпотеку відповідачу в якості забезпечення власних зобов'язань за кредитним договором на підставі укладеного між ними іпотечного договору, посвідченого 29 листопада 2005 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 12579. 18 травня 2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року, згідно з умовами якої було змінено розмір процентної ставки за користування кредитом та встановлено її на рівні 12,49 % річних та виключено пункт 1.3.5., яким встановлювалась плата за управління кредитом у розмірі 0,29% від суми фактичної заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2010 року, що набрало законної сили, у цивільній справі № 2-435/2010 за позовом ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року у розмірі 91349 доларів США 63 центи. 16 травня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» направив на адресу позивача досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року, а саме: - суми заборгованості за кредитом в розмірі 93 777 доларів США 24 центи; - суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 54 177 доларів США 90 центів; - суми заборгованості по сплаті комісії в розмірі 581 долар США 57 центів; - суми пені за прострочення кредиту в розмірі 203 398 доларів США 20 центів; - суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 9 900 доларів США. Не погоджуючись із вищевказаною досудовою вимогою 17 червня 2014 року [PERSON] направила до ПАТ «КБ «Надра» звернення про надання інформації щодо розрахунків заборгованості за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року, яке було отримано відповідачем 19 червня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 12 липня 2014 року [PERSON] отримала від Банку письмову пропозицію особисто звернутися до ПАТ «КБ «Надра» для отримання найбільш повної інформації про розмір її заборгованості за кредитним договором № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року. Із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 44289504 від 04 серпня 2014 року видно, що підставою його відкриття став виконавчий напис № 4825 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на іпотечному договорі від 29 листопада 2005 року. На підставі цього ж виконавчого напису державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 серпня 2014 року. Відповідно до виконавчого напису звернуто стягнення на нерухоме майно - жилий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та які належать позивачу на праві власності. Про те, що спірний виконавчий напис було вчинено та пред'явлено до виконання [PERSON] дізналася 12 серпня 2014 року, коли отримала по пошті постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 серпня 2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 серпня 2014 року. Тобто, незважаючи на заперечення [PERSON], що були направлені відразу як тільки позивач отримала досудову вимогу, щодо сум заборгованості, зазначених відповідачем в ній, тобто при наявності спору, відповідач звернувся до нотаріуса із заявою від 04 липня 2014 року про вчинення виконавчого напису (а. с. 47). При цьому, вчиняючи виконавчий напис на загальну суму заборгованості (361834 долари США 91 цент), яка була зазначена в досудовій вимозі, і в якій, серед іншого, була зазначена заборгованість по сплаті комісії, нотаріус не звернув уваги на те, що комісія була виключена із умов кредитного договору № 916/П/2005-840 від 29 листопада 2005 року згідно додаткової угоди № 01 від 18 травня 2007 року. Також, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчиняючи виконавчий напис, не звернула увагу на вимогу ПАТ «КБ «Надра» сплатити штраф, який встановлений кредитним договором за порушення позичальником певних зобов'язань за договором (п. п. 4.3.2., 4.3.4., 4.3.10., 4.3.12, 4.3.13, 4.3.16), і які позивачем, як позичальником, не могли порушуватися. Таким чином, відповідач необґрунтовано завищив суму своїх вимог, що залишилось поза увагою нотаріуса. Все це свідчить про те, що нотаріус при вчиненні напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушила Закон України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 1.1. пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 88 цього ж Закону, підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 розділу ІІ зазначеного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірний борг це борг, що визнається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються. Таким чином в разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. З вищезазначеного слідує, що в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. У судовому засіданні також встановлено, що 18 червня 2009 року ПАТ «КБ «Банк»,

Outcome: approved