Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок по вул. Бориспільській, 14 А в м. Чернівці. У зазначеному житлі окрім нього також зареєстровані відповідачі, з якими він перебуває у родинних стосунках та які протягом тривалого часу не проживають у вказаному будинку. Вказував на те, що реєстрація відповідачів у належному йому житловому будинку створює перешкоди в вільному користуванні та розпорядженні його власністю, оскільки він змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів відповідно до кількості зареєстрованих в будинку осіб. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням, а саме будинком №14А по вул. Бориспільській у м.Чернівці. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, не зважаючи на те, що відповідачі двічі належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, останні в судове засідання не зявились, причини своєї неявки не повідомили та не направили до суду відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки позивач та його представник не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 05.09.2002 року належить житловий будинок по вул. Бориспільській, 14 А в м.Чернівці (а/с 5,6). Згідно розяснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки ПП «Житлосервіс» у належному позивачу житловому будинку окрім нього також зареєстровані відповідачі, які перебувають у родинних відносинах з власником (а/с 7). Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачі не проживають у належній позивачу квартирі понад один рік, не приймають участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, тим самим чинять позивачу перешкоди у користуванні будинком. Наведені обставини підтверджуються актом ПП «Житлосервіс» №834 від 15.11.2016 року (а/с 8). Матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування будинком №14А по вул. Бориспільській в м.Чернівці, у звязку з відсутністю в житловому приміщення без поважних причин понад один рік. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з позивачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в рівних частках. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved