Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду \~з \~позовом до [PERSON] про стягнення з нього боргу за договором позики в розмірі 2230788,40грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2016 року між ним та [PERSON] [INFO], був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу грошові кошти, у розмірі 119000 грн. строком повернення до 30.09.2016 року.Відповідач зобовязався повернути йому гроші не пізніше 30.09.2016 року, у разі прострочення повернення позики, позичальник зобовязався сплатити позикодавцю штраф у сумі 1% за кожен день прострочення боргу.01.08.2016 року між ним та [PERSON]. [INFO], був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу грошові кошти, у розмірі 434 000грн. строком повернення до 30.09.2016 року.Відповідач зобовязався повернути йому гроші не пізніше 20.10.2016 року, у разі прострочення повернення позики, позичальник зобовязався сплатити позикодавцю штраф у сумі 1% за кожен день прострочення боргу.Однак відповідач борг не повернув і по сьогоднішній день ухиляється від добровільного виконання своїх зобовязань за договором. Посилаючись на дані обставини, \~просив суд стягнути з відповідача \~\~борг за договорами позики в розмірі 2230788,40грн.., у тому числі: - заборгованість за двома договорами позики 553000рн.;- неустойка (пеня) 1623641,33грн.;- індекс інфляції 54147,07грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги від 03.07.2017 року (а.с. 35-37) та сам [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити. \~\~Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги від 02.09.2017 року ( а.с.38-39) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково, просили суд, зменшити розмір неустойки 10% від суму боргу. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши оригінал розписок, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 20.07.2016 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], було укладено договір позики в розмірі 119 000грн. зі строком повернення до 30.09.2016 року, що було письмово оформлено у формі розписки (а.с.10). Відповідно до п.5.2.1 договору позики від 20.07.2016 року у разі прострочення повернення позики, позичальник зобовязався сплатити позикодавцю пеню у сумі 1% за кожен день прострочення боргу.(а.с.9). 01.08.2016 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], було укладено договір позики в розмірі 434000грн. зі строком повернення до 20.10.2016 року, що було письмово оформлено у формі розписки. (а.с.8). Відповідно до п.5.2.1 договору позики від 01.08.2016 року у разі прострочення повернення позики, позичальник зобовязався сплатити позикодавцю пеню у сумі 1% за кожен день прострочення боргу.( а.с.7). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні позивачем було надано оригінал розписки від 20.07.2016 року, згідно якої [PERSON] отримав у борг у [PERSON] гроші в розмірі 119000грн., які зобовязався повернути у строк до 30.09.2016 року. Та у випадку не сплати в строк у повному розмірі, у разі прострочення повернення позики, [PERSON] зобовязався сплатити позикодавцю пеню у сумі 1% за кожен день прострочення боргу. (а.с.47-48) Також, в судовому засіданні позивачем було надано оригінал розписки від 01.08.2016 року, згідно якої [PERSON] отримав у борг у [PERSON] гроші в розмірі 434000грн., які зобовязався повернути у строк до 20.10.2016 року. Та у випадку не сплати в строк у повному розмірі, у разі прострочення повернення позики, [PERSON] зобовязався сплатити позикодавцю пеню у сумі 1% за кожен день прострочення боргу. (а.с.49-50) Суд вважає зазначити, що легальне визначення розписки у законодавстві відсутнє. Великий енциклопедичний юридичний словник містить наступне визначення розписки: це документ, що засвідчує у письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження або прийняття на зберігання грошей, речей, документів тощо від іншої особи. Скріплюється підписом особи, яка її видала, і містить дату та місце її складання, умови й терміни виконання зобовязання. Слід також зауважити, що не будь-яка розписка може бути підтвердженням укладення договору позики, а тільки така, що засвідчує факт отримання позики у борг. Тобто оригінали розписок містять дані про строки зобов'язання, грошову суму, що передана, дата складання розписки, особистий підпис позичальника. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Стаття 1046 ч.2 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс 13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Тобто, наявні оригінали розписок підтверджують боргове зобовязання, містять умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1049 ч.1 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачено договором. Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок. Виходячи з положень ст.625 ч.2 ЦК України \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Виходячи зі змісту ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. \~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. \~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як вбачається з ч. 3 ст. 551 ЦК України «розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення». Так, в п. 27 Постанови Пленуму ВСС України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5 зазначено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом\~лише\~за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Подібне зазначено в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин підготовленого Верховним Судом України: «Хоча зазначене положення ч. 3 ст. 551 ЦК України є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом\~у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки.\~При цьому на виконання вимог ст. 215 ЦПК суд повинен в обовязковому порядку мотивувати свій висновок». Проте згідно правовій позиції ВСУ від 03.09.2014 р. по справі 6-100цс14 ч. 3 ст. 551 ЦК України може застосовуватись як за клопотанням сторони у справі, так і за ініціативою суду пославшись на ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Тому вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по пені за користування кредитом у розмірі 1623641,33грн., суд приходить до висновку щодо зменшення даної суми у відповідності до вищевказаної судової практики з 1623641,33грн. до суми у 162364,13грн. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договорами позики на загальну суму 766511,20 грн., у тому числі: заборгованість за двома договорами позики 553 000 грн.; неустойка (пеня)\~\~ 162364,13 грн.; індекс інфляції\~ 51147,07 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 8000 грн.

Outcome: partial