Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача Потапов В.Е., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги уточнив, які виклав у письмовій заяві від 26 лютого 2014 року, і на їх обґрунтування пояснив, що 28 липня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, за умовами якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідно до п.9.12 зазначених Умов, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Банк повністю виконав умови договору, надавши відповідачу кредитні кошти. Позичальник [PERSON], який зобов'язався щомісяця погашати заборгованість суми виданих кредитних ресурсів та нарахованих відсотків, не виконує належним чином своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого за цим договором станом на 30 листопада 2013 року заборгованість становить: за кредитом - у сумі 5633,07 грн.; за відсотками - 21337,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1348,51 грн., усього- 28818,81 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 28818,81 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 288,19 грн. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи через свого представника, не використав наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, подав суду письмову заяву про розгляд позову у його відсутність. ( а.с.44) Представник відповідача - адвокат [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, на обґрунтування своїх заперечень пояснив, що між банком та [PERSON] було укладено 28 липня 2006 року кредитний договір, за умовами якого [PERSON] виконував свої зобов`язання до 23 квітня 2008 року. Строк дії картки, яку за умовами цього договору було видано банком, закінчився у липні 2008 року, тому саме з цього часу повинен обраховуватися строк позовної давності. Вважає , що позивачем пропущений строк звернення до суду із зазначеним позовом, бо трирічний строк, встановлений вимогами статті 257 ЦК України, закінчився у липні 2011 року, а звернення банку до суду із позовом мало місце лише у січні 2014 року. Інші доводи невизнання позову, викладені у письмових запереченнях від 17 лютого 2014 року, представник відповідача у судовому засіданні не підтримав. Посилаючись на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-120ц13, представник позивача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 28 липня 2006 року юридична особа - закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір б/н, за яким кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зі своєї сторони зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.( а.с.7-11) Судом встановлено, що кредитний договір, який складається із письмової заяви [PERSON] від 28 липня 2006 року, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ПАТ КБ «ПриватБанк» та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитні ресурси, і зазначені обставини визнані у судовому засіданні представниками сторін, тому відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно довідки-розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком станом на 30 листопада 2013 року становить 28818,81 грн., у тому числі: за кредитом - у сумі 5633,07 грн.; за відсотками - 21337,23 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1348, 51грн. ( а.с.4-5). Правильність цього розрахунку було визнано у судовому засіданні представником відповідача. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного судочинства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Судом встановлено, що [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки представником відповідача у судовому засіданні не оспорювався. Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, бо строк дії картки закінчився у липні 2008 року, тому саме з цього часу повинен обраховуватися строк позовної давності, не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю ( ч.1 ст. 258 ЦК України). Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 ЦК України). Із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Матеріалами справи встановлено і ці обставини визнанні у судовому засіданні представниками сторін, що протягом дії укладеного 28 липня 2006 року кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому договір підлягає пролонгації зі збереженням строку та тих умов, на яких його було укладено ( якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» (із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7) при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126ц13, та на підставі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування. З огляду на наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, адже позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, що відповідачем та його представником не спростований. Положеннями Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору, визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5% від суми позову (процентна складова). За даними позивача, з урахуванням уточненої позовної заяви, сума штрафів станом на 30 листопада 2013 року становить: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1348, 51 грн. Згідно п.8.6 розділу 8 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми позову.(а.с.9 зв.) Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] за кредитним договором б/н від 28 липня 2006 року року, суми нарахованих штрафів. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору та положенням частини 2 статті 258 ЦК України ( нарахування пені не перевищує одного року), і цей розрахунок не оспорювався у судовому засіданні представником відповідача. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 288,19 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved