Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У січні 2014 року прокурор Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що нежитлове приміщення [ADDRESS], яке складається з: 1, 3, 7 - коридор; 2, 8, 9, 10 - приміщення; 4 - умивальник; 5 - вбиральня; 6 - підсобне приміщення; загальною площею 60,4 кв.м незаконно, всупереч приписам чинного законодавства вибуло із законного володіння власника - територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі судового рішення, яке визнано недійсним, у зв'язку з чим зазначене нерухоме майно підлягає витребуванню від незаконного власника, а право власності на нього слід визнати за Дніпропетровською міською радою із подальшою державною реєстрацією цього права. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, з підстав наведених у ньому та просили суд позовні вимоги задовольнити. Вирішення позовних вимог в частині зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності спірного нерухомого майна залишили на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. У судові засідання, що відбулися 02.06. та 16.06.2014 року, відповідач [PERSON] не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про день та час їх проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності нерухомого майна відмовити, посилаючись на їх безпідставність, проти задоволення іншої частини позовних вимог не заперечував. Третя особа свого представника для участі у справі не направила, про день та час його проведення повідомлялася належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18.07.2013 за № 6456852 Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, власником нежитлового приміщення [ADDRESS], яке складається з: 1, 3, 7 - коридор; 2, 8, 9, 10 - приміщення; 4 - умивальник; 5 - вбиральня; 6 - підсобне приміщення; загальною площею 60,4 кв.м є територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради. Право комунальної власності зареєстровано на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 26.09.2001 № 26/23 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46. Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.10.2012 № 1262 передбачено передати об'єкти комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська з балансу міських комунальних підприємств, закладів на баланс комунальним підприємствам та закладам міста (а.с. 45-46). Згідно п. 73 Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська, що передаються з балансу на баланс, який є додатком до указаного вище рішення, спірне нежитлове приміщення передано з балансу Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради на баланс Міського комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця». Відповідно до акта приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 01.11.2012 здійснено передачу з балансу на баланс зазначених підприємств спірного майна (а.с. 80). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі №38/5005/11447/2012 про банкрутство Міського комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» затверджено мирову угоду від 18.07.2013, за умовами п. 3.1.9 якої боржник зобов'язується задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «Солярис» на суму 66 118 432, 83 грн. шляхом передачі як відступного у власність кредитору об'єктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, у тому числі й спірного об'єкта нерухомого майна (а.с. 17-31). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 у вказаній справі визнано недійсною мирову угоду, укладену 18.07.2013 між боржником та кредиторами, затверджену ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012, а постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 провадження у цій справі про банкрутство Міського комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» припинено (а.с. 32-34). Натомість 30.07.2013 між ТОВ «Солярис» та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є нежитлове приміщення [ADDRESS]. За умовами цього договору майно належить товариству на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 у справі № 38/5005/11447/2012 та відчужено [PERSON] за 49 250 грн. (а.с.9 ). Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 18.10.2013 спірне майно зареєстровано за [PERSON] Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Власником спірного майна є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, яка не приймала рішення про його передачу з комунальної власності та позбавлена наразі можливості володіння і розпорядження цим майном з огляду на його передачу у межах справи про банкрутство балансоутримувача цього майна кредитору - ТОВ «Солярис» та подальшого відчуження цього майна відповідачу [PERSON] Слід також зазначити, що знаходження майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою права власності. Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства. За таких обставин, суд доходить висновку, що передача спірного об'єкта нерухомого майна з комунальної власності від балансоутримувача, який не наділений правом на його відчуження, ТОВ «Солярис» за відсутності волевиявлення власника майна - Дніпропетровської міської ради та визнання недійсною мирової угоди, за умовами якої передано таке майно, є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності та витребування цього майна. Відповідно до п. 10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Враховуючи зазначене відсутня необхідність у додатковому зобов'язанні відповідача Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності спірного нерухомого майна, а отже позовні вимоги у відповідній частині задоволенні не підлягають. Оскільки позивач від сплати судових витрат звільнений, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у справі підлягає стягненню з відповідачів в доход держави окремо за кожною з заявлених у позові вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial