Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У січні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернувся до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000, 00 грн. зі сплатою 36,5 % річних із кінцевим терміном повернення в строк до 07 липня 2015 року. За умовами даного договору [PERSON] мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач не вносив необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на жовтень 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість за простроченим кредитом - 50 000,00 грн, інфляційні втрати - 214, 13 грн, три відсотки річних - 350, 85 грн, борг за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 24 251,96грн, в тому числі: прострочена заборгованість за відсотками - 23 484,94 грн, три відсотки річних - 484, 94 грн, інфляційні втрати - 282, 087 грн. Оскільки у встановлений строк [PERSON] кредит не погашав, відсотки за користування кредиту не сплачував, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню у розмірі 50 857, 29 грн. У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору - 1 256, 75 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R53100290587В від 07 липня 2012 року у розмірі 125 674,23 грн та судові витрати у розмірі 1 256, 75 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 07 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100290587В За цим договором [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000, 00 грн, які були перераховані [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Кредит був виданий на строк до 07 липня 2015 року. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦКУ) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п.4.1 кредитного договору [PERSON] повинен повернути кредит та сплатити відсотки згідно Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Пунктом 5.3.1. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно умов п. 9.4 кредитного договору встановлено, що сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право банку, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що з [PERSON], слід стягнути заборгованість заборгованість за кредитним договором у розмірі 125 674, 23 грн, що складається із заборгованості за простроченим кредитом - 50 000,00 грн, інфляційні втрати - 214, 13 грн, три відсотки річних - 350, 85 грн, борг за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 24 251,96грн, в тому числі: прострочена заборгованість за відсотками - 23 484,94 грн, три відсотки річних - 484, 94 грн, інфляційні втрати - 282, 08 грн, а також пеня - 50 857, 29 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ №22534 від 12 грудня 2014 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 256, 75 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved