Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У серпні 2019 р. АТ КБ «Приватбанк» (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 грудня 2011 р. Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом станом на 23.07.2019 р. за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 91 343,30 грн., що складається з: 26 601,67 грн. - заборгованість за кредитом, 59 914,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг»: 500 грн. - фіксована частина штрафу, 4 325,82 грн. - процентна складова штрафу. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою суду від 05.09.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 43). 14.11.2019 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким долучений позивачем до матеріалів справи витяги з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, тому не можна стверджувати, що під час підписання заяви банку відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, суду не надано доказів, що відповідна картка передбачена умовами заяви була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 49-64). Ухвалою суду від 03.12.2019 р. клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального (позовного) провадження, підготовче засідання призначити 19.02.2020 р. (а.с. 86). 29.01.2020 р. від представника позивача Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви від 06.12.2011 р. Крім того, відповідач користувався коштами, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також зазначив, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитом, що стверджується виписками про рух коштів. Щодо строку позовної давності зазначив, що картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином, строк пере випущеної картки до останнього дня 10.2016 р. Банк звернувся до суду з вимогами до відповідача 24.08.2019 р. до спливу строку позовної давності (а.с. 88-92). Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2020 р. (а.с. 112). Ухвалою суду від 09.09.2020 р. витребувано у АТ КБ «Приватбанк» належним чином завірену копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписану 16.12.2011 р. відповідачем [PERSON] (а.с. 154). На виконання ухвали суду від 09.09.2020 р. представником позивача надано належним чином завірену копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 165-167). 29.10.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, одночасно зазначив, що позовні вимоги заперечує в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 169-171). Представник позивача до суду не з`явився з невідомих причин, в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Представник відповідача до суду не з`явився з невідомих причин, представник відповідача до суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.12.2011 р. між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за умовами якого відповідач 16 грудня 2011 р. отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком повернення, що відпадає строку дії картки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, в анкеті-заяві від 16.12.2011 р., яка підписана позичальником [PERSON] , процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог позивачем надано Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку позичальником [PERSON] не підписані. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач [PERSON] , був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг Приватбанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, суд вважає вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними. При цьому, суд звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 16.12.2011 р. у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд виходить з наступного. На підтвердження свої позовних вимог позивачем АТ КБ «Приватбанк» суду було надано довідку, в якій зазначено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 27.09.2013 р., термін дії 10/14 та № [NUMBER] , дата відкриття 26.11.2013 р., термін дій 10/16 та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договор б/н), відповідно до якої старт карткового рахунку № [NUMBER] 15.10.2013 р., зміна кредитного ліміту, а саме збільшення кредитного ліміту до 25 000,00 грн. 16.10.2013 р., зменшення кредитного ліміту 0,00 грн. 25.08.2016 р. (а.с. 129-130). За змістом пунктів 2.3, 2.4, 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір). Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі №471/1403/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 553/1449/16-ц, 23 січня 2019 року у справі №759/6799/15-ц. Водночас, матеріали справи не містять письмових договорів, укладених між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про встановлення кредитного ліміту на платіжні картки: № [NUMBER] та № [NUMBER] , зокрема заяв на видачу кредиту, підписаних відповідачем та відповідно до якого кредитного договору відповідачу були видані вказані кредитні картки. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] були видані відповідачу саме до анкети-заяви від 16.12.2011 р., та у вказаній анкеті-заяві визначено суму кредиту у розмірі 15 000 грн., а не 25 000 грн., як зазначено позивачем. Крім того, надана банком довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідка, які кредитні картки були надані відповідачу, містять лише підпис представника банку, однак не містить підпису позичальника, а тому не може бути доказом надання банком кредиту відповідачеві на умовах, визначених в анкеті-заяві позичальника. Надана представником позивача виписка за договором б/н станом на 23.06.2020 року охоплює період заборгованості з 15.10.2013 р. по 31.03.2020 р. та не містить відомостей щодо взаєморозрахунків між сторонами на момент підписання анкети-заяви від 16.12.2011 р. та з її змісту невідомо, на укладення якого саме договору такі картки були видані відповідачу. Крім того, як вбачається з виписки за період з 01.01.1999 р. по 13.01.2020 р. кредитний ліміт на дату операції 16.12.2011 р. встановлює 0.00 (а.с. 96-102) та вказана виписка не містить підпису уповноваженої особи, яка її оформила. Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.12.2011 р., на який посилається позивач, не є належним доказом, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003року, не скріплений печаткою банку та також охоплює період заборгованості з 16.10.2013 р. по 23.07.2019 р. (а.с. 8-10). Також не можуть вважатися належними і допустимим доказами на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки до анкети-заяви від 16.12.2011 р. надана банком комп`ютерна роздруківка фотознімка відповідача з пластиковою карткою, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалася (а.с. 103). Таким чином, надані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме на момент підписання анкети-заяви від 16.12.2011 р. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання кредитної картки, відкриття карткового рахунку саме до анкети-заяви від 16.12.2011 р., отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові та перевипущення кредитної картки, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку тіло кредиту у розмірі 26 601,67 грн. Що стосується строків позовної давності, то слід зазначити таке. Представником відповідача надано заяву про застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності до винесення судом рішення. Відповідно до ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті з підстав його необґрунтованості, тому не застосовує строк позовної давності у цій справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed