Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її корить аліменти на утримування дочки в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що відповідач відповідно до рішення суду сплачував аліменти на її користь на утримання дочки до її повноліття. На даний час дочка досягла повноліття, однак вона є студенткою 2 курсу Буковинського медичного університету, навчається на денній формі. Оскільки їхня з відповідачем дочка є студентом, продовжила навчання то вона потребує матеріальної підтримки. Відповідач офіційно працює, а тому може надавати допомогу по утриманню дитини. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, якій свої позовні вимоги підтримала повністю, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, відповідно до поданої заяви, позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/10 частини від свого заробітку, справу просить вирішити у його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5) підтверджено, що сторони народили дочку [PERSON], [INFO], котра згідно довідки №234 від 04 березня 2019 року (а.с.4) перебуває на утриманні позивачки. Відповідно до копії довідки №2885 від 29 листопада 2018 року (а.с.8) [PERSON], є студенткою 2 курсу 218/2019 навчального року 1-го медичного факультету та навчається на денній формі навчання. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 06 лютого 2019 року (а.с.18) [PERSON] здійснює догляд за матірю [PERSON], інвалідом ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду, та має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що за станом свого матеріального становища відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, що навчається, однак в меншому розмірі ніж заявлено позивачкою.

Outcome: partial