Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 3). Позивач або його представник в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області 08 червня 2015 за реєстровим № 1983, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.06.2015 року, гр. [PERSON] на праві особистої приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6-8). В даному житловому будинку з 20.06.2004 року був зареєстрований як попередній власник житлового будинку відповідач [PERSON] (а.с. 9-11). Актом голови квартального комітету № 52 від 26 серпня 2015 року підтверджується той факт, що гр. [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] не проживає та не користується жилим приміщенням з червня 2010 року по цей час, постійно проживає в іншому жилому приміщені (а.с. 4,5,12,13). Вказані факти відповідачем не оспорювалися. Таким чином судом установлено, що відповідач [PERSON] з червня 2010 року не проживав у будинку [ADDRESS] без поважних причин, оскільки на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 червня 2015 року продав вказаний житловий будинок [PERSON] Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як особа, який не проживає і не користується приміщеннями вказаного житлового будинку без поважних причин. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судові витрати суд залишає за позивачем згідно його вимогам (а.с. 2).

Outcome: approved