Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У січні 2020 року позивач, АТ «Кредобанк» (код ЄДРПОУ 09807862, м. Львів), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги, уточнені 12 травня 2020 року, на предмет стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №7636/2017 від 05 квітня 2017 року, яка виникла станом на 13 грудня 2019 року у сумі 168 217,76 грн., що становить суму основного боргу за кредитом без інших складових як то відсотків, пені, а також судового збору у сумі 2553,27 грн. АТ «Кредобанк», яке є правонаступником ПАТ «Кредобанк», в обґрунтування підстав позову посилається на укладення 05 квітня 2017 року з відповідачем [PERSON] у письмовій формі кредитного договору № 7636/2017 за умовами якого позичальник отримав кредит у загальному розмірі 815 784,83 грн. зі сплатою 14,49 % на рік на строк до 01 квітня 2024 року, з яких на купівлю автомобіля у сумі 752 760 грн. та сплату страхових платежів в сумі 63 024,83 грн., де виконання зобов`язань забезпечене заставою транспортного засобу марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017 , № кузова [NUMBER] , у відповідності до договору застави від 05 квітня 2017 року, укладеного позивачем з відповідачем, проте відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 13 грудня 2019 року виникла заборгованість з основного боргу в сумі - 168 217,76 грн., внаслідок чого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі основного боргу - 168 217,76 грн. та понесені судові витрати. Відповідач, на заперечення для спростування аргументів позовної заяви, 22 червня 2020 року, через свого представника подав суду відзив на позов, в якому зазначив про неповноважність підписанта позовної заяви та невідповідність наданих на підтвердження повноважень документів нормам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також у відзиві зазначено про безпідставність для дострокового повернення кредиту, оскільки відповідач не отримував письмової вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, як це передбачено п.4.10 кредитного договору, де кінцевий термін повернення кредиту встановлений до 01 квітня 2024 року, а тому договір продовжує свою дію та всі плати продовжують нараховуватись із погодженим сторонами Графіком платежів. Крім того зазначив, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору: Графіку платежів, який погоджений сторонами та який ними не переглядався; п.4.1.1 договору, на підставі якого нараховувались проценти та списувалось тіло кредиту, не існує, на який посилається позивач у позовній заяві; за період з 01 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року позивачем проведені подвійні нарахування платежів, в тому числі і комісії, тоді як її нарахування не передбачено умовами договору; проценти нараховувались за період з 01 травня 2017 року по 31 серпня 2018 року, хоча за цей період заборгованості не існувало; за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2019 року нараховувались відсотки у розмірі 19,49%, розмір яких не передбачений умовами договору, як і не передбачено нарахування відсотків на прострочену заборгованість, однак п.5.1. кредитного договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, але не вказано від якої суми її вираховувати у разі неповернення кредиту у строк (до 01 квітня 2024 року), тоді як цей строк ще не настав; у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого реалізований 10 вересня 2019 року предмет застави за суму 518 887,29 грн. позивачем зазначено в розрахунку про надходження лише суми 466 000,04 грн., які позивачем зараховані у жовтні 2019 року, однак різниця 52 887,25 грн. від продажу автомобіля відповідачем не отримана та банком не зарахована, як і безпідставно нараховані відсотки за період несвоєчасного надходження коштів від продажу автомобіля у розмірі 5600 грн., що є зайво отриманими коштами позивачем. Крім того, на момент реалізації автомобіля 10 вересня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 112 768,10 грн., тоді як на рахунок позивача від реалізації автомобіля зараховані кошти у розмірі 518 887,29 грн., однак різницю у розмірі 406 119,19 грн. відповідачеві повернуто не було. З урахуванням того, що з моменту коли позивач повинен був повернути зайві кошти від продажу автомобіля відповідачеві пройшло 9 місяців, за які позивач також нараховував платежі, що відповідач вважає переплатою у сумі 265 881,19 грн. за відсутності перед позивачем будь-якої заборгованості. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 13 травня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 22 червня 2020 року відповідач подав зустрічний позов, пред`явлений до АТ «Кредобанк» на предмет повернення безпідставно збережених коштів, з підстав того, що позивач за зустрічним позовом вважає суму коштів 265 881,19 грн. боргом відповідача за зустрічним позовом перед позивачем, оскільки станом на 10 вересня 2019 року, тобто на момент перерахування коштів 518 887,29 грн. отриманих від реалізації предмету застави, згідно з Графіком платежів, загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком становила 112 768,10 грн., а відтак різниця між вартістю реалізованого автомобіля та наявним боргом [PERSON] перед банком становить 406 119,19 грн., які [PERSON] повернуті не були, як це передбачено ст. 25 закону України «Про заставу», тому сума безпідставно збережених коштів банком, у відповідності до ст.ст.1212-1214 ЦК України, складає за розрахунком [PERSON] 302 318,76 грн., з яких сума безпідставно збережених грошей - 265 881,19 грн., суми нарахованих процентів за користування безпідставно збереженими грішми відповідно до ст.536 ЦК України - 36 437,57 грн., які позивач за зустрічним позовом і просить стягнути з АТ «Кредобанк». Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із позовом АТ «Кредобанк» та об`єднано в одне провадження та ухвалено розглядати справу в порядку загального провадження з призначенням підготовчого засідання у справі. 27 та 28 липня 2020 року представником АТ «Кредобанк» електронною поштою надісланий відзив на зустрічну позовну заяву, в якій відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір на загальну суму 815 784,83 грн., який забезпечений заставою, тобто автомобілем марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017 , № кузова [NUMBER] . Позивачем за зустрічним позовом не виконувались грошові зобов`язання, на підставі п. 4.1.1. кредитного договору передбачено повернення кредиту з нарахованими відсотками рівними сумами протягом усього строку кредитування у відповідності до Графіку погашення заборгованості. Пунктом 4.8 кредитного договору передбачено, що позичальник може здійснювати дострокове погашення процентами та іншими належними до сплати платежами, як і передбачено п.4.9 договору про право банку вимоги дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за договором, про що письмово повідомляє позичальника, який на підставі п.4.10 договору зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги, яка надсилалась на адресу [PERSON] 05 грудня 2018 року, достроково повернути кредит у повному обсязі. Посилання позивача за зустрічним позовом на положення ст.ст.1212,1213,1214,536 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначеними нормами передбачається безпідставне збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах з отриманням однією із сторін у зобов`язанні та зобов`язанням повернути іншій стороні тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання, що в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, однак кредитний договір, який чинний, є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), що врегульовано спеціальними інститутами цивільного права та що закріплено у правовій позиції постанови ВС України від 06 лютого 2020 року у справі №9140/13271/18 щодо врегулювання застосування ст. 1212 ЦК України, тому твердження позивача за зустрічним позовом про безпідставність отримання грошових коштів банком від нього не відповідають дійсності, оскільки всі платежі здійснені ним в рамках виконання його грошового зобов`язання за кредитним договором. Твердження зустрічного позивача про наявність станом на 10 вересня 2019 року у нього заборгованості у розмірі 112 768,10 грн. не підтверджена доказами, оскільки у Графіку платежів такої інформації не міститься. Також твердження позивача про наявність переплати у нього за кредитним договором відповідачем не підтверджено належними доказами, а у його розрахунку не враховано списання коштів за нараховані штрафні санкції раніше, як і не доведено належними та допустимими доказами, що станом на 2018 рік у нього перед банком не було заборгованості. Крім того, неналежне виконання грошового зобов`язання [PERSON] перед банком за договірними зобов`язаннями підтверджується тим, що в рамках досудового стягнення грошових коштів з [PERSON] , 28 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис №514, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , як на предмет застави, який належить на праві власності [PERSON] , де сума заборгованості позивача перед відповідачем станом на день вчинення виконавчого напису становила 750 705,05 грн., з якою позивач погодився, а виконавчий напис не оскаржував. Після звернення стягнення на заставлене майно та реалізації автомобіля за кошти у розмірі 518 887,29 грн., яких виявилось недостатньо для погашення заборгованості, відповідач за зустрічним позовом, який є позивачем за первісним позовом, розрахував заборгованість [PERSON] перед банком станом на 13 грудня 2019 року. Разом з цим, позивач за зустрічним позовом просить стягнути витрати на правову допомогу, однак належних доказів цих витрат не додає, як і не надає розрахунку цих витрат, тому вартість послуг на правничу допомогу не обґрунтована, є завищеною та такою, що не відповідає співмірності. 06 серпня 2020 року через канцелярію суду [PERSON] , як зустрічний позивач, через свого представника подав відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій зазначив, що порядок щомісячного нарахування процентів та списання тіла заборгованості за кредитом сторонами погоджено у Графіку погашення заборгованості та іншого порядку сторонами договору кредиту не встановлено, а п.4.1.1., на який посилається у своєму відзиві відповідач за зустрічним позовом взагалі не існує. Крім того, посилання відповідача за зустрічним позовом про сплату платежів [PERSON] для їх отримання банком на достатніх правових підставах стосуються лише тих платежів, які здійснені [PERSON] самостійно, тобто за своєю волею, однак позивач за зустрічним позовом вважає, що перерахована приватним виконавцем за результатами продажу автомобіля позивача сума коштів вважається здійсненою в рамках кредитного договору лише у частині існуючої на той час заборгованості позивача за кредитним договором, яка станом на момент реалізації автомобіля 10 вересня 2019 року складала саме суму 112 768,10 грн., де сума заборгованості позивача станом на 01 серпня 2019 року становила 97 186,10 грн., сума поточного платежу позивача за серпень 2019 року становила 15 582,00 грн., при цьому автомобіль було реалізовано за 518 887,29 грн. та решту коштів, яка складає різницю між існуючою заборгованістю на момент реалізації автомобіля та вартістю автомобіля, за яку він був реалізований, позивачеві не повернуто, що і є набутими коштами відповідачем без достатніх правових підстав, як це закріплено у ст. 25 закону України «Про заставу». Разом з цим позивач зазначає, що досудову вимогу на його адресу, де він зареєстрований та яка зазначена у кредитному договорі банком не надсилалась, натомість така вимога надсилалась на інші адреси, які є невірними, тому позивач не міг отримувати її, що вважає неналежним повідомленням про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, як і вважає доводи відповідача щодо законності виконавчого напису нотаріуса, неоскарження його позивачем та дійсності встановленої суми заборгованості у ньому у розмірі 750 705,05 грн. безпідставними, оскільки надання правової оцінки нотаріусом певним фактам у написі не є обов`язковою для суду та не звільняє відповідача від доказування обґрунтованості виконавчого напису та його змісту. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що підтвердження витрат на правову допомогу стороною можуть подані суду лише після остаточного розрахунку цих витрат, а оскільки така допомога надається позивачу протягом всього розгляду справи, тому надання таких доказів буде подана після ухвалення рішення по суті. 04 вересня 2020 року представником АТ «Кредобанк», як зустрічним відповідачем, поштою надіслані заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких зазначено, що на позивача за зустрічним позовом умовами кредитного договору покладений обов`язок своєчасно повідомляти про адресу проживання у разі її зміни, а банк зобов`язаний повідомити боржника про дострокове повернення кредиту та інших платежів, що і було здійснено останнім, однак доводи позивача про контроль доставки адресату письмової досудової вимоги є зловживання своїми правами, як і саме по собі неотримання цієї вимоги позивачем. Разом з цим адреси, на які було надіслано досудову вимогу банком зазначались за наявною інформацією, яка міститься у кредитній справі та які повідомляв сам позивач при укладанні кредитного договору, як і повідомляв номер телефону, на який надсилались повідомлення про направлення цієї досудової вимоги, тому твердження позивача про його необізнаність про надсилання банком досудової вимоги на його адресу не відповідає дійсності. Разом з тим, відповідач за зустрічним позовом зазначив про те, що позивач не оскаржував суму заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка є безспірною та протягом всього процесу виконавчих дій не звертався до суду з відповідним позовом про визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з чого слід зробити висновок про те, що позивач погодився із зазначеною сумою. Після звернення стягнення на рухоме майно суми 518 887,29 грн. виявилось недостатньо для повного погашення боргу, тому банк, як позивач за первісним позовом, звертається до суду з вимогами про стягнення з відповідача за первісним позовом коштів. Крім того зазначив, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірних зобов`язань не вважається безпідставним. Чинний договір чи правочин є достатньою правовою підставою набуття майна (отримання грошей), з чого слід вважати, що всі кошти, які відповідач отримав від позивача як в порядку погашення заборгованості позивачем, так і в порядку реалізації рухомого майна позивача, отримані на правовій підставі, тобто в рамках укладеного кредитного договору, який є чинним, а твердження позивача за зустрічним позовом про набуття коштів без достатньої правової підстав не відповідають дійсності. 04 листопада 2020 року представник первісного позивача (зустрічного відповідача) поштою надіслав до суду пояснення щодо розрахунку суми заборгованості, складеного на підтвердження обґрунтувань первісних позовних вимог та на спростування розрахунку відповідача щодо заборгованості банку перед відповідачем, в яких зазначив, що у розрахунку доданому до первісного позову при внесенні у таблицю відсотків було допущено описку у розмірі відсотків, тобто заборгованість розраховувалась у відповідності до відсоткової ставки 14,49%, замість зазначених невірно 19,49%, при цьому зазначив, що ця технічна помилка не вплинула на результати розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того, зазначив, що у виконавчому написі було зазначено про те, що за рахунок отриманих коштів від реалізації транспортного засобу пропонується задовольнити вимоги заставодержателя станом на 26 лютого 2019 року за період з 01 вересня 2018 року по 26 лютого 2019 року на загальну суму 750 705,05 грн, з яких 717 453,41 грн. - неповернута сума кредиту на 26 лютого 2019 року; 23 233,92 грн. - прострочені відсотки станом на 26 лютого 2019 року; 8 017,72 грн. - заборгованість по пені за період з 23 серпня 2018 року по 26 лютого 2019 року; 2 000 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, з якими відповідач погодився та не надав жодних зауважень або заперечень щодо зазначених сум. Після вчинення виконавчого напису 28 лютого 2019 року відповідачем також здійснювались платежі на загальну суму 61 600 грн., яка позивачем розподілена у відповідності до положень п.4.7. договору кредиту, де частина у сумі 38 366,08 грн. перерахована на сплату основної суми заборгованості за період з 01 березня по 31 березня 2019 року у сумі 3 000,16 грн., за період з 01 квітня по 31 квітня 2019 року у сумі 33 865,92 грн., за період з 01 травня по 31 травня 2019 року у сумі 1 500 грн. Також представник позивача за первісним позовом надав розгорнуту відповідь з посиланням на довідку про рух коштів та пояснив, що 18 вересня 2019 року на рахунок відповідача була зарахована сума 518 887,29 грн. з призначенням платежу «кошти за ВП №59629039 з [PERSON] », яка в подальшому на підставі п.4.7 кредитного договору розподілена в рахунок погашення основної заборгованості у загальному розмірі 510 869,57 грн. та на оплату пені, яка зазначені у виконавчому написі у розмірі 8 017,72 грн. та пояснив рух коштів за період з 05 квітня 2017 року по 13 грудня 2019 року, починаючи з Рядку 114 у розрахунку заборгованості по Рядок 123 включно, де сума в розмірі 10865,92 грн. зазначена як сплата відсотків, однак сплачена надміру, де банком зазначена сума була перерозподілена для зарахування в рахунок погашення основної заборгованості, тому з урахуванням того, що відповідачем за первісним позовом здійснювались платежі після реалізації рухомого майна, то остаточний розрахунок заборгованості, яку позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача є наступним: -сплачені кошти в рахунок заборгованості [PERSON] 38 366,08 грн.(оплата відповідача після вчинення виконавчого напису)+510 869,57 грн.(кошти отримані від реалізації автомобіля)=549 235,65 грн.; -розмір неповернутої суми кредиту, який визначений у виконавчому написі станом на 26 лютого 2019 року 717 453,41 грн. - 549 235,65 грн.(зарахована позивачем сума в погашення основного боргу)=168 217,76 грн. Таким чином, загальним розміром заборгованості відповідача перед позивачем є сума в розмірі 168 217,76 грн., яку і просить стягнути позивач за первісним позовом з відповідача [PERSON] . Також представник банку, як представник відповідача за зустрічним позовом, зазначив, що посилання позивача за зустрічним позовом на «Графік платежів», якого до зустрічної позовної заяви не надано та у відповідності до якого він розрахував борг банку перед ним, є безпідставним та необґрунтованим, жодна сума у цьому розрахунку не підтверджена, при цьому у розрахунку не зазначає своєї заборгованості перед банком та не враховує її, тоді як розрахунок первісного позову підтверджений довідкою про рух коштів по рахунку з 05 квітня 2017 року по 13 грудня 2019 року, що в сукупності підтверджує наявну заборгованість [PERSON] перед банком та спростовує розрахунок [PERSON] про наявність заборгованості банку перед ним. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання представник АТ «Кредобанк» не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, однак у позовній заяві та у поданих 09 червня 2020 року, 16 червня 2020 року, 06 липня 2020 року, 13 липня 2020 року, 24 липня 2020 року та 04 листопада 2020 року просив розглядати справу у його відсутність та наполягав на задоволенні первісних позовних вимог банку та відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] .. Представник первісного відповідача (зустрічного позивача) в судовому засіданні послався на викладене у відзиві на первісний позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку, при цьому послався на викладене в зустрічній позовній заяві та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги, обґрунтовуючи це викладеним у процесуальних заявах на зустрічні вимоги. Суд, заслухавши усні пояснення представника [PERSON] , дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням первісного позову АТ «Кредобанк» та з повною відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 28 березня 2017 року [PERSON] звернувся до АТ «Кредобанк» з Анкето-заявою №7636/2017 фізичної особи на отримання автомобільного кредиту, в якій виявив бажання отримати кредит у розмірі 815 784,83 грн. шляхом переведення на рахунок, на придбання автомобіля КІА KREDO вартістю 940 950 грн., з оплатою частини вартості автомобіля власними коштами у сумі 188 190 грн., з бажаним строком кредитування 84 місяці, у спосіб погашення кредиту ануїтетними платежами (а.с.23). Висновком аналітика ДАК щодо можливості кредитування позичальника на придбання транспортного засобу (на підставі анкети-заяви №7636/2017 від 29 березня 2017 року) від 29 березня 2017 року встановлено можливість надання [PERSON] кредиту у загальному розмірі 815 784,83 грн.(кредитне рішення №5926/В)(а.с.24). 05 квітня 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений Кредитний договір № 7636/2017, за умовами якого позичальник отримав кредит на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у загальному розмірі 815 784,83 грн., з яких 752 760 грн. для здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та філією «Автомобільний центр Київ «АТ «Українська автомобільна корпорація»; 63 024,83 грн. для оплати страхових платежів по КАСКО, шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у банку транзитний рахунок № [NUMBER] , зі сплатою змінюваної процентної ставки, де перший період первинної процентної ставки діє до 30 квітня 2020 року та складає базові 14,49 % річних, тривалість другого та всіх наступних періодів дії ставки дорівнює трьом календарним місяцям з наступним переглядом процентної ставки, шляхом зарахування за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ТОВ «Експрес Страхування» № [NUMBER] в банку АТ «Ощадбанк» на строк до 01 квітня 2024 року (п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.7, 3.3, 3.4 договору)(а.с.18,19). Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором (п.2.1., 4.10 та/або додатками до нього) (а.с.18 зворот). Додатком до Кредитного договору № 7636/2017 від 05 квітня 2017 року є Графік платежів, де станом на 1 число кожного наступного місяця визначена сума платежу за розрахунковий період, яка складає 15 582 грн., погашення основної суми кредиту, з визначенням суми відсотків за користування кредитом, виходячи з базової процентної станки у розмірі 14,49 %(а.с.21). Додатком №1 до Кредитного договору № 7636/2017 від 05 квітня 2017 року є Графік погашення заборгованості, який узгоджується із Графіком платежів (а.с.20). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 7636/2017 від 05 квітня 2017 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений Договір застави від 05 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко Є.В., де предметом застави є транспортний засіб марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , видане Центром 8044 від 04 квітня 2017 року, заставна вартість предмета застави визначена сторонами у сумі 752 760 грн.(а.с.25-27). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 24 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. відкрито виконавче провадження №59629039 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., вчиненого за закою АТ «Кредобанк» та яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки КІА, модель Sportage, дата випуску 2017, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , видане Центром 8044 від 04 квітня 2017 року, належного [PERSON] , [INFO] . За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного транспортного засобу задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» станом на 26 лютого 2019 року за період з 01 вересня 2018 року по 26 лютого 2019 року у розмірі 717 453,41 грн. - неповернута сума кредиту станом на 26 лютого 2019 року; 23 233,92 грн. - прострочені відсотки станом на 26 лютого 2019 року; 8 017,72 грн. - заборгованість по пені за період з 23 серпня 2018 року по 26 лютого 2019 року та 2000 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 750 705,05 грн.(а.с.32,33). 12 вересня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. виконавче провадження №59629039 закінчено у зв`язку із реалізацією транспортного засобу, який є предметом застави, за 518 887,29 грн. Залишок не стягнутої суми боргу становить 231 817,76 грн.(а.с.34,35). У відповідності до довідки про рух коштів по рахунку після вчинення виконавчого напису [PERSON] вносились платежі на загальну суму 61 600 грн., що визнано сторонами. 18 вересня 2019 року на рахунок відповідача була зарахована сума 518 887,29 грн. з призначенням платежу «кошти за ВП №59629039 з [PERSON] », яка в подальшому на підставі п.4.7 кредитного договору розподілена в рахунок погашення основної заборгованості у загальному розмірі 510 869,57 грн. та на оплату пені, яка зазначені у виконавчому написі у розмірі 8 017,72 грн. З розрахунку, поданого позивачем до позовної заяви встановлено, що зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором після реалізації заставного майна не виконувались позичальником в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 13 грудня 2019 року становить в розмірі 168 217,76 грн., виходячи з: 717 453,41 грн. - неповернута сума кредиту + 23 233,92 грн. -прострочені відсотки станом на 26 лютого 2019 року, які визначені у виконавчого написі нотаріуса та не оскаржені [PERSON] - 510 869,57 грн. зарахування на тіло кредиту на рахунок відповідача коштів від продажу автомобіля - 61 600 грн. - кошти, сплачені відповідачем особисто після виконавчого напису. За встановлених обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , в порушення ст. ст. 526, 530, 554, 1049, 1054 ЦК України не сплачував кредит обумовленими умовами Кредитного договору встановленими платежами і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обов`язку і строків виконання, у зв`язку з чим предмет застави був реалізований та після погашення частини заборгованості за кошти отримані від реалізації предмета застави станом на 13 грудня 2019 року має заборгованості у розмірі 168 217,76 грн., а тому позовні вимоги, пред`явлені до відповідача [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги про стягнення витрат на вчинення виконавчого напису у розмірі 2000 грн. не стосуються кредитних зобов`язань між сторонами та заборгованості за кредитним договором, а тому в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає. Доводи відповідача за первісним позовом про невідповідність розрахунку дійсній процентній ставці та фактично сплаченим сумам, спростовується випискою по рахунку та детальним розрахунком боргу, формальна описка у колонці розрахунку процентів із зазначенням помилково 19,49%, замість вірної ставки, передбаченої умовами договору 14,49% річних, на правильність розрахунку боргу, який перевірений судом, не вплинуло. Доводи представника відповідача за первісним позовом про неповноважність представника позивача спростовуються наданими договорами, ордером, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, що на час подання первісного позову є чинним. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] , пред`явлені до АТ «Кредобанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 500/2867/18. У Постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі №334/2517/16-ц викладений такий правовий висновок та зазначено, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. При цьому суд враховує положення ст. 1166 ЦК України, де визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. У відповідності до п.п.4.7 - 4.7.5 кредитного договору №7636/2017 від 05 квітня 2017 року встановлено порядок черговості погашення заборгованості. Згідно п.4.7.6 договору сторони не вправі самостійно змінювати встановлену черговість погашення заборгованості. У випадку надходження від позичальника коштів з призначенням платежу, яке порушує встановлений вище порядок погашення, банк проводить погашення заборгованості позичальника відповідно до положень цього пункту незалежно від вказаного позичальником призначення платежу. На цій підставі сплачені [PERSON] кошти зараховувались АТ «Кредобанк» у відповідності до зазначеного договірного списання коштів, внесених позичальником та у відповідності черговості погашення заборгованості, що виключає переплату коштів [PERSON] , як про це ним зазначено у зустрічному позові, та спростовано розрахунком заборгованості наданого АТ «Кредобанк». Натомість розрахунок [PERSON] , наданий до зустрічного позову, не базується на умовах кредитного договору, при цьому позивач за зустрічним позовом дав свою згоду, підписавши договір, на розподілення коштів, які надійшла на рахунок, в порядку встановленої черговості у разі настання випадку виконання останнім грошового зобов`язання у відповідності до укладеного договору, тобто ця умова стосується лише договору, дія якого не закінчилась на момент відповідного розподілення коштів, тобто слід дійти висновку про те, що у відповідача за зустрічним позовом в даному випадку була правова підстава для договірного списання грошових коштів позивача з рахунку та розподілення їх в порядку встановленої умовами кредитного договору черговості, що не є у розумінні ст.ст. 1212-1214 ЦК України безпідставно набутими коштами та збереженими без достатніх правових підстав. Судові витрати відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок відповідача за первісним позовом [PERSON] у розмірі 2523,27 грн.

Outcome: partial