Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про виключення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля [NUMBER]. Зазначив, що він звернувся до ДАІ ГУ МВС України в м. Києві з приводу зняття з обліку належного йому автомобіля та отримав відповідь, що даний транспортний засіб знаходиться під забороною на відчуження з приводу несплати штрафів ДАІ. Вказав, що він звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві з проханням зняти заборону на автомобіль, однак листом від 12.08.2015 року відповідач повідомив, що на даний час у них на виконанні виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають, а виконавче провадження щодо останнього за 2013 рік вже знищене. Посилаючись на те, що він не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, позивач просить зняти арешт з автомобіля [NUMBER], який було накладено постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі за тих же підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що автомобіль [NUMBER] належить позивачу на праві власності (а.с. 10). Як пояснив у судовому засіданні позивач, він звернувся до ДАІ ГУ МВС України в м. Києві з приводу зняття з обліку належного йому автомобіля та отримав відповідь, що даний транспортний засіб знаходиться під забороною на відчуження з приводу несплати штрафу. Відповідно до виписки АІС, заборону було накладено ВДВС Подільського РУЮ м. Києва щодо несплати штрафів (а.с. 23). Як вбачається з листа ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, у них на виконанні перебувала постанова № АА2 865913 від 09.11.2013 року, видана ВДАІ Подільського району про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 6). Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 26.06.2014 року виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 255 грн. було повернене. Листом від 12 серпня 2015 року відповідач повідомив, що на даний час у них на виконанні виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають, а виконавче провадження щодо останнього за 2013 рік знищено за строком зберігання згідно Порядку роботи з документами в органах ДВС (а.с. 7). У судовому засіданні позивач зазначив, що він не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм автомобілем, у зв'язку з тим, що на нього накладено заборону. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.1 ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. У ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного автомобіля. На час розгляду справи виконавче провадження знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Враховуючи наявність накладеного арешту на автомобіль, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі наведеного, ст. ст. 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved