Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

у серпні 2018 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що відповідач була призначена начальником комунального підприємства «Карлівка Новатор», на контрактній основі з міською радою, натомість контракт [PERSON] не підписала та не повернула, перебуваючи на посаді начальника КП «Карлівка Новатор» відповідач перевищуючи свої повноваження, затверджувала та вносила зміни до штатного розпису, збільшуючи собі посадовий оклад, у звязку з чим підприємство понесло збитки у розмірі 41\~182,86 грн. Також [PERSON] безпідставно отримала розрахунок при звільненні, адже наказ не був підписаний керівником, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму збитків 41182,86 грн та судовий збір. Представник відповідача [PERSON] у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішенням Машівського районного суду від 04.06.2018 року, залишеним без змін Апеляційним судом Полтавської області від 05.09.2018 року, позов [PERSON] до КП «Новатор» задоволено частково та визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівської міської ради Полтавської області від 01.06.2017 р. № 93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» Печерицю Поліну Олександрівну» видане в.о. міського голови Карлівської міської ради [PERSON]; визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівської міської ради Полтавської області від 13.06.2017 р. № 97 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 01.06.2017 р. №93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» Печерицю Поліну Олександрівну», видане міським головою Карлівської міської ради [PERSON]. 24.02.2017 року між Карлівською міською радою та [PERSON] укладено контракт, який є чинним та не скасований та відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду начальника КП «Карлівка-Новатор», про що внесено запис в трудову книжку [PERSON], а тому у відповідача були всі права для затвердження штатного розпису. Також зазначає про обовязок підприємства проведення розрахунку з працівником при звільненні т(а.с.82-102). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що відповідач звільнена при доказуванні у цій справі, оскільки рішенням суду встановлено неправомірність дій позивача та поновлено [PERSON] на роботі, а тому позов безпідставний, також просила стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що розпорядженням міського голови Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області № 167 від 02.12.2016 [PERSON] призначено на посаду начальника КП «Карлівка Новатор» з 02 грудня 2016 року (а.с.3). За доповідною запискою заступника начальника міського голови з питань діяльності виконавчих органів від 31.05.2017 року (а.с.4), [PERSON] не повернула до Карлівської міської ради примірник контакту, наданий їй для підпису. Наказами від 31.12.2016 року та 30.04.2017 року затверджено граничну чисельність працівників та штатний розпис КП «Карлівка Новатор», внесено зміни (а.с.10-13). Розпорядженням в.о. міського голови Карлівської міської ради Карлівського району Полтавської області № 93 від 01 червня 2017 року начальника КП «Карлівка Новатор» [PERSON] звільнено з 01 червня 2017 року відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин посадових обовязків та відсутність укладеного контракту між засновником та начальником підприємства (а.с. 8 т. 1). Частинами 1 та 3\~ст. 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Тобто ця відповідальність повязана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної шкоди. Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмір прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках зазначених у законодавстві. За положенням п.1 ч.1\~ст. 134 КЗпП\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий\~договір про\~взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас рішенням Машівського районного суду від 04.06.2018 року, залишеним без змін Апеляційним судом Полтавської області від 05.09.2018 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівської міської ради Полтавської області від 01.06.2017 р. № 93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» Печерицю Поліну Олександрівну» видане в.о. міського голови Карлівської міської ради [PERSON]; визнано протиправним та скасовано розпорядження Карлівської міської ради Полтавської області від 13.06.2017 р. № 97 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 01.06.2017 р. №93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» Печерицю Поліну Олександрівну», видане міським головою Карлівської міської ради [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді начальника Комунального підприємства «Карлівка новатор» з 02 червня 2017 року. При розгляді вказаної цивільної справи судом розглядалися доводи КП «Карлівка Новатор» щодо порушення [PERSON] своїх трудових обовязків та вказані доводи не знайшли свого підтвердження, не надано таких доказів і в даній справі. Щодо посилання відповідачів про відсутність контракту з [PERSON] суд зазначає, що 24 лютого 2017 між Карлівською міською радою та [PERSON] укладено контракт, про що свідчить наданий позивачем примірник указаного контракту, вказана обставина також встановлена рішенням Машівського районного суду від від 04.06.2018 року. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Враховуючи вищевикладений висновок суду, заява представника відповідача про застосування позовної давності не розглядається. У відповідності зі статтею 141 ЦПК України, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін та приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved