Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] , власником/наймачем якої є відповідач, забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач. З 01.11.2015 року по 01.12.2019 року відповідач в повному обсязі не сплачував кошти за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 23919,06 грн. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, проте відповідач борг не сплатив. Тому позивач, подавши заяву про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, яка утворилася за період з 01.10.2015 року по 01.11.2020 року в розмірі 30799,57 грн., та судові витрати. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про невизнання позову, зазначивши, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності та забезпечується послугами централізованого опалення. Вважає, що позивач незаконно вимагає з нього заборгованість за п`ять років, тоді як загальна позовна давність становить три роки. Розмір заборгованості позивачем визначено неправильно, яка за останні три роки повинна складати 15647,54 грн. за умови правильності нарахування вартості наданих послуг. У зв`язку з тим, що в порівнянні з попереднім опалювальним сезоном ціна газу стала майже вдвічі дешевшою, він звертався до позивача з вимогою щодо проведення перерахунку заборгованості, на що перерахунку зроблено не було та надано формальну відписку. Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якого відповідачем здійснювалася оплата за надані послуги, що свідчить про визнання ним боргу та згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України вказує на переривання строку позовної давності. Від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в обґрунтування чого зазначено, що, сплачуючи за послуги, він ніколи в своїх платіжних дорученнях не вказував, що сплачує за безпідставно нарахований борг, та ніколи не сплачував суми коштів, більшої від вказаної в платіжних дорученнях, таким чином він не визнавав безпідставно нарахованої суми заборгованості. Оскільки позивач продовжував нараховувати кошти за послуги за перебільшеними тарифами, тому в 2017 році він взагалі не сплачував коштів за теплопостачання. Позивач незаконно вимагає він нього сплати заборгованості за п`ять років всупереч ст. 257 ЦК України та позивачем не враховано суми фактично сплачених ним коштів за надані послуги в 2018-2020 роках. Окрім того, в 2017 році він переніс інсульт, у зв`язку з чим проходив тривале лікування, яке продовжує до теперішнього часу та змушений витрачати значні кошти. Йому встановлено другу групу інвалідності. Ці обставини стали головною причиною неможливості сплачувати кошти за послуги з теплопостачання. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав із викладених у позовній заяві обставин, пояснивши, що розмір нарахувань за надані послуги розрахований згідно встановлених Житомирською міською радою тарифів на оплату послуг з централізованого опалення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на вказані у відзиві та запереченні на відповідь на відзив обставини. При цьому пояснив, що в неопалювальний період інколи сплачував кошти для зменшення суми заборгованості. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач будучи споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач до квартири [ADDRESS] , та від отримання послуг не відмовлявся. 23.10.2012 року між КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та [PERSON] як споживачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] (а. с. 9). Відповідач своєчасно та в повному обсязі не проводив оплату за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2015 року по 01.11.2020 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 30779,57 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] (а. с. 52-54). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ст. 162 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). За положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Із розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] слідує, що у період із 01.10.2015 року по 01.11.2020 року відповідач періодично сплачував кошти за надані позивачем послуги, а за березень, квітень, травень, вересень, жовтень 2018 року, травень - липень, вересень, жовтень 2019 року, серпень - жовтень 2020 року відповідач здійснював платежі в сумах, які перевищували нарахування за вказані місяці, через що внаслідок цих платежів відбувалося переривання трирічного строку позовної давності та його відлік розпочинався спочатку, при тому, що сам відповідач у судовому засіданні стосовно сплати коштів в неопалювальний період, коли нарахування за послуги не проводилося, пояснював, що сплачував кошти для зменшення суми заборгованості. Тому оскільки між платежами відповідача відсутні періоди неплатежів тривалістю понад три роки, строк позовної давності до заявлених позивачем вимог за заявою відповідає не підлягає застосуванню. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплачував своєчасно та у повному обсязі плату за надані послуги, чим були порушені права позивача, заборгованість відповідачем на час розгляду справи залишається не сплаченою, а також відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами неправильності розміру здійснених позивачем нарахувань за послуги з централізованого опалення не згідно встановлених тарифів, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову. Так як згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а. с. 58) відповідач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що визначено ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved