Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача кошти за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем 05.01.2017 року було укладено договір позики грошей, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 2200 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін не пізніше 20.01.2017 року. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується розпискою, яку відповідач власноручно склав (копія міститься в матеріалах справи). Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору позики грошей від 05.01.2017 року, а саме: у зв'язку з порушенням строків повернення позики. З урахуванням позовних вимог [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] грошові кошти за договором позики станом на 08.08.2017 року: у сумі 2200 доларів США (сума основного боргу), у суму 172, 93 доларів США (сума процентів за користування позикою), 36, 16 доларів США (сума трьох процентів річних від простроченої суми позики), а всього стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2409,09 доларів США, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач у судовому засідання свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та позовної заяви позивача, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягаєзадоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.01.2017 року було укладено договір позики грошей, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 2200 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 20.01.2017 року (а.с.5). Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, грошових коштів у передбачений строк не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу грошові кошти в розмірі 2200 доларів США. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, оскільки договором позики від 05.01.2017 р. не встановлено розміру процентів, то згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Протягом дії договору позики були встановлені наступні розміри облікової ставки Національного банку України: з 05.01.2017 року по 13.04.2017 року - 14 % річних; з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року - 13 % річних; з 26.05.2017 року по 08.08.2017 року - 12,5 % річних. Оскільки розмір облікової ставки Національного банку України змінювався, загальний розмір процентів за договором позики буде визначатися після встановлення процентів, нарахованих в періоди, коли розмір облікової ставки не зазнавав змін, за формулою: сума позики / 100 * розмір облікової ставки у відсотках / кількість днів у році * кількість днів, протягом яких нараховуються проценти. За період з 05.01.2017 року по 13.04.2017 року (99 днів) розмір процентів становить 83,53 доларів США (2200 / 100 * 14 / 365 * 99 = 83,53). За період з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року (42 дні) розмір процентів становить 32,90 доларів США (2200 / 100 * 13 / 365 * 42 = 32,90). За період з 26.05.2017 року по 08.08.2017 (75 днів) розмір процентів становить 56,50 доларів США (2200 / 100 * 12,5 / 365 * 75 = 56,50). Загальний розмір процентів становить 172,93 доларів США (83,53 + 32,90 + 56,50 = 172,93). Згідно з частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] не повернув суму позики в строки, встановлені договором, то за період з 21.01.2017 року до 08.08.2017 року (200 днів) він повинен сплатити 3 відсотки річних від суми заборгованості, що становить 36,16 доларів США (2200 / 100 * 3 / 365 * 200 = 36,16). Таким чином, за договором позики від 05.01.2017 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], з відповідача підлягають стягненню такі кошти: 1)сума позики в розмірі 2200 доларів США, що за курсом Національного банку України на день винесення рішення (1 долар США = 27 грн. 14 коп.) складає 59 708 грн.; 2)проценти в сумі 172,93 доларів США, , що за курсом Національного банку України на день винесення рішення (1 долар США = 27 грн. 14 коп.) складає 4 693 грн. 32 коп.; 3) 3 % проценти річних від простроченої суми, що становить 36,16 доларів США, що за курсом Національного банку України на день винесення рішення (1 долар США = 27 грн. 14 коп.) складає 981 грн. 38 коп. Всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2409,09 доларів США (2200 + 172,93 + 36,16 = 2409,09), що за курсом Національного банку України на день винесення рішення (1 долар США = 27 грн. 14 коп.) складає 65 382 грн. 70 коп. Саме ця сума у відповідності з другим абзацом пункту 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах складає ціну позову. У відповідності з пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63цс13), зазначено, що «договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». У відповідності з частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 640 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Беручи до уваги викладене, розмір судового збору за подання даної позовної заяви позову становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 гривень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою, та 3% річних, оскільки позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи підтверджені належними та допустими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved