Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У серпні 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої зазначено, що 20.05.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 10300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з цим станом на 18.07.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 49634,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2039,08 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 44255,62 грн., заборгованості за пенею та комісією - 500,00 грн., а також штрафів, у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксованої частини - 500,00 грн., процентної складової - 2339,74 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 49634,44 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Заочним рішенням Іллічівського районного суд міста Маріуполя від 09 січня 2019 року у справі № 264/4313/18 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені частково та на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 20.05.2010 року в розмірі 46294,70 гривень та судовий збір у розмірі 1643,41 гривень. За заявою відповідача [PERSON] ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 11 листопада 2019 року заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 09 січня 2019 року було скасовано та справу призначено до судового розгляду. Під час нового розгляду справи відповідачем [PERSON] було надано заяву про застосування до правовідносин строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належними чином повідомленим про день та час розгляду справи. Зокрема, у п.3 резолютивної частини позову зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку, а також відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з тексту заяви від 20.05.2010 року, [PERSON] ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, це підтверджується її підписом у заяві. Таким чином, судом встановлено, що 20.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальник отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36,00% за користування кредитом. Отже між сторонами виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачкою вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з меткою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. Пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. «Умов та правил надання банківських послуг» відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Підписавши 20.05.2010 року анкету-заяву, відповідачка дала свою згоду на те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Також, підписавши цю анкету-заяву відповідачка надала згоду банку право збільшувати, зменшувати або анулювати кредитний ліміт. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідачкою не надано. Як вбачається з виписки по рахунку, банком в межах вказаного кредитного договору встановлювався кредитний ліміт, який протягом користування карткою неодноразово змінювався. Згідно руху по рахунку, відповідачкою як знімались кредитні кошти, так і неодноразово здійснювались погашення боргу. Відповідачка просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки відповідачка не заявляла своє бажання про припинення дії договору упродовж всього часу використання кредитних коштів, кредитний договір був автоматично пролонгований та згідно відомостей наданих ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 20.05.2010 року, отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін діє до останнього дня грудня 2017 року. Дані платіжні картки [PERSON] використовувала, а саме знімала грошові кошти готівкою, погашала заборгованість за кредитом, що вбачається з виписки з її банківського рахунку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.05.2010 року станом на 18.07.2018 року загальна сума заборгованості становить 49634,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2039,08 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 44255,62 грн., заборгованості за пенею та комісією - 500 грн., штрафи (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) - 2339,74 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи АТ КБ «Приватбанк» про наявність у [PERSON] права на користування кредитною карткою до грудня 2017 року. Отже, АТ КБ «Приватбанк» звернулись з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту 03.08.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки - грудень 2017 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2039,08 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вказаний висновок щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі №264/5662/16-ц, провадження № 61-2 св 17. Щодо перебігу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором № б/н від 20.05.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Згідно висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що відповідачкою останній платіж на погашення кредиту було здійснено 10.07.2015 року, тому з останньої на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 12.07.2015 року по останній день грудня 2017 року (строк дії карти). Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони договору № б/н від 20.05.2010 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму заборгованості за кредитом. У розрахунку заборгованості за цим договором, наданого позивачем, зазначена процентна ставка (поточна заборгованість) і процентна ставка (прострочена заборгованість) 36,00%, з 02 січня 2013 року- 30,00%, з 01 вересня 2014 року- 34,8%, з 01 квітня 2015 року - 43,2% і відповідно до зазначених ставок розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом. Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правового висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №6-2315цс16 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п.1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення Банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа №6-57цс12), від 30 листопада 2016 року (справа №6-82цс16), від 11 жовтня 2017 року (справа №6-1374цс17) та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №761/37819/15-ц). Суд дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов висновку що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку, що складає 36,00% річних. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, має бути наступним. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.07.2015 року по 31.12.2017 року розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік поділену на кількість днів у році, та помножену на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість. Згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Заборгованість по відсоткам визначається в розмірі 1782,15 грн. та розраховується наступним чином: 2039,08грн. (заборгованість за кредитом)х36,00(відсотків)/100/360(кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою)х 874(кількість днів за період з 26.07.2015 року по 31.12.2017 року). Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в розмірі 1782,15 грн. При вирішенні питання щодо стягнення штрафів: фіксованої частини - 250,00 грн. та процентної складової - 1712,93 грн., заборгованості за пенею та комісією у ромзірі 500,00 грн. суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст.2 Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м.Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачці [PERSON] штрафів: фіксованої частини - 500 грн., процентної складової - 2339,74 грн., заборгованості за пенею та комісією - 500,00 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування штрафів, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. Отже, дослідивши наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню - заборгованість за кредитом 2039,08 грн. Та заборгованість по процентам за користування кредитом 1782,15 грн., що загалом складає 3821,23 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 135,67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial