Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, яким просив суд визнати протиправними дії виконуючого обов`язки голови Трояндівської сільської ради та секретаря Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області Чеботарьової О.М. щодо укладення строкового платного договору оренди земельної ділянки від 07 березня 2019 року між Трояндівською сільською радою Лиманського району Одеської області та ФГ «Назари» терміном на 49 років загальною площею 4,2344 га, кадастровий номер 5122782200:02:001:0274; визнати протиправним та скасувати рішення сесії Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 06.03.2019 року № 348-VII; визнати недійсним строковий платний договір оренди земельної ділянки від 07 березня 2019 року між Трояндівською сільською радою Лиманського району Одеської області та ФГ «Назари» терміном на 49 років загальною площею 4,2344 га, кадастровий номер 5122782200:02:001:0274; стягнути з Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Адвокат Фомін А.І. діючи в інтересах Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області у березні 2020 року подав відзив на позовну заяву. Позивач просив суд розглянути справу у свою відсутність за наявними у справі матеріалами. Представник Трояндівської сільради Лиманського району Одеської області подав заяву про проведення судового засідання у свою відсутність. [PERSON] будучи головою ФГ «Назари», сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2016 року № 504/2367/16 ФГ «Назари» належить на праві приватної власності сільськогосподарський комплекс з господарськими будівлями і спорудами, об`єкт житлової нерухомості КСП «Кіровська птахофабрика», що розташований на земельній ділянці загальною площею 3107,3 кв.м., Рішенням сесії Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області 06.03.2019 року № 348-VII передано ФГ «Назари» у строкову платну оренду терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 4,2344 га, кадастровий номер 5122782200:02:001:0274, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 07.03.2019 року між Трояндівською сільською радою Лиманського району Одеської області та ФГ «Назари» укладено договір оренди цієї земельної ділянки на тих самих умовах. [PERSON] стверджує, що він має право на пайовий фонд КСП «Кіровська птахофабрика», і не укладав з ФГ «Назари» жодного правочину, і тому сільська рада, на думку позивача, розпорядилась земельною ділянкою, яка належить до земель КСП, чим істотно порушені його права та права майнових пайщиків КСП. Статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~передбачено право на звернення до суду за захистом\~своїх порушених або оспорюваних прав\~\~\~і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. \~ \~ \~ \~Отже захисту у судовому порядку підлягає не будь-яке, а конкретне право та законний інтерес позивача, доведення порушення яких є процесуальним обов`язком позивач як сторони. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд вважає, що [PERSON] не є особою, якій, відповідно до вимог закону, належить право представляти інтереси пайщиків, а також територіальної громади Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області, тобто позивач на переконання суду позбавлений права ставити питання щодо поновлення порушених на його думку, прав та інтересів вказаних осіб, які мають право самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав. Суд також враховує, що у своїй ухвалі від 15.12.2020 року у справі № 504/2367/16 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93922160) Одеський апеляційний суд встановив, що згідно наданої відповіді №137 від 04 вересня 2018р. директора ТОВ «Хлібодарське», що є правонаступником КСП «Кіровська птахофабрика», вбачається, що член КСП «Кіровська птахофабрика» [PERSON] був співвласником майного паю реформованого КСП «Кіровська птахофабрика» (майновий сертифікат серія ОД-13-295), та останньому були видані кошти за майновий пай в повному обсязі (т.3 а.с.231). На підтвердження вказаного надано відомості на отримання залишку коштів на майновий пай (т.3 а.с.237-239). Суд вважає, що [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, яким саме чином оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, та сам правочин- договір оренди земельної ділянки порушив його права та інтереси. [PERSON] не є стороною договору оренди, відтак не навів у позові, якими своїми діями ФГ «Назари» в особі [PERSON] , або Трояндівська сільська рада Лиманського району Одеської області при узгодженні правочину між собою як сторонами, порушили права та законні інтереси [PERSON] , майновий пай якого був переданий в оренду ТОВ «Хлібодарське» із наступним його викупом. Твердження [PERSON] про те, що судом має бути здійснено захист порушених прав на будівлі та споруди, які перебувають на земельній ділянці площею 49 017 кв.м., суд вважає безпідставними, оскільки, як вже вказувалось вище, належний [PERSON] майновий пай був переданий ТОВ «Хлібодарське», а відтак, права на майно колишнього КСП «Кіровська птахофабрика» ним було реалізовані у встановленому законом порядку. Суд також враховує, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2016 року у справі № 504/2367/16 набрало законної сили і не скасовано у передбачений законом спосіб. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року). Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61).Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. \~ \~ \~ \~Таким чином, всі доводи позову зводяться до власного розуміння діючого законодавства, спроби повторного перегляду рішення суду, що набрало законної сили, і не спрямовані на реальний захист прав та законних інтересів позивача. \~ \~ \~ \~Таким чином суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання судового збору, суд виходить з того що [PERSON] відповідно до довідки серії 2-18 ОД № 061822 є людиною, яка має інвалідність ІІ групи, тому в силу закону він звільнений від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Отже, відповідно до статтей 141-142 ЦПК України судовий збір відноситься на рахунок держави. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: dismissed