Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивував тим, що 21 березня 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є відмінність характерів, стремлінь та вподобань. Шлюб існує формально і зберігати його немає сенсу. [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 21 березня 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 371. 19 серпня 2021 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. 21 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного та призначено судове засідання у даній справі. 04 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить розірвати шлюб з підстав подружньої зради і психологічного насильства зі сторони чоловіка, а також небажання чоловіка спільно проживати. 17 жовтня 2021 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить не надавати строк на примирення. 22 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , у якій остання просить вказану справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21 березня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 371. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, тобто в розмірі 454,00 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від ставки судового збору, в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved