Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . На час смерті її батько був єдиним засновником фермерського господарства «Лілея», яке було зареєстровано 7 серпня 1996 року, у постійне користування якому було надано земельну ділянку, площею 10 га. Будучи спадкоємцем першої черги, вона в установлений законом строк прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до державного нотаріуса Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Сумській області Мельника В.О. Інші спадкоємці відмовилися від своїх часток. Звернувшись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на статутний капітал фермерського господарства, позивач 5 липня 2021 року отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з огляду на відсутність у фермерського господарства статутного капіталу. Зважаючи на вказані обставини та посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька прав засновника фермерського господарства «Лілея». У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.6-9). Розпорядженням голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 7 серпня 1996 року № 339 зареєстровано статут ФГ «Лілея», єдиним засновником якого був [PERSON] (а.с. 10-17). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, 7 серпня 1996 року проведено державну реєстрацію ФГ «Лілея». 17 жовтня 2008 року відбулася заміна свідоцтва про державну реєстрацію цього фермерського господарства (а.с. 18). 28 серпня 1996 року [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування землею серії СМ № 00040, згідно з яким на підставі рішення Липоводолинської районної ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 9 червня 1995 року йому у постійне користування передано земельну ділянку, площею 10 га, що розташована на території Панасівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 19). Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого 23 липня 2021 року, вбачається, що засновником та керівником ФГ «Лілея» є [PERSON] , місцезнаходження юридичної особи: с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області; види економічної діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; вирощування інших однорічних і дворічних культур; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) складає 0 грн.; установчі документи відсутні (а.с. 20-25). [INFO] [PERSON] помер у с. Панасівка Роменського району Сумської області (а.с. 26). Із довідки Липоводолинської селищної ради (Панасівський старостинський округ) Роменського району Сумської області вбачається, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON] , дочкою - [PERSON] , онуком - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Панасівської сільської ради Роменського району Сумської області не посвідчувався (а.с. 61). 16 грудня 2019 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 218/2019 (а.с. 60). 16 грудня 2019 року [PERSON] у письмових заявах відмовилася від прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , також вказала, що спадкове майно, яке залишилося після його смерті не є спільною сумісною власністю. Обидві заяви посвідчені старостою Панасівського старостинського округу Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області Омельченко М.В. 16 грудня 2019 року за реєстровим № 08-04 (а.с.63). 5 липня 2021 року державний нотаріус Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Мельник В.О. постановою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на статутний капітал фермерського господарства «Лілея» у зв`язку з відсутністю статутного (складеного) капталу цього господарства (а.с. 27). 16 липня 2020 року [PERSON] отримала після смерті батька [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на: грошові кошти на депозитних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк»; житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0444 га, по [ADDRESS] ; земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площами 0,2975 га, 0,2446 га, 0,1062 га, 2,6593 га, 0,3942 га, 2,6592 га, 0,3942 га, що розташовані на території с. Панасівка та Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 79-83). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. У постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 917/1887/17 Верховний Суд зазначив, що набуття статусу спадкоємця учасника товариства лише засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (частка у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства) та дає спадкоємцю право на вступ до господарського товариства. Право ж безпосередньої участі в управлінні господарським товариством (корпоративні права) спадкоємці набувають тільки з моменту вступу до господарського товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів товариства. У постанові від 21 січня 2020 року у справі № 908/2606/18 Велика Палата Верховного Суду також вказувала на можливість застосування до правовідносин, які виникають у зв`язку з діяльністю фермерських господарств, приписів законодавства, що регулюють діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, у випадку, якщо спірні правовідносини не врегульовані статутом або Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до ст. 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року у разі смерті учасника товариства його частка переходить до спадкоємця без згоди учасників товариства. Отже, за наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі. Оскільки позивач не відмовлялася від вступу до фермерського господарства, як і їй не відмовляло у цьому останнє, належним чином прийняла спадщину після смерті батька, тому визнання за нею в порядку спадкування після смерті батька майнових прав засновника « [PERSON] » є ефективним способом захисту його прав як спадкоємця засновника. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 23 червня 2020 року (справа № 179/1043/16-ц). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову та визнання за нею в порядку спадкування майнових прав засновника фермерського господарства. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки вимоги про їх відшкодування вона не ставить.

Outcome: approved