Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У серпні 2019 року позивачі звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що їм на праві приватної, спільної сумісної власності належить житлова квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло , виданого на підставі розпорядження від 24 березня 1999 року № 20. Вказали, що з 05 березня 1996 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем. У червні 2001 року на прохання відповідача його було зареєстровано в вищевказаній квартирі. Наприкінці 2003 року сімейно шлюбні відносини [PERSON] з відповідачем погіршилися та рішенням від 02 вересня 2004 року шлюб був розірваний, після цього [PERSON] у вересні 2004 року зібрав речі та поїхав на роботу до Російської Федерації. На підставі викладеного просили суд визнати [PERSON] , 1959 року народження таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 12.05.2020 було прийнято до провадження справу у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі. У судове засідання 20.01.2021 позивачі не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суд подали заяву про розгляд справи у їхню відсутність, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання 20.01.2021 не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної. Спільної власності квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24.03.1999 року. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Вишневої міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 7188 від 02.08.2019 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до актів депутата Вишневої міської ради VII скликання Осьмак Дмитра Ігоровича від 23.01.2019 року, 26 березня 2019 року та 06 травня 2019 року встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] але фактично за даною адресою не проживає з 2004 року. Як вбачається з матеріалів справи шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано 30 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 30.01.2009 року серії [NUMBER] . Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: approved