Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернулася із позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 519-04 від 22.12.2014 її було звільнено 27.12.2014 з 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури архітектурного факультету ПолНТУ та з 0,3 посади асистента цієї ж кафедри у зв'язку із закінченням строку трудового договору, на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Так, вона була обрана на посаду асистента кафедри за конкурсом, який відбувся 09.07.2014 року, але в кінці серпня 2014 вченою радою був скасований. У зв'язку з цим з нею було укладено контракт на підставі нею поданої заяви, в якій вона вказала строк роботи до 31.08.2015 року. Згідно резолюції першого проректора Коробка Б. в цій заяві було незаконно визначено строк роботи до 27.12.2014 року, який сторонами не узгоджувався. Окрім цього було порушено її права як учасника навчального процесу під час перебування в аспірантурі; право на укладання контракту з ПолНТУ, як переможця конкурсу на заміщення вакантної посади; на неї керівництвом ВУЗу чинився тиск під час написання заяв про продовження строку трудового договору; за час роботи не нараховано надбавки за науково - педагогічний стаж; не виплачено компенсацію за невикористану відпустку та інші належні їй виплати. Також позивач стверджує, що вона має статус молодого спеціаліста, який дає їй право відпрацювати у ВУЗі 3 роки, а отримання нею направлення на роботу після закінчення навчання в університеті було пов'язано з тим, що їй не віддавали диплом, а отже це перешкоджало вступу до аспірантури. Незаконними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка нею оцінена у 50000 грн. та виразилася у приниженні її людської гідності, втраті нормальних життєвих зв'язків, порушенні звичного способу життя, у пошуках потреб у додатковому забезпеченні свого існування. У зв'язку із цим позивач просить суд визнати незаконним її звільнення, скасувати наказ про її звільнення та поновити на посаді асистента кафедри основ архітектури ПолНТУ; · виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з посадового окладу асистента; · визнати незаконним та скасувати наказ № 291-04 від 29.08.2014 щодо продовження терміну роботи за строковим трудовим договором в частині його строку до 27.12.2014; · скасувати трудовий договір між нею та ПолНТУ в частині його строковості; зобов'язати відповідача дотримуватися вимог Положення про підготовку науково - педагогічних і наукових кадрів щодо укладення із нею Типової угоди працевлаштування аспіранта після закінчення аспірантури та включення часу навчання в аспірантурі до науково - педагогічного стажу; · провести виплату недонарахованих надбавок до посадового окладу, виходячи з наявності 3-річного науково - педагогічного стажу з 01.11.2013; · зобов'язати відповідача виконати вимоги Типової угоди про підготовку аспірантів (докторанта) за рахунок державного замовлення в частині працевлаштування аспіранта після закінчення аспірантури; · зобов'язати відповідача виплатити компенсацію за невикористаний день щорічної відпустки (відкликання з відпустки) з урахуванням прострочення виплат з моменту звільнення; · визнати незаконним та відмінити рішення Вченої ради архітектурного факультету ПолНТУ від 29.08.2014 року в частині скасування конкурсу на посаду асистента кафедри основ архітектури, за яким її було обрано; · стягнути на її користь із відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просять його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечують, оскільки позивач була звільнена наказом № 519-04 від 22.12.2014 у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. З даним наказом позивач була ознайомлена, тому фактично погодилася з умовами строкового договору, які були запропоновані роботодавцем. Тобто припинення трудового договору по закінченню строку не потребувало заяви чи якогось іншого волевиявлення, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору вона виразила, коли написала заяву про прийняття її на роботу за таким договором. Одночасно нею було виражено волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на який він був укладений. Будь - якого тиску зі сторони керівництва ВУЗу під час написання заяв та ознайомлення з наказами до [PERSON] не застосовувалося. Після закінчення навчання, відповідно до договору № 404-АМ\\10 від 10.06.2010 позивачу було видано направлення на роботу до ПП «ТК Строй», яке та отримала 23.06.2010 року. Тому [PERSON] не була молодим спеціалістом, коли влаштувалася на роботу до ПолНТУ. Оскільки законні підстави для поновлення на роботі [PERSON] відсутні, то немає підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відповідності до наказу № 291-04 від 29.08.2014 - в першому абзаці встановлено термін роботи [PERSON] із 01.09.2014 по 27.12.2014 - останній робочий день, 28.12.2014 - вихідний день. В другому абзаці розписано навантаження, яке має виконувати [PERSON] в першому семестрі, а саме 0,7 посади асистента і додатково 0.3 посади асистента на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON], а саме на випадок бажання останньої перервати відпустку та приступити до роботи раніше вказаного терміну. З наказом позивач ознайомилася 11.09.2014, що засвідчила своїм підписом, зауважень не зазначила. Окрім цього, Положення про підготовку науково- педагогічних і наукових кадрів, яке затверджене постановою КМУ від 01.03.1999 за № 309 не зобов'язує навчальний заклад укладати Типові угоди про підготовку аспіранта (докторанта) за рахунок державного замовлення. Позивач, навчаючись в аспірантурі, до повноважних органів університету з цього приводу не зверталася. Оскільки [PERSON] була зарахована на науково - педагогічну посаду асистента, яка визначається п. 9 ст.55 Закону України «Про вищу освіту», враховуючи стаж науково - педагогічної роботи менше 3 років, право на отримання надбавки до посадового окладу вона не набула. 29.08.2014 року вчена рада архітектурного факультету законно та обґрунтовано скасувала рішення від 09.07.2014 про обрання за конкурсом на посади асистентів, у зв'язку з нелегітимністю таких дій, про що було вказано у листі ДІНЗ України від 28.08.2014 року № 01-26\\1607. Оскільки дії відповідача носили законний характер, то моральна шкода позивачу спричинена не була. Окрім цього, заявлені позивачем позовні вимоги, зазначені в п.п. 3 та 9 позову, а саме в частині визнання незаконним та скасування наказу № 291-04 від 29.08.2014 щодо продовження терміну роботи за строковим договором в частині його строку до 27 грудня 2014 та визнання незаконним та відміни рішення Вченої ради архітектурного факультету ПолНТУ від 29.08.2014 в частині скасування конкурсу на посаду асистента кафедри основ архітектури заявлені поза межами строків звернення до суду, які визначені ст. 233 КЗпП України, що є наслідком відмови у позові. Відмова у задоволенні позовних вимог, викладених у п.п. 3, 9 має наслідком відмову у задоволенні п. 1 щодо визнання незаконним звільнення скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді асистента кафедри основ архітектури ПолНТУ. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази прийшов до наступного висновку: [PERSON] в період часу з 01.11.2010 по 31.10.2013 була зарахована до аспірантури на базі ПолНТУ з відривом від виробництва, відповідно до наказу № 37-62 від 01.11.2010, згідно з Положенням про підготовку науково - педагогічних і наукових кадрів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 01.03.1999 року № 309 та за результатами складання вступних іспитів. (а.с.24 ). Відповідно до наказу № 412-04 від 02.09.2013 «Про прийом на роботу» - [PERSON] прийнято за сумісництвом з 02 вересня 2013 року за строковим договором на час відпустки по вагітності і пологам [PERSON] по 31 жовтня 2013 року на 0, 4 посади асистента кафедри основ архітектури з оплатою 40 % посадового окладу, педагогічного стажу немає. (а.с. 103, 104). Наказом № 488-04 від 22.10.2013 [PERSON] звільнено 31.10.2013 з роботи за сумісництвом з 0,4 посади асистента кафедри основ архітектури у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Відділу бухгалтерського обліку і звітності та економіки, фінансування провести розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку - 11 календарних днів за період роботи з 02.09.2013 по 31.10.2013 року.(а.с. 105). Після закінчення аспірантури, відповідно до наказу від 01.11.2013 № 508-04 «Про прийом на роботу, перехід на повну посаду, сумісництво, перехід з посади на посаду, зміну посадового окладу, встановлення та зміну надбавки за вислугу років, доплати, зміну пункту наказу,зміну фонду оплати праці» - [PERSON] прийнята з 01.11.2013 за строковим договором на час відпустки по вагітності і пологах [PERSON] на 0,4 посади асистента кафедри основ архітектури з оплатою 40 % посадового окладу та додатково на 0,2 посади асистента цієї ж кафедри за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом по 31.08.2014 року з оплатою 20 % посадового окладу, педагогічний стаж менше 3 років. (а.с.107). Наказом № 39-04 від 31.01.2014 [PERSON] дозволено працювати за сумісництвом, у вільний від основної роботи час, за строковим трудовим договором з 01 лютого 2014 року по 27 червня 2014 року на час відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, на 0, 2 посади асистента кафедри основ архітектури з- оплатою 20 % посадового окладу, педагогічний стаж менше 3 років. (а.с.115). Цим же наказом [PERSON] переведено з 01.02.2014 на 0,8 посади асистента цієї ж кафедри на час відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] як матері, дитина якої потребує домашнього догляду, до її фактичного виходу з оплатою 80 % посадового окладу, залишивши 0, 2 посади асистента цієї ж кафедри. (а.с. 117). Наказом № 213-04 від 27.06.2014 [PERSON], яка працювала за сумісництвом на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури, продовжено термін роботи за сумісництвом за строковим договором з 27.06.2014 по 03.07.2014. Цим же наказом останню звільнено з роботи за сумісництвом з 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури 03.07.2014 у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.119). Наказом № 249-04 від 28.07.2014 [PERSON] звільнено 29.07.2014 з 0,8 посади асистента кафедри основ архітектури, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. (а.с.121). Наказом № 291-04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво» - [PERSON], яка працює на 0, 2 посади асистента кафедри основ архітектури, продовжено термін роботи за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом з 01.09.2014 до закінчення 2014\\2015 навчального року по 27.12.2014 року. [PERSON], яка працює на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури, з 01.09.2014 року переведено на 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури з оплатою 70 % посадового окладу та додатково на 0,3 посади асистента основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] з оплатою 30 % посадового окладу. Дозволено працювати за сумісництвом, у вільний від основної роботи час за строковим трудовим договором, на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] з 01.09.2014 по 27.12.2014. на 0,2 посади асистента цієї ж кафедри. Педагогічний стаж менше 3 років. (а.с. 126, 131). Наказом № 519-04 від 22.12.2014 «Про припинення трудових відносин» - [PERSON], яка працювала на 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури та 0,3 посади асистента цієї ж кафедри на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON], звільнено 27 грудня 2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст.36 КЗпП України. (а.с. 136). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи уповноваженою особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією у становою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно п. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк або встановлений за погодженням сторін. Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 цього ж Кодексу передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, та і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилася у зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду ( або виконанням певного обсягу робіт). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з наказом № 291-04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво» була ознайомлена, про що власноручно розписалася та зазначила дату ознайомлення - 11.09.2014, а отже погодилася з умовами цього строкового трудового договору, які були запропоновані їй роботодавцем. (а.с. 126, 131). 12.12.2014 [PERSON] додатково повідомлено, що термін дії трудового договору закінчується 27.12.2014, що остання засвідчила своїм підписом (а.с. 139). Окрім цього, позивачем не доведено та не надано до суду належних і допустимих доказів щодо написання нею заяви про продовження строкового договору під психічним тиском зі сторони керівництва ВУЗу, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а саме в тій частині, що думаючи, що їй не виплатять в подальшому заробітну плату, вона написала заяву, в якій вказала строк дії цього договору. При цьому, суд звертає увагу, що заяви про продовження строкового договору власноручно написані позивачкою, остання ознайомлювалася під розпис зі змістом наказу № 291-04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво», будь - яких даних, що на неї чинився психічний тиск немає. При цьому, пояснення [PERSON], в тій частині, що вона про існування наказу № 291-04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво» дізналася лише після свого звільнення та отримала його на підставі запиту є неспроможними, оскільки в даному наказі мається її підпис із датою 11.09.2014, що свідчить про те, що остання з його змістом була ознайомлена. Окрім цього, неможливо прийняти до уваги як доказ посвідчення, видане на ім'я [PERSON], в якому зазначено строк його дії до 31.08.2015, оскільки даний документ лише посвідчує особу та втрачає свою дію з часу закінчення трудового договору та звільнення особи із займаної посади. На наданих заявах, написаних [PERSON] щодо продовження строку трудового договору мається резолюція першого проректора ПолНТУ Коробка Б., в якій зазначено строк дії договору, а саме 28.12.2014. Відповідно до порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року - випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо - кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом 3 років з моменту укладення з ними трудового договору із замовником. Час навчання в інтернатурі до цього терміну не зараховується. Сторонами не заперечується, що після закінчення навчання [PERSON] відповідно до умов договору № 404-АМ\\10 від 10.06.2010 видано направлення на роботу до ПП «ТК Строй», яке одержано нею 23.06.2010. Тобто, суд погоджується, шо позивач не була молодим спеціалістом, коли влаштувалася на роботу до ПолНТУ імені Ю.Кондратюка. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно повинен прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Оскільки судом не встановлено незаконність звільнення [PERSON] в порядку п.2 ст. 36 КЗпП України, то позовні вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру посадового окладу асистента до задоволення не підлягають. Окрім цього, в судовому засіданні досліджено доводи позивача в частині незаконності наказу № 291 - 04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво», оскільки він ніби -то є незрозумілим, так як містить різні терміни щодо закінчення дії строкового трудового договору. Так, за змістом наказом № 291-04 від 29.08.2014 «Про продовження терміну роботи, перехід з посади на посаду, сумісництво» врегульовано, що [PERSON], яка працює на 0, 2 посади асистента кафедри основ архітектури, продовжено термін роботи за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом з 01.09.2014 до закінчення 2014\\2015 навчального року по 27.12.2014 року. [PERSON], яка працює на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури, з 01.09.2014 року переведено на 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури з оплатою 70 % посадового окладу та додатково на 0,3 посади асистента основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] з оплатою 30 % посадового окладу. Дозволено працювати за сумісництвом, у вільний від основної роботи час за строковим трудовим договором, на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] з 01.09.2014 по 27.12.2014. на 0,2 посади асистента цієї ж кафедри. Проаналізувавши надані докази, судом встановлено, що позивач була прийнята на роботу і працювала за строковим договором, за погодженням сторін строк роботи було обумовлено до настання конкретної дати, вказаною у наказі, а саме 27.12.2014. Таким чином, даний наказ не містить різних термінів щодо закінчення дії строкового трудового договору, в ньому вказано термін дії договору, а тому позовна вимога щодо скасування договору в частині його строковості задоволена бути не може. Положенням про підготовку науково - педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ № 309 від 01.03.1999 визначено регламентовано діяльність у галузі підготовки науково - педагогічних і наукових кадрів. Пунктом 39 даного положення визначено, що зарахування до аспірантури проводиться наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Судом встановлено, що [PERSON] в період часу з 01.11.2010 по 31.10.2013 була зарахована до аспірантури на базі ПолНТУ з відривом від виробництва, відповідно до наказу № 37-62 від 01.11.2010 за результатами складання вступних іспитів. (а.с.24 ). Пунктом 17 положення визначено порядок працевлаштування згідно з типовою угодою у разі зарахування на навчання за державним замовленням. Однак встановлено, що під час навчання в аспірантурі питання про укладення даної угоди не порушувалося і укладення такої угоди учбового закладу із аспірантом не є обов'язком, у зв'язку з чим позовна вимога в частині зобов'язання відповідача дотримуватись вимог положення в частині заключення типової угоди, працевлаштування аспіранта після закінчення аспірантури та включення часу в аспірантурі до науково - педагогічного стажу до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 22-3 Закону України «Про наукову і науково- технічну діяльність» до стажу наукової роботи зараховується час навчання в аспірантурі, який відповідно до Порядку виплати надбавок за стаж наукової роботи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 494 від 14.04.2004 року виплачується науковим працівникам, перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 257 від 04.03.2004. Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково- педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001. дія зазначеного порядку поширюється на працівників, зазначених постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року і на яких поширюються умови оплати праці працівників навчальних закладів і установ совіти. [PERSON] зарахована на науково - педагогічну посаду асистента, яка визначається п. 9 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» а тому не має права на отримання зазначеної надбавки, оскільки її науково - педагогічний стаж менше 3 років. Таким чином, позовна вимога в частині проведення виплат недонарахованих надбавок до посадового окладу, виходячи із наявності 3 - річного науково - педагогічного стажу із 01.11.2013 задоволенню не підлягає. Наказом № 228-04в від 28.07.2014 [PERSON], яка працює на 0,8 посади асистента кафедри основ архітектури, тимчасово на час відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною [PERSON] та на 0, 2 посади асистента цієї ж кафедри, за її згодою, відкликано з щорічної відпустки із 29.07.2014, у зв'язку із виходом на роботу [PERSON] Відкликання з відпустки відбулося з умовою надання зазначено частини відпустки в інший час згідно даного наказу. За завою [PERSON] було надано 31 день календарної щорічної відпустки з 30.07.2014 по 30.08.2014 згідно № 228-04в від 28.07.2014. Виплати відпускних проведені в повному обсязі. 29.12.2014 позивач отримала трудову книжку і з нею проведено виплату усіх сум, що належать їй від установи. 09.07.2014 року на засіданні вченої ради архітектурного факультету ПолНТУ відбувся офіційно оголошений конкурс за заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників, на якому було розглянуто кандидатуру [PERSON] на обрання за конкурсом кафедри основ архітектури, яка подала документи на розгляд на посаду асистента на 1 рік.(а.с. 83, 85). Листом № 01-22\\1458 від 31.07.2014 року Державної інспекції навчальних закладів України (далі ДІНЗ України) було зобов'язано ректора ПолНТУ надати пакет документів у зв'язку із проведенням перевірки за зверненням [PERSON] щодо неправомірної, на її думку, відмови в обранні за конкурсом на посаду доцента кафедри дизайну архітектурного середовища університету. (а.с. 90-91). Наказом № 273 від 04.08.2014 для розгляду питання, викладеного в листі ДІНЗ України № 01-22\\1458 від 31.07.2014 в університеті створено комісію. (а.с.95). Листом ДІНЗ України № 01-26\\1607 від 28.08.2014 зазначено, що засідання вченої ради архітектурно факультету від 09.07.2014 проведено з порушенням вимог п. 8 Положення про обрання та прийняття на роботу4 науково- педагогічних працівників вищих начальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом МОН № 744 від 24.12.2002. в якому передбачено, що обговорення, голосування щодо кожної кандидатури претендентів на відповідну посаду, а також оголошення висновку кафедри, проводиться в їх присутності. [PERSON] на згаданому засіданні була відсутня за сімейними обставинами. При цьому мало місце обговорення, голосування та прийнятті рішення щодо її кандидатури. З огляду на викладені нормативні вимоги зазначені дії вченої ради архітектурного факультету є нелегітимними.(а.с.97-98). Відповідно до протоколу № 17 засідання вченої ради архітектурного факультету ПолНТУ від 29.08.2014 року рішення вченої ради факультету від 09.07.2014 року визнано нелегітимним та скасовано у зв'язку з порушенням п.8 Положення про обрання та прийняття на роботу науково - педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом МОН від 24.12.2002 року за № 744. Вирішено, що при нездійсненні конкурсу науково - педагогічним працівникам подати заяви про прийняття на роботу з 01.09.2014 року за наказом про обрання за конкурсом. (а.с.99-102). Таким чином, суд приходить до висновку, що у вченої ради архітектурного факультету були підстави для скасування рішення вченої ради факультету від 09.07.2014, оскільки з урахуванням доводів, викладених у листі ДІНЗ України № 01-26\\1607 від 28.08.2014 дії вченої ради визнані нелегітимними. Згідно з 2 ч. 1 ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак у судовому засіданні позивачем не було надано доказів щодо спричинення їй моральної шкоди через протиправну поведінку відповідача, у зв'язку з чим у задоволенні позовної вимоги в частині задоволення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. слід відмовити. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказали на незаконність звільнення [PERSON] з тих же підстав, які вказані у позовній заяві останньою та були предметом розгляду у судовому засіданні. При чому допитані перший проректор ПолНТУ Коробко Б.О. та начальник кадрів [PERSON] підтвердили законність звільнення [PERSON], оскільки звільнення останньої було здійснено виключно в рамках чинного законодавства, а саме у зв'язку із закінченням строку трудового договору. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. У відповідності до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Так, судом встановлено, що позовні вимоги позивача щодо визнати незаконним та скасувати наказ № 291-04 від 29.08.2014 щодо продовження терміну роботи за строковим трудовим договором в частині його строку до 27.12.2014 та визнання незаконним та відмічення рішення вченої ради архітектурного факультету ПолНТУ від 29.08.2014 року в частині скасування конкурсу на посаду асистента кафедри основ архітектури, за яким її було обрано подані поза межами встановленого 3- місячного строку, який має рахуватися з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Так, із пояснень позивача слідує, що про порушення своїх трудових прав вона дізналася 12.09.2015 року, а саме коли їй було запропоновано керівництвом ВУЗу під психічним тиском переписати заяви на продовження строку трудового договору, тоді ж і дізналася про скасування вченою радою конкурсу. Однак, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю, то строк позовної давності застосований бути не можуть. Пунктом 1 частини 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed