Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 24 листопада 2001 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Бережанського району Тернопільської області, актовий запис № 146. У сторін є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] та малолітній син [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між позивачем та відповідачем постійно виникають непорозуміння, внаслідок чого сторони не підтримують шлюбних відносин та протягом останнього часу проживають окремо, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалась й існує лише формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, згідний на розірвання шлюбу. Просить термін на примирення не надавати. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 30 серпня 2018 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача; 04 вересня 2018 року судом відкрито провадження у вказаній справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Сторони уклали шлюб 21 листопада 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бережанського району Тернопільської області. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між позивачем та відповідачем постійно виникають непорозуміння, внаслідок чого сторони не підтримують шлюбних відносин та протягом останнього часу проживають окремо, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалась й існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, стягнути з відповідача.

Outcome: approved