Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

у серпні 2020 р. позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 05.12.1998 він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Хортицького району м. Запоріжжя. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, різного погляду на життя. Шлюбні відносини не підтримують, не проживають разом та фактично сім`я припинила своє існування. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 20). Позивач до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 28). Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, 01.09.2020 подала до суду заяву, в якій просив розглядати справу у її відсутності відсутності. Позовні вимоги визнала, проти можливості примирення заперечувала (а.с. 22). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якогоучасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2, ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як встановлено у судовому засіданні, 05.12.1998 був укладений шлюб між сторонами по справі, який б зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Хортицького району м. Запоріжжя, актовий запис №649, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії Серія [NUMBER] (а.с. 7). У вказаному шлюбі у сторін є син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`їповагу до матері. Дружина зобов`язанаутверджувати в сім`їповагу до батька. Дружина та чоловіквідповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за своюповедінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбнихвідносин, примушування до їхзбереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106 та 107 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірванняшлюбуможе бути пред`явлений одним ізподружжя. Судом встановлено, що відносини в сім`ї ускладнились, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб існує лише формально. Крім того, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовжрозумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішитьспір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші протиГреції» від 07.11.2013 (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захистуродини у її традиційномусенсі є доволі абстрактною і для їїреалізаціїможевикористовуватися широкий спектр конкретнихзаходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, якийслідтлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборізасобів, покликанихзабезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейногожиття, як цьоговимагаєстаття 8, обов`язковомаєбрати до увагизміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальнихпитань, цивільного стану і міжособистіснихстосунків, включаючи той факт, що не існуєлише одного шляху чилише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейнеабоприватнежиття». Окрім цього, п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ФернандесМартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 також надаєтьсяохорона прав на самореалізацію як у форміособистогорозвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щобзгода на одруження булла взаємною. Принцип добровільностішлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - цесімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створюєсім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Зврахуванням того, що жоден з подружжя не бажаєпримиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечитиїхінтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейногожиття. Поняття «приватного та сімейногожиття» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, середяких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек протиСполученогоКоролівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). У судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач тривалий час, не проживають сім`єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. На підставі викладеного,

Outcome: approved