Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У серпні 2016 року Комунальне підприємство «Житлосервіс 2012» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Світловодська міська рада, про відшкодування в порядку регресу матеральної шкодиу розмірі 174386,98 грн., заподіяної у звязку з виплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач зазначав, що відповідач [PERSON], обіймаючи у період з 11 листопада 2010 року по 12 листопада 2015 року посаду Світловодського міського голови, розпорядженням №165-к від 18 червня 2014 року звільнив з роботи директора КП «Житлосервіс 2012» [PERSON] Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року вказане розпорядження визнано незаконним та скасовано, [PERSON] поновлено на посаді директора КП «Житлосервіс 2012», та стягнуто на його користь з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 163118,60 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судовий та виконавчий збір, а всього 174386,98 грн. Посилаючись на ст.237 КЗпП України позивач просив суд покласти на відповідача, як на колишню службову особу винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну КП «Житлосервіс 2012» у зв'язку з оплатою працівникові на підставі рішення суду часу вимушеного\~прогулу,\~шляхом\~стягнення з відповідача на\~користь підприємства 174386,98 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свої заперечення обґрунтовував тим, що в силу дії ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» міський голова може нести відповідальність за завдання матеріальної шкоди виключно територіальній громаді, а не комунальному підприємству, засновником якого є орган місцевого самоврядування, тому право регресної вимоги до міського голови може пред»явити лише міська рада, оскільки відповідач [PERSON] не перебував у трудових правовідносинах зі звільненим ним [PERSON] та з КП «Житлосервіс 2012». Представник третьої особи Світловодської міської ради позовні вимоги КП «Житлосвіт 2012» підтримав. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши подані особами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Так, в судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Комунальне підприємство «Житлосервіс 2012» створено згідно з рішенням Світловодської міської ради від 28 лютого 2012 року № 470 «Про створення комунальних підприємств та затвердження їх Статутів», засноване на комунальній власності Світловодської міської територіальної громади міста та підпорядковане Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради. Відповідно до Статуту КП «Житлосервіс 2012» управління підприємством здійснює директор, який призначається та звільняється з посади за розпорядженням Світловодського міського голови на контрактній основі. В період з 11 листопада 2010 року до 15 листопада 2015 року [PERSON] обіймав посаду Світловодського міського голови Кіровоградської області. Розпорядженням Світловодського міського голови [PERSON] від 18 червня 2014 року № 165-к було розірвано контракт з директором КП «Житлосервіс 2012» [PERSON] за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до Світловодського міського голови\~\~[PERSON] та Комунального підприємства «Житлосервіс 2012»\~\~- задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Світловодського міського голови Кіровоградської області №165-к від 18 червня 2014 року про розірвання контракту з [PERSON] та його звільнення з посади директора Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» з 18 червня 2014 року. Поновлено [PERSON] на посаді директора Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» з 18 червня 2014 року.\~Стягнуто з\~Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» на\~\~користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 64936,13 грн.,\~який обрахований без вирахування податків та інших обов'язкових платежів, та у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 500 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Як на підставу для скасування рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі зазначив, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про пропуск відповідачем строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником установи чи підприємством. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року: 1. визнано незаконним та скасовано розпорядження Світловодського міського голови від 18 червня 2014 року № 165-к «Про розірвання контракту з [PERSON] та його звільнення з посади директора КП «Житлосервіс 2012»; 2. поновлено [PERSON] на посаді директора КП «Житлосервіс 2012» з 18 червня 2014 року; 3. стягнуто з КП «Житлосервіс 2012» на користь [PERSON] середній заробіток\~\~за час вимушеного прогулу в сумі 163118 грн. 60 коп., який обрахований без вирахування податків та інших обов'язкових платежів, та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди; 4. відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до виконавчого комітету Світловодської міської ради, Світловодського міського голови [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження про розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди; 5. з КП «Житлосервіс2012» стягнуто у дохід держави судові витрати в сумі 2118,38 грн. зі Світловодської міської ради 487,20 грн. (а.с.6-12). Присуджені до стягнення судовими рішеннями кошти виплачувалися [PERSON] Комунальним підприємством «Житлосервіс 2012» в період з 22 січня 2015 року по 01 липня 2016 року на загальну суму 164\~118,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.19-82). Після завершення строку повноважень на виборній посаді [PERSON] повернувся на попередню роботу і обіймає посаду головного лікаря Світловодської ЦРЛ. Розпорядженням Світловодського міського голови [PERSON] від 28 грудня 2015 року №401-к [PERSON] поновлено на посаді директора КП «Житлосервіс 2012» з 18 червня 2014 року (а.с.104,105). Посилаючись на те, що виплатою [PERSON] присудженої рішенням суду суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу Комунальному підприємству «Житлосервіс 2012» завдано матеріальної шкоди, позивач просив задовольнити його вимоги. Відповідач [PERSON] заперечував позовні вимоги посилаючись на те, що не перебував у трудових правовідносинах з [PERSON] та з КП «Житлосервіс 2012». Досліджуючи наявні матеріали справи, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність. Суд зазначає, що згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договоромє угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Трудові відносини з керівником комунального підприємства регулюються контрактом, як особливою формою трудового договору. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, тому власником комунального підприємства виступає територіальна громада. Частина друга статті 78 Господарського Кодексу\~України передбачає, що орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади - і виконує його функції у межах, визначених ГК та іншими законодавчими актами. Згідно ч.1 ст.78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Комунальне унітарне підприємство очолює керівник підприємства, що призначається органом, до сфери управління якого входить підприємство, і є підзвітним цьому органові (ч.7 ст.78 ГК України). Відповідно до\~\~пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, віднесено до компетенції сільського, селищного, міського голови. На підставі викладеного суд визнає, що керівник комунального підприємства і міський голова як уповноважена особа власника виступають сторонами трудового договору, тому правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої службовою особою у зв'язку з незаконним звільненням працівника, регулюються нормами трудового законодавства. З встановлених обставин справи видно, що між сторонами виник спір про покладення матеріальної відповідальності на службову особу, якою підписано розпорядження про звільнення працівника. Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що з відповідача належить стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок виплати, поновленному на роботі [PERSON] на підставі рішення суду, суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні так як їх не доведено достовірними, допустимими, належними та достатніми для задоволення позовних вимог доказами. Так, згідно положень\~ст.24\~Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України. За змістом\~ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються\~Конституцією України, цим та іншими законами. У\~ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~зазначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Суд враховує, що в силу п.8\~ст.134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, тільки коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. При цьому, відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. В пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року\~(з подальшими змінами), судам роз»яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8\~ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. В пунткі 33 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз»яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції\~ст.237 КЗпП України\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. На підставі викладеного суд зазначає, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 і статті 237 КЗпП матеріальну відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому. Частиною 3\~ст.61 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При вирішенні даного спору рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, що набрало законної сили, згідно вимог ч.3 ст.61 ЦПК України\~\~має преюдиційне значення. Вказаним рішенням суду встановлено факт незаконного звільнення керівника КП «Житлосервіс 2012» [PERSON] в звязку з чим його було поновлено на роботі, а також встановлено інші істотні для даної справи обставини. Вирішуючи дану справу суд враховує, що вказаним рішенням Апеляційного суду також встановлено підстави прийняття Світловодським міським головою Кіровоградської області [PERSON] розпорядження від 18 червня 2014 року № 165-к «Про розірвання контракту з директором КП «Житлосервіс 2012» [PERSON]М.» за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Так, в рішенні Апеляційного суду зазначено, що 06 травня 2014 року до виконавчого комітету Світловодської міської ради надійшло подання Світловодського міжрайонного прокурора про усунення порушень, пов'язаних з укладенням КП «Житлосервіс 2012», в особі директора [PERSON], договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій з ТОВ «Сервіспромексперт». Розпорядженням Світловодського міського голови №165-к від 18 червня 2014 року розірвано контракт, укладений з [PERSON] 20 лютого 2013 року та з 18 червня 2014 року [PERSON] звільнено з посади директора КП «Житлосервіс 2012» за п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Як встановив Апеляційний суд підставою для розірвання контракту з [PERSON] за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України у розпорядженні Світловодського міського голови № 165-к від 18.06.2014 року зазначено: - порушення [PERSON] вимог чинного законодавства щодо визначення ТОВ «Сервіспромексперт» виконавцем послуг з управління та утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до неотримання КП «Житлосервіс 2012»\~\~доходів від ведення господарської діяльності; - передача [PERSON] без відповідного рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради в безоплатне користування ТОВ «Сервіспромексперт» майна комунальної власності, що призвело до неотримання територіальною громадою доходу в сумі більше 19 000 гривень. Як видно з мотивувальної частини рішення Апеляційний суд визнав, що підстави для розірвання контракту з [PERSON] та для його звільнення з посади, були правильно визначені роботодавцем як одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства. Наведені Світловодською міською радою та Світловодським міським головою підстави для розірвання контракту з [PERSON] як в сукупності, так і кожна окремо, свідчили про одноразове грубе порушення [PERSON] трудових обов'язків. На підставі викладеного суд зазначає, що у власника КП «Житлосервіс 2012» існували підстави для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] у виді звільнення його з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Проте, як встановив Апеляційний суд, Світловодська міська рада (власник КП) пропустила строк для застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON], отже при розірванні контракту з [PERSON] не був дотриманий лише строк для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення, передбачений ст.148 КЗпП України, що і стало приводом для скасування Апеляційним судом розпорядження міського голови [PERSON] та поновлення [PERSON] на роботі. Згідно з вимогами ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу; такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Можливе притягнення до матеріальної відповідальності як при умислі на порушення закону, так і при необережності. З тексту цієї статті суд приходить до висновку про те, що такою особою може бути не лише керівник, але й інша службова особа (наприклад, юрисконсульт, який неправильно проконсультував керівника підприємства, установи, організації (власника), який у свою чергу підписав незаконний наказ про звільнення працівника). Проте, це не звужує коло працівників, на яких може бути покладена матеріальна відповідальність у кожному випадку незаконного звільнення, до однієї особи - посадової особи, яка підписала наказ про незаконне звільнення (переведення). Інші особи також можуть нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну незаконним звільненням (переведенням) і виплатою працівникові середнього заробітку (різниці в заробітній платі) за час вимушеного прогулу (виконання нижчеоплачуваної роботи), відповідно до ст. 132 і п. 2 ст. 133 КЗпП. При цьому суд враховує, що [PERSON] як до його обрання на виборну посаду Світловодського міського голови, так і після спливу строку перебування на вказаній посаді, працював та працює головним лікарем Світловодської центральної районної лікарні, за фахом є лікарем, а тому суд визнає, що при підписанні розпорядження №165-к від 18 червня 2014 року, проект якого готувався в тому числі і юрисконсультом органу місцевого самоврядування, [PERSON] поза сумнівом особисто не міг знати, що для застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] минули строки, передбачені ст.148 КЗпП України. Встановлені обставини вказують, що позивачем не доведено персональної вини, як у формі умислу так і у формі необережності, [PERSON] в допущені порушення строку застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] Вказане переконує суд, що вина у допущені порушення строку застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] та у підписанні міським головою [PERSON] розпорядження №165-к від 18 червня 2014 року лежить на іншій службовій особі, яка готувала проект вказаного розпорядження, та яка в силу своїх посадових обовязків, повинна була запобігти прийняттю та підписанню такого розпорядження, яке було складено без дотримання вимог ст.148 КЗпП України, тобто проект вказаного розпорядження не зазнав належної правової підготовки. Вказану службову особу в судовому засіданні не встановлено, а тому й не притягнуто як належного відповідача у справі, що не позбавляє позивача права у встановленому законом порядку предявити до належної службової особи вказані позовні вимоги. Крім цього суд також враховує, що про порушення, допущені директором КП «Житлосервіс 2012» [PERSON] було зазначено у поданні Світловодського міжрайонного прокурора, яке надійшло до Світловодського міськвиконкому 06 травня 2014 року. В поданні прокурора зазначалося, що 01 листопада 2013 року на адресу Світловодської міської ради прокуратурою було направлено звернення голови громадської ради [PERSON] з приводу того, що приватні структури ТОВ «Сервіспормексперт» та ТОВ «Ярк-комфорт», які не визначені надавачами послуг з утримання житлових будинків, укладають договори з мешканцями м. Світловодська та приймають кошти від населення. Як видно зі змісту розпорядження №165-к від 18 червня 2014 року воно прийнято на підставі розгляду: - подання Світловодського міжрайонного прокурора №2-1317 від 22 квітня 2014 року про усунення порушень вимог Законів України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про звернення громадян», причин та умов, що їм сприяли; - рішення Світловодської міської ради №1072 від 23 грудня 2008 року «Про визначення переліку житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюються на конкурсних засадах»; - рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №387 від 21 травня 2014 року «Про розгляд подання Світловодського міжрайонної прокуратури від 22 квітня 2014 року №2-1317»; - рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №260 від 10 квітня 2013 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг»; - рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради №456 від 18 червня 2014 року «Про усунення виявлених порушень у сфері визначення виконавців житлово-комунальних послуг та використання комунального майна». Вказане доводить, що звільнення [PERSON] відбулося за результатами розгляду подання прокурора, яким було висунуто вимогу Світловодській міській раді, Світловодському міському голові усунути порушення, пов'язані з укладенням КП «Житлосервіс 2012» в особі [PERSON] договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій з ТОВ «Сервіспромексперт». Вказане подання було обов'язковим для виконання й обґрунтовувалося вищезазначеними рішеннями Світловодської міської ради та виконавчого комітету Світловодської міської ради. Вказане переконує суд, що звільнення [PERSON] з посади відбулося не лише за виданим Світловодським міським головою [PERSON] розпорядженням, а й на підставі подання прокурора та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради, який є колегіальним органом, оскільки міський голова підписуючи розпорядження про звільнення [PERSON], здійснив зазначене не з власної ініціативи, а за результатами розгляду подання прокурора, та на підставі рішення Світловодскьої міської ради та рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради, що спростовує доводи позивача про персональну відповідальність [PERSON] Крім цього, на час звернення до суду КП «Житлосервіс 2012» з позовом [PERSON] вже не обіймає посаду міського голови, на час розгляду справи не є службовою особою, що є обовязковою умовою повної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, 237 КЗпП України, а тому на нього не може бути покладена вказана відповідальність. З огляду на викладене суд визнає, що в судовому засіданні не встановлено достовірних даних про допущення незаконних дій Світловодським міським головою [PERSON], отже позивачем не доведено персональної вини [PERSON] в незаконному звільненні директора КП «Житлосервіс 2012» [PERSON] та у навмисному заподіянні шкоди КП «Житлосервіс 2012» у звязку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 164118,60 грн., а тому у суду відсутні правові підстави для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України, в зв»язку з чим суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовної заяви у зв'язку з її безпідставністю та недоведеністю. Крім цього, присуджені до стягнення судовими рішеннями кошти виплачувалися [PERSON] Комунальним підприємством «Житлосервіс 2012» починаючи з 22 січня 2015 року на підставі рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, яким ухвалено рішення про задоволення позову [PERSON] до Світловодського міського голови\~\~[PERSON] та Комунального підприємства «Житлосервіс 2012, поновлено [PERSON] на посаді директора Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» з 18 червня 2014 року, та стягнуто з\~Комунального підприємства «Житлосервіс 2012» на\~\~користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до вимог п. 20 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником; право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Отже, з січня 2015 року виникло право у КП «Житлосервіс 2012» регресної вимоги до службової особи, винної у незаконному звільненні [PERSON], проте позивач з вказаним позовом звернувся до суду у серпні 2016 року, тобто після спливу строку, встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України. Суд також зазначає, що вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат підприємства, що полягають у відшкодуванні [PERSON] моральної шкоди, та у сплаті судових зборів, повязаних з розглядом справи за позовом [PERSON], задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на нормах матеріального права. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed