Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 67\~282 гривні 37 копійок за 19 місяців з суми боргу за договором позики 90150 гривень 16 копійок, та 3 % річних від простроченої суми за 543 дні прострочення у розмірі 4023 гривні 42 копійки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на початку грудня 2012 року вони з відповідачем уклали договір позики, згідно з яким він позичив відповідачу 1000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти через декілька місяців. 26 грудня 2012 вони з відповідачем уклали ще один договір, згідно з яким він позичив відповідачу 12000 доларів США з умовою повернення їх протягом місяця. 16 лютого 2013 року відповідач повернув 800 доларів США та видав зобов'язальну розписку на повернення 12200 доларів США. Станом на 11 листопада 2013 року сума заборгованості становила 12200 доларів США, що в національній валюті становило 97614 гривень 60 копійок. На його неодноразові прохання і звернення про повернення боргу відповідач не реагував, у зв'язку із чим він звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2013 з відповідача на його користь стягнуто 96000 гривень 16 копійок боргу. Незважаючи на рішення суду відповідач борг не повернув, чим порушив (прострочив) виконання грошового зобов'язання. У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42304876 від 03 березня 2014 року боржник зобов'язаний самостійно виконати вимоги постанови про задоволення позову на суму 96000 гривень 16 копійок, в семиденний термін, однак вимоги постанови відповідачем виконані не були. Відповідач перевів на його рахунок грошові кошти у сумі 5850 гривень., що не задовольняє вимоги щодо погашення боргу в повному обсязі. Пізніше, вже після постановлення заочного рішення, 17 листопада, виконавча служба перечислила йому частину боргу після реалізації належного відповідачу автомобіля. Вважає, що за таких обставин відповідач зобов'язаний сплатити інфляційні витрати в та 3% річних за період: з 11 листопада 2013 року ( час задоволення позовної вимоги про стягнення боргу Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області) по 08 червня 2015 року ( час подання даної позовної заяви) з суми неповернутої частини боргу, яка складає 90150 гривень 16 копійок. Представник відповідача позову не визнав та пояснив, що за договорами позики, які були укладені між відповідачем та позивачем, останній позичив йому грошові кошти в іноземній валюті доларах США. Закон встановлює спеціальний порядок використання іноземної валюти в Україні. Зокрема індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а предметом зазначених договорів позики була іноземна валюта, тому положення ч. 2 ст. 625 ЦК України про стягнення інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобовязання на правовідносини, що виникли у звязку з невиконанням грошового зобовязання не поширюються. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Між позивачем та відповідачем було укладено договір позики 12\~000 в іноземній валюті у доларах США, що підтверджується копією боргової розписки та копією рішення Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2013 року (а. с. 8, 9,10). Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2013 року борг стягнуто в еквіваленті станом на час постановлення рішення у національній валюті України в розмірі 96\~000 гривень, що підтверджується копією рішення суду (а.с.10). На підставі зазначеного рішення позивач отримав виконавчий лист, на виконання якого 03 березня 2014 року відкрито виконавче провадження, що підтверджується копіями виконавчого листа, виданого 13 лютого 2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2014 року (а. с. 24-26). На даний час ДВС рішення суду частково виконане, залишилося не сплачено 26\~000 гривень, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.72). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно ч. 2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; У своєму рішенні від 26 листопада 2008 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 214 ЦК УРСР щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.\~ При постановленні даного рішення суд враховує, що ч.\~2 ст.\~ 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.\~2 ст.\~625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. У звязку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що індекс інфляції розраховується лише стосовно грошових зобов'язань у національній валюті України гривні. Предметом договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем є іноземна валюта. Знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобовязання, предметом якого є іноземна валюта, є безпідставними.

Outcome: dismissed