Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

у січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕК ГАММА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», згідно з яким, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просить суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] , а саме з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.08.2017 року в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/9408/82/66217, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в ході процедури виконавчого провадження предмет іпотеки було передано на реалізацію торгівельній організації, у зв`язку з чим, 08.10.2018 року відбулись електронні торги стосовно реалізації предмета іпотеки АТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем електронних торгів став учасник - ТОВ «РЕК ГАММА». Таким чином, з 19.10.2018 року по теперішній час вищезазначена квартира належить на праві приватної власності ТОВ «РЕК ГАММА». Проте, 03.09.2018 року позивач дізнався від Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації, що у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 24.07.2008 року по теперішній час незаконно зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] , що, в свою чергу, позбавляє законного права позивача розпоряджатися своїм майном у відповідності до норм чинного в Україні законодавства. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 391 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 04.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 08.04.2019 року заявлений представником ТОВ «РЕК ГАММА» відвід визнано необґрунтованим. Ухвалою від 12.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у ньому, з урахуванням уточнень до позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надіслав на адресу суду пояснення в якому просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені настпні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та громадянином України [PERSON] було укладено кредитний договір №014/9408/82/66217, згідно умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 494 700 доларів США строком до 24.12.2017 року, а [PERSON] зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24.12.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки та Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 04.03.2009 року, відповідно до умов якого виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, загальною площею: 164,70 кв. м., житловою: 96,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності. Банк виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Проте, у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору, а саме: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року по цивільній справі № 761/4494/13-ц позовні вимоги Банку було задоволено в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/9408/82/66217 було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.08.2017 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2014 року по цивільній справі № 761/4494/13-ц скасоване та ухвалено нове рішення яким позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у сумі 540 810,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 4 319 995 грн. 47 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 436 664,02 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 3 488 072 грн. 19 коп.; простроченої заборгованості за кредитом у сумі 5 898,34 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 47 115 грн. 94 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 55 869,56 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 446 286 грн. 05 коп.; пені за прострочення погашення кредиту у розмірі 34 982 грн. 30 коп.; пені за прострочення погашення відсотків в розмірі 350 744 грн. 93 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки -квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.Встановлено початкову ціну предмета іпотеки в розмірі 4 038 742 грн. 00 коп., для його подальшої реалізації.В решті вимог відмовлено. Постановою Верховного суду від 04 липня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.08.2017 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З метою примусового виконання судового рішення, за заявою Банку, було відкрито виконавче провадження. В ході процедури виконавчого провадження предмет іпотеки було передано на реалізацію торгівельній організації. У зв`язку з цим, 08.10.2018 року відбулись електронні торги стосовно реалізації предмета іпотеки АТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме - квартири, загальною площею: 164,70 кв. м., житловою: 96,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем електронних торгів став учасник - ТОВ «РЕК ГАММА». Дана обставина підтверджується Протоколом №361321 проведення електронних торгів, Свідоцтвом про право власності від 19.10.2018 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2018 року ТОВ «РЕК ГАММА» є власником вищевказаного нерухомого майна (а. с. 67-70). Таким чином, з 19.10.2018 року трикімнатна квартира, загальною площею: 164,70 кв. м., житловою: 96,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності ТОВ «РЕК ГАММА». Проте, як зазначає позивач, в процесі здійснення свого законного права власності, 03.09.2018 року останній зробив запит до Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] . 05.09.2018 року Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація надала відповідь та витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого, з 24.07.2008 року по теперішній час в квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що в своючергу позбавляє законного права позивача розпоряджатися своїм майном у відповідності до норм чинного в Україні законодавства (а.с. 71-72). Судом встановлено, що попереднім власником вказаної квартири був батько відповідача - [PERSON] , а потім власником була мати відповідача - [PERSON] , якій квартира належала на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2011 року, відповідно до якої визнано мирову угоду, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, укладену між [PERSON] та [PERSON] за якою [PERSON] виділилася квартира, загальною площею: 164,70 кв. м., житловою: 96,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У спірній квартирі з 24.07.2008 року по теперішній час зі згоди попереднього власника - батька відповідача, а потім - матері відповідача, проживає їх син - [PERSON] . Спірна квартира є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 24 липня 2008 року, що підтверджується відповіддю Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації щодо надання інформації про зареєстрованих осіб разом із Витягом від 04.09.2018 року, копії яких містяться в матеріалах справи. З пояснень представника позивача встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію відповідача за адресою предмета іпотеки. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Отже, станом на день подачі цього позову квартира належить на праві приватної власності ТОВ «РЕК ГАММА», але внаслідок наявності зареєстрованого в даній квартирі відповідача та його проживання, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, зокрема, право користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім 'ї. Отже, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкоду користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання зобов`язання припиненим, підлягає задоволенню. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved