Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ПрАТ «Азовелектросталь», де їй не виплачували заробітну плату. 08.12.2014 року вона звільнена на підставі ст..38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі після утримання податків згідно розрахункових листів складає 14443,95 грн. Судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя №264/3743/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 14443,95 грн., але ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 03.08.2015 року вказаний судовий наказ №264/3743/15-ц було скасовано. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.07.2015 року з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь позивачки стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.12.2014 року по 30.06.2015 року в сумі 29960,53 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 01.07.2015р. по 09.08.2015 року в сумі 6123,32 грн., а також середній заробіток по день винесення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 218,69 грн. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка у період часу з 26.07.2010 року по 08.12.2014 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 08.12.2014 р. позивачка була звільнена з підприємства на підставі ст..38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки № 2067 від 03.09.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з жовтня 2014р. складає: жовтень 2014р. 2617,90 грн., листопад 2014р. 2711,12 грн., грудень 2014р. 1112,18 грн., січень 2015р. 552,96 грн. ( компенсація за затримку виплати заробітної плати з серпня 2014 року по вересень 2014 року), лютий 2015р. 7449,79 грн. ( компенсація за невикористану відпустку у кількості 57 календарні дні у сумі 7449,79 грн.), а всього 14443,95 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 14443,95 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. Крім того, судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя №264/3743/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 14443,95 грн., але ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 03.08.2015 року вказаний судовий наказ №264/3743/15-ц було скасовано. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.07.2015 року з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь позивачки стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.12.2014 року по 30.06.2015 року в сумі 29960,53 грн. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з 01.07.2015р. по день прийняття рішення судом 14 вересня 2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 218,69 грн. Згідно із довідкою ПрАТ «Азовелектросталь» №2068 від 03.09.215 року розмір середньоденної заробітної плати позивачки складає 120,50 грн. Разом з тим проведений відповідачем розрахунок не відповідає передбаченому Порядку, оскільки з представленої методики підрахунку відповідача середньоденна заробітна плата була вирахувана шляхом ділення середньомісячної заробітної плати за один місяць (4 699,76 грн.) на кількість робочих днів за два місяці (39 дня), що є не вірним та призвело до методологічної помилки і, як наслідок, безпідставного зменшення розміру середньоденної заробітної плати позивача. Тому суд не враховує наданий відповідачем розмір середньоденної заробітної плати. Крім того, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя було встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON], який становить 218, 69 грн., рішення набрало законної сили 25.08.2015 року, а згідно із статтею 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За даними представленого відповідачем графіку № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2015 р. середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з 01.07.2015р. по 14.09.2015р. складає 53 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.07.2015р. по 14.09.2015р. складає 11590,57 грн. (53 дні х 218,69 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 11590,57 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 260,34 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved