Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 02 вересня 2016 року по 17 жовтня 2018 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Сторони припинили між собою сімейні стосунки, проживають нарізно. Після розірвання сімейних стосунків син залишився проживати з матір`ю. Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, починаючи з 22 жовтня 2019 року, до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу син періодично проживав з кожним з батьків. З 04 березня 2019 року за домовленістю сторін [PERSON] , який у зв`язку з поганим доглядом з боку матері, почав проживати разом з батьком. [PERSON] пролікував сина, влаштував його в дитячий садок, забезпечив дитину усім необхідним. Протягом вказаного періоду [PERSON] лише двічі навідувала [PERSON] , обставинами життя сина не цікавиться, не проявляє жодної уваги та турботи щодо дитини. [PERSON] , вказуючи на те, що він здатний створити для дитини кращі умови для проживання, утримання та виховання ніж відповідачка, зокрема, забезпечений житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої дитини, має самостійний дохід, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, забезпечив сина усім необхідним, проявляє набагато більше уваги та турботи до дитини, а тому просив в судовому порядку визначити місце проживання [PERSON] разом з ним та, як наслідок, припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що після розірвання сімейних стосунків за узгодженням сторін син залишився проживати з нею. У зв`язку з виїздом відповідачки на заробітки, у березні 2019 року за спільним рішенням батьків [PERSON] почав тимчасово, на період відсутності матері, мешкати разом з батьком. Після повернення із заробітків вона звернулася до позивача з приводу повернення їй дитини, проте останній категорично відмовився та з того часу не надає відповідачці можливості бачитися з сином, перешкоджає їй приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним. [PERSON] вказувала на те, що вона здатна забезпечити для дитини умови не гірші, ніж позивач. Зокрема, забезпечена житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої дитини, має самостійний дохід, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, забезпечила сина усім необхідним, з належною увагою та турботою відноситься до дитини, а тому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила вирішити спір з врахуванням найкращих інтересів дитини та висновку опікунського органу. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , відповідачки [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що з 02 вересня 2016 року по 17 жовтня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Мають спільного малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 13). Сторони припинили між собою сімейні стосунки, проживають нарізно. Після розірвання сімейних стосунків син за узгодженням сторін залишився проживати з матір`ю. Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, починаючи з 22 жовтня 2019 року, до повноліття дитини (а.с. 15). Після розірвання між сторонами шлюбу, [PERSON] періодично проживав з батьком, а з 04 березня 2019 року проживає з ним постійно. Сторони не можуть узгодити між собою місце проживання спільної дитини. Аналізуючи вимоги позивача, заперечення відповідачки, суд виходить з наступного. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 16 липня 2017 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі « М . С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Водночас, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (справа «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] в будинку батьків, працює в ТОВ «В-Центр» розтяжчиком шкір, отримує постійний щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати в розмірі від 6 000 до 8 000 грн. на місяць, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2019 року (а.с. 21), позивач мешкає разом з батьками в житловому будинку з усіма зручностями, що складається з трьох окремих кімнат, санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. У малолітнього [PERSON] є власна кімната з окремим дитячим ліжком, де він мешкає разом з батьком. У дитини є весь необхідний одяг, взуття, велика кількість іграшок, дитячої літератури, необхідні лікарські засоби. Батьком створені усі необхідні умови для проживання, виховання, фізичного та психологічного розвитку дитини. [PERSON] контактний, спокійний, відчувається його тісний зв`язок з батьком та бабусею. Згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , що підтвердилися письмовими доказами (а.с. 21, 27-29, 33), з того моменту, коли син почав проживати з позивачем, останній зробив йому усі необхідні щеплення, пролікував дитину (в тому числі видалив аденоїди), влаштував [PERSON] в дитячий садок. Позивач проводить багато часу з сином, цікавиться його життям та забезпечує дитину всім необхідним. Між позивачем та [PERSON] складися надзвичайно хороші відносини, дитина дуже любить батька. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] в будинку батька, працює в ТОВ «Вознесенський центральний ринок» прибиральницею, отримує постійний щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати в розмірі близько 4 000 - 4 500 грн. на місяць, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, крім [PERSON] виховує ще одного сина - [PERSON] , 2012 року народження, до виховання якого ставиться відповідально, регулярно відвідує школу. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2019 року (а.с. 22), відповідачка мешкає разом з батьком та сином [PERSON] , займає в будинку літню кухню з частковими зручностями, що складається з двох окремих кімнат, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Літня кухня облаштована необхідними меблями. Для дитини є необхідний одяг, наявні іграшки, продукти харчування. Матір`ю створені достатні умови для проживання дитини. Згідно показань свідка [PERSON] , а також частково - [PERSON] , що частково підтвердилися письмовими доказами (а.с. 27, 30), протягом періоду проживання [PERSON] з відповідачкою, дитина мала незадовільний стан здоров`я, часто хворіла, їй не було зроблено необхідних щеплень, мати не приділяла сину достатньої уваги, часто залишала дитину на опікування батька, бабусі та дідуся. З того моменту, коли син почав постійно проживати з позивачем, [PERSON] , незважаючи на відсутність для цього перешкод, лише декілька разів відвідала дитину, під час цих відвідин поводила себе з [PERSON] байдуже, не привозила сину жодних подарунків, не цікавилася обставинами його життя, жодного разу не відвідала дитину в дитячому садку, не цікавилася її успіхами, вихованням. Відповідачка [PERSON] проти зазначених свідками обставин за період проживання з нею дитини заперечувала, а в частині періоду проживання сина з батьком свою поведінку відносно [PERSON] мотивувала створенням їй з боку позивача перешкод у спілкуванні з дитиною та очікуванням результату вирішення судового спору щодо визначення місця проживання сина. Проте в цій частині [PERSON] жодних доказів в підтвердження своїх пояснень суду не надала. Згідно висновку від 05 червня 2019 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області вважав можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що сторони можуть забезпечити [PERSON] приблизно однакові житлово-побутові умови, матеріальне забезпечення, обидва позитивно характеризуються та відсутні передбачені законом обставини, що є перешкодою для передачі кожному з них дитини. [PERSON] знаходиться у тому віці, коли потребує достатньої уваги матері. Проте, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема те, що позивач приділяє набагато більше уваги сину, його стану здоров`я, вихованню, дозвіллю, приймаючи до уваги усталений спосіб життя дитини з батьком протягом значного періоду часу, з врахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вбачає підстави для визначення місця проживання [PERSON] з батьком. У зв`язку з цим, [PERSON] втрачає передбачене ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України право на стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Однак, оскільки позивач не наполягає на компенсації понесених ним судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.

Outcome: approved