Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 123, розташованого по вул. Верхня смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області. З 2011 року у вказаному будинку зареєстрована донька його співмешканки [PERSON], однак з моменту реєстрації відповідач у будинку не проживала, поскільки виїхала за кордон. На даний час він має намір продати будинок, але не може це зробити так як відповідач там зареєстрована. На підставі викладеного позивач прохав визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком № 123, розташованим по вул. Верхня смт. Арбузинка Миколаївської області. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання двічі не зявилася, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідка [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 9 вересня 1997 року, перебуває житловий будинок № 123, розташований по вул. Верхня смт. Арбузинка Миколаївської області. Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 1382 від 14 серпня 2015 року, копії будинкової книги, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрована відповідач [PERSON] з 30 серпня 2011 року. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. З акту від 21 липня 2015 року, що є в матеріалах справи, встановлено факт непроживання відповідача у будинку № 123, розташованому по вул. Верхня смт. Арбузинка Миколаївської області. Вказаний факт також підтверджується поясненнями позивача, свідка [PERSON] Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved