Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 12.08.2006 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю взаємозуміння спільне подружнє життя з відповідачем не склалося. Вважає збереження сім`ї та примирення з відповідачем неможливим. У позовній заяві вказала, що малолітня дочка проживає з нею та знаходиться на її вихованні та утриманні. Тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишильського райуправління юстиції Житомирської області за актовим записом № 77, та визнатичи місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч. 1\~ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно\~статей 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.08.2006 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишильського райуправління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб за актовим\~записом № 77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно копії свідоцтва про народження від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2\~ст. 112 СК України\~визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. Тому, зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, і згідно 56\~СК України\~примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини чи чоловіка на особисту свободу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року,\~\~Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковим для всіх судів. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дочки з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, сплачений позивачем, що підтверджено документально. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved