Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У січні 2020р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до виробничого підрозділу Київської дистанції електропостачання Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» про поновлення її на посаді розподілювача робіт; зарахувати безперервний трудовий стаж та вислугу років за вимушених прогулів з 20.06.2019р. до дня поновлення на роботі у виробничому підрозділі Київської дистанції електропостачання Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» за адресою: вул. Жилянська,97; стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2019р. до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 138 260, 00 грн. з розрахунку 23 043,39 грн. заробітної плати за місяць помножити на 6 міс. = 138 260,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.07.2018р. під фізичним та моральним тиском на неї, шантажуванням, погрозами негайного звільнення з роботи в.о начальника [PERSON] змусив написати заяву про переведення на посаду інспектора Київського лінійного відділу контролю за станом обліку споживачів на період відпустки по догляду за дитиною після 3-х річного віку і до дня її фактичного виходу на роботу. 20.06.2019р. [PERSON] викликав позивача та повідомив, що працівник [PERSON] має намір достроково приступити до роботи після перерваної відпустки по догляду за дитиною з 21.06.2019р., та запропонували роботу прибиральницею. Від вказаної посади вона відмовилась. Внаслідок травми, отриманої нею на роботі 24.12.2018р. вона втратила працездатність не на один робочий день, а на три місяці і хворіє до цих пір, що й послужило причиною такого швидкого та незаконного звільнення з роботи відповідачем, який приховав травму на виробництві і саме тому вирішив позбавитися під час хвороби. Як інвалід 3-ї групи, десять років сумлінно правцювала на посаді розпорядника робіт виробничого підрозділу Київської дистанції електропостачання Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця». Відповідач постійно обіцяв поновити на роботі до 23.12.2019р., коли отримала копію наказу про звільнення і зрозуміла про порушення її прав. Відповідачем до цих пір не видано трудову книжку із записом про звільнення. З 20.09.2019р. по теперішній час не працює з вини відповідача. Крім того, просить стягнути 138 260,00 грн. борг за час вимушеного прогулу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2020р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач на підставі наказу № 81/ос від 20.06.2019р. була звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору (заміщення працівника), так як була прийнята на посаду працівниці, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тобто позивач на момент прийняття її на посаду знала та усвідомлювала, що після виходу основного працівника на роботу після відпустки по догляду за дитиною, позивач буде підлягати звільненню. 20.06.2019р. позивача було викликано для повідомлення , що працівниця [PERSON] має намір приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною з 21.06.2019р. Позивачу були запропоновані вакантні посади з дотриманням вимог довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, від яких позивач відмовилась. Відповідач неодноразово направляв на адресу позивача лсити з вимогою прибути до відділу кадрів підрозділу для отримання трудової книжки та для ознайомлення з наказом про звільнення. Позивач вказує, що її було звільнено в день перебування на лікарняному, однак позивач 20.06.2019р. вийшла на роботу і працювала, доказів перебування її на лікарняному відповідачу в день звільнення не надала. Крім того, у даних спірних правовідносинах у разі звільнення працівника за п. 2 ст. 36 КЗПП України, законодавство не забороняє звільнення працівника. Відповідач провів звільнення позивача з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. Третя особа в судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до наказу (розпорядження) № 154/ОС від 14.09.2009р. [PERSON] прийнято на роботу з 14.09.2009р. на посаду розподілювач робіт 4 розряду виробничого підрозділу Київської дистанції електропостачання Регіональної філії «Південно-Західна Залізниця»/а.с. 11/. Відповідно до наказу № 118/ос від 24.07.2018р. позивача було переведено за погодженням сторін на заміщення тимчасово відсутнього працівника (на період відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною після трирічного віку основного працівника [PERSON] до дня фактичного виходу на роботу)/а.с.12/. Відповідно до наказу (розпорядження) № 81/ос від 20.06.2019р. [PERSON] звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України/а.с.13/. Відповідно до акту від 20.06.2019р. о 10.35 год. [PERSON] було запропоновано наступні вакансії: електромонтер району електропостачання 3 розряду з тарифною ставкою 24,02 та прибиральниця виробничих приміщень, зайнятий прибиранням туалетів з посадовим окладом 3696/а.с.62/. Зі складеного акту від 20.06.2019р. вбачається, що під час виклику о 16.00 год. до відділу кадрів виробничого підрозділу Київська дистанція електропостачання «інспектора Київського лінійного відділу контролю за станом обліку споживачів» гр. [PERSON] повідомила, що знаходиться у лікувальному закладі КНП КДЦ Святошинського району/а.с.61/. 23.07.2019р. на адресу позивача направлено повідомдення з проханням прибути до відділу кадрів підрозділу для отримання трудової книжки та для ознайомлення з наказом про звільнення по закінченню строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗПП України/а.с.64/. 22.08.2019р. на звернення [PERSON] повідомлено, що 20.06.2019р. її було повідомлено про те, що працівник [PERSON] , на місці якої вона працювала на умовах строкового трудового договору, має намір приступити до роботи після виходу з відпустки по догляду за дитиною після трирічного віку з 21.06.2019р. Наказом від 20.06.2019р. № 81/ос позивача звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору/а.с. 63/. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.06.2019р. приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною, що підтверджується наказом від 21.06.2019р № 82/ос/а.с.80/. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗпП України). Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством. При укладанні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи у зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Позивач вказує, що відповідач незаконно перевів її на іншу посаду, однак доказів на спростування вказаних тверджень не надає. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Крім того, позивач вказує, що була звільнена під час перебування на лікарняному. Однак, частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлена заборона звільнення працівника з роботи в період тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), проте зазначена заборона не поширюється на звільнення працівника за підставі пункту 2 частини першої статті 36 зазначеного Кодексу. Оскільки працівник, який працював на посаді яку обіймала позивач вийшла на роботу, відповідач повинен звільнити позивача, оскільки [PERSON] була переведена на посаду працівника, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тобто на строкову посаду. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає порушень вимог закону при звільненні позивача, що свідчить про необґрунтованість заявлених у справі позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні. Крім того, оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зарахування стажу, є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі , вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed