Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу, в якому зазначав, що 09 січня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн., які останній зобов'язувався повернути за першою вимогою, не пізніше ніж через 30 днів з дня отримання позики. Факт отримання коштів у вказаній вище сумі підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем [PERSON] Проте станом на 09 лютого 2010 року сума позики відповідачем повернена не була. У червні та липні 2013 року [PERSON] сплатив лише 2000,00 грн. У зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, з урахуванням втрат від інфляції, з процентами за користування коштами та пенею за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 11 792,42 грн. та 250,00 грн. - сплаченого судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що зобов'язання за договором позики відповідач виконав, дійсно отримав кошти в сумі 7000 грн. і за домовленістю сторін повернув вказані кошти протягом місяця з дня отримання позики. Крім того, наголошував на тому, що з дня отримання грошових коштів та виконання зобов'язання минуло 4 роки. За вказаний період позивач не звернувся до суду та не пред'являв до [PERSON] жодних претензій, таким чином, трирічний строк позовної давності минув. У зв'язку з наведеним [PERSON] просив застосувати строк позовної давності, про що подав відповідну заяву, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні треті особи [PERSON], [PERSON] вимоги позивача підтримали, вказували що дійсно був договір позики та домовленість між сторонами про повернення коштів протягом місяця з дня укладення договору позики, проте на вимогу позивача за збігом вказаного терміну на неодноразові вимоги відповідач коштів не повертав, просили задовольнити позов у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн., та які останній зобов'язувався повернути в строк, про що зазначено у розписці, складеній відповідачем та яка є доказом укладення договору (а.с.6). Як пояснили у судовому засіданні позивач, треті особи та визнав вказану обставину представник відповідача, за усним погодженням сторін при укладанні договору, відповідач мав повернути грошові кошти не пізніше ніж через 30 днів з дня отримання позики. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. ст. 205, 1047 ЦК України договір позики може укладатися як в усній, так і в письмовій формі. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні з'ясовано й це визнано сторонами, що з вимогами про повернення бору [PERSON] почав звертатися до [PERSON] через 30 днів після укладення договору та протягом тривалого часу. Тобто з наведеного вбачається, що про порушення свого права щодо невчасного повернення боргу позивач дізнався вже фактично на 31 день після надання позики, а також після відповідних неодноразових його вимог повернути борг. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 257, 261 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що позовна заява подана лише 20 серпня 2014 року, а строк виконання зобов'язання за вказаним договором настав ще 10 лютого 2010 року, а також були неодноразові вимоги позивача про повернення боргу, що підтвердив і сам позивач, й враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] влітку 2013 року йому повернув 2000 грн. із суми вказаного боргу, тому строк не пропущений, на ґрунтуються на жодних доказах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed