Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання права власності на частку в нерухомому майні, припинення права власності на частку в нерухомому майні та зняття з реєстраційного обліку. У вересні 2013 року до суду від [PERSON], третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору надійшла позовна заява до [PERSON], третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про стягнення грошових коштів, в якому вона просить прийняти позовну заяву до розгляду, стягнути з [PERSON] на її користь 101 535,03 грн., в тому числі за рахунок грошових коштів внесених [PERSON] на депозит суду для припинення права власності [PERSON] на 1/6 частину двокімнатної квартири [ADDRESS]. Позов розглянути разом з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в нерухомому майні, припинення права власності на частку в нерухомому майні та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 24.09.2013 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання права власності на частку в нерухомому майні, припинення права власності на частку в нерухомому майні та зняття з реєстраційного обліку, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON]. Ухвалою суду від 23.10.2013 року за клопотанням представника відповідача роз»єднані позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку в двокімнатній квартирі [ADDRESS], визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: квартира [ADDRESS] та вимоги за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до позивача [PERSON] (за первісним позовом), відповідача [PERSON], третя особа Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про стягнення грошових коштів у самостійні провадження. У січні 2014 року від позивачки [PERSON] було прийнято заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить задовольнити її позов у частині визнання за нею [PERSON] права власності на 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] у порядку поділу майна подружжя. В іншій частині позов до [PERSON] залишити без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з»явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій просять справу розглянути без участі представника при винесенні рішення по справі покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка разом з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано 13.10.2007 року Октябрським відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис №214, який рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11.03.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [INFO]. На даний час у позивачки виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя, яке сторони набули під час шлюбу, зокрема нерухомого майна. Під час перебування в шлюбі позивачкою та відповідачем на первинному ринку нерухомості у 2009 році була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] (далі - квартира), що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.04.2009 року у справі № 2-1135/09. Право власності на квартиру було зареєстроване ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 04.06.2009 року за відповідачем, реєстраційний номер 26314977, про що було зроблено запис 21060 в книзі 153. Квартира складається з коридору 1 пл.12.2 кв. м., кладової 2 пл. 2.6 кв. м., кімнати З пл. 13.9 кв. м., кімнати 4 пл. 21.8 кв. м., кухні 5 пл.10.8. кв. м., санвузла 6 пл. 4.5 кв. м., балкона І пл. 3.4 кв. м., балкона II пл. 3.1 кв. м., загальною площею 72.3 кв. м., житловою площею 35.7 кв. м. Відповідач уклав Договір дарування від 01.10.2010 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 754, згідно з яким відповідач подарував 1/3 частку квартири доньці [PERSON] Право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири було зареєстроване ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.11.2010 року реєстраційний номер 26314977, про що було зроблено запис 21060 в книзі 153. Після дарування частки квартири дочці частка відповідача у праві власності на квартиру зменшилась з 1/2 до 1/6. На момент придбання вартість квартири складала 295 240,00 грн. На даний час згідно з Висновком № 97 експертного оціночно-будівельного дослідження квартири виконаного 29.07.2013 року експертом Авдєєвою Н.М.: ринкова вартість квартири складає 503 514 грн.; вартість 1/6 частини квартири складає 83 952 грн.; виділ належної відповідачу частки 1/6 квартири є неможливим. Належна позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності та на праві спільної часткової власності з донькою двокімнатна квартира має житлову площу 35.7 кв.м. Виходячи з частки 1/3 [PERSON] при поділі квартири вона має право претендувати на 11,9 кв.м житлової площі і виходячи з розмірів кімнат у квартирі їй при поділі може бути виділена кімната 3 пл. 13.9 кв.м. Разом з тим відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело (гроші отримані від продажу спадщини) і час його придбання - в шлюбі. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з положення ч.1 та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] у порядку поділу майна подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved