Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду, який обґрунтовувала тим, що з відповідачем з березня 2012 року вони перебували у шлюбі, який за рішенням суду у жовтні 2015 року розірвали. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 2118,0 грн. із заробітку відповідача щомісяця. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просить стягувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 21.08.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. 11.11.2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюб з березня 2012 року, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2015 року розірвали. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] є відповідач. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів в розмірі 2000 грн. його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При призначенні аліментів у такому розмірі суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів та приходить до висновку щодо стягнення аліментів в розмірі однієї четвертої частини заробітку відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,4 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial