Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

У січні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.03.2011 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та погодилась із тим, що банк має право у будь який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 28.11.2019 року має заборгованість у сумі 12751,89 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1124,57 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 156,94 грн., пені в сумі 10 386,96 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 583,42 грн. Позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно між нею та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір. Не оспорюючи розрахунок заборгованості по вказаному кредитному, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.3, 6, 627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628,\~629\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~ст.526, 530 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з\~ст.610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з\~ст.1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього\~кодексу, що регулюють договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Згідно з ч.2\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що\~14.03.2011 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та погодилась із тим, що банк має право у будь який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. Вказаний договір є договором приєднання та укладений шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В Анкеті-заяві зазначено, що відповідачка [PERSON] згодна з тим, що він разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідачка, підписавши Анкету-заяву про надання платіжної карти кредитки «Універсальна», а також довідки про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», прийняла на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним в розмірі 7% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Також у підписаний відповідачкою довідці про Умови кредитування визначені, зокрема: пільговий період користування коштами 30 днів по кожній траті, процентна ставка 3% в місяць (36.00%\~на рік) (нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів на рік), відповідальність за порушення умов договору, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, їх розміри і порядок нарахування на суму залишку заборгованості за кредитом, ): базова процентна ставка по договору / 30 днів (за кожний день прострочки кредиту) + 1% від суми загальної заборгованості (нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки більше на суму від 50 грн. та більше) та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідачки перед Банком за вищевказаним кредитним договором станом на 28.11.2019 року становить 12751,89 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1124,57 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 156,94 грн., пені в сумі 10386,96 грн., штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентної складової) в сумі 583,42грн. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачці [PERSON] кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Вказані обставини визнаються відповідачкою, сумнівів в достовірності цих обставин у суду немає. Однак, як встановлено судом, відповідачка [PERSON] порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачкою [PERSON] не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. На підставі вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1124,57 грн. та відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 156,94 грн., слід задовольнити. Однак, що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення пені за прострочене зобов`язання у сумі 10386,96 грн., а також штрафів: фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та процентної складової у розмірі 583,42 грн., судом встановлено таке. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивачем у зв`язку з виникненням простроченої заборгованості за кредитом відповідачу нараховано і штраф, і пеню. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф, і пеню, у даному випадку, є неправомірним, тому вважає необхідним відмовити АТ КБ «Приватбанк» у частині позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у сумі 10386,96 грн. Щодо вимог\~про стягнення\~штрафу:\~фіксованої частини\~у розмірі\~500,00\~грн.\~та процентної\~складової у\~розмірі 583,42\~грн.,\~то суд\~враховує заяву відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності через наступне. Так, відповідно до ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлюються до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) та становить 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Ухвалюючи дане рішення, суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановив, що останній платіж у рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснено відповідачкою [PERSON] 22.07.2017 року, зокрема сплачено 120 грн. у рахунок погашення за наданим кредитом, а із позовом до суду банк звернувся 24.01.2020 року, тобто з порушення річного спеціального строку позовної давності для вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів. Водночас, виходячи з дати звернення до суду \~24.01.2020 року, банк не пропустив трирічний строк давності для вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а тому підстави для застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків, як про це заявляє відповідачка, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 1124,57 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 156,94 грн., та про відмову в задоволенні інших позовних вимог. При цьому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином,\~суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 211,25 грн. з розрахунку: 1281,51 грн. х 100% / 12751,89 грн. =10,05 %; 2102,00 грн. х 10,05% : 100% = 211,25 грн. Повний текст рішення складено 15.04.2020 року.

Outcome: partial