Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в липні 2011 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання встановленого кредитного ліміту на її картковий рахунок, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000, 00 грн. 08.07.2015 року невстановлена особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами позивача в сумі 19 950, 00 грн. 09.09.2016 року позивача було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12015110040001537. 09.07.2015 року позивач на адресу банку направляла лист - заяву, в якій повідомляла про вищевказані обставини та просила не застосовувати до неї нарахування і стягнення кредитного боргу, пені та штрафних санкцій. 12.01.2016 року позивач повторно направляла на адресу банку лист з вищенаведеною вимогою. У відповідь банк надіслав лист в якому зазначалось, що банк не може ідентифікувати відправника листа та рекомендував використати авторизовані канали зв'язку для розгляду та вирішення питання зазначених в листі. В травні 2016 року позивач отримала лист - вимогу про наявність у неї заборгованості в сумі 20 925, 02 грн., в червні 2017 року позивач отримала нову вимогу щодо наявної заборгованості в сумі 52 861, 58 грн. В жовтні 2017 року позивач отримала з Ірпінського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області постанову про відкриття виконавчого провадження № 54894882 про стягнення з неї на користь банка суми боргу в розмірі 54 661, 58 грн., виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 6600 виданого 29.06.2017 року Приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. Не погоджуючись с даними обставинами, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушуваних прав та просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 704, 80 грн. 20.08.2018 року через канцелярію суду від представника відповідача ПН КМНО Швеця Р.О. - Бут О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив про відсутність належних та допустимих доказів, наданих позивачем в обґрунтування позову. Крім того, зазначив, що для вчинення виконавчого напису нотаріусом, стягувачем були надані всі необхідні документи, відповідно до вказаного Переліку. Щодо строку позовної давності зазначив, що вона не пропущена, оскільки перебіг позовної давності почався з 28.06.2014 року та закінчується 27.06.2018 року, тому виконавчий напис від 29.06.2017 року за реєстровим № 6600 вчинено в межах позовної давності. 03.09.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Бригинець А.А., згідно якого останній просив відмовити в задоволенні позовних, вимог виходячи з наступного: між сторонами виникли договірні відносини у вигляді встановлення банком на вимогу позивача кредитного ліміту в сумі 15 000, 00 грн. Причиною вчинення нотаріусом виконавчого напису є заборгованість позивача в сумі саме по кредитному договору Б/Н від 01.07.2011 року в сумі 54 661, 58 грн. Банком надано нотаріусу всі необхідні документи відповідно до норм чинного законодавства для вчинення виконавчого напису, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 02.08.2018 року провадження у справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 05.09.2018 року клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про розгляд справи з повідомленням сторін залишено без задоволення. Ухвалою суду 10.10.2018 року відмовлено в задоволені заяви представника позивача адвоката [PERSON] про забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01.07.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір Б/Н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 15 000, 00 грн. 08.07.2015 року невстановлена особа шляхом обману заволоділа належними [PERSON] грошовими коштами у розмірі 19 950, 00 грн. По факту вищезазначених обставин зареєстровано кримінальне провадження та внесено Ірпінським відділом поліції ГУ НП в Київській області до ЄРДР за № 12015110040001537, 09.09.2016 року та позивача визнано потерпілою. Позивач направляла на адресу банка листи від 09.07.2015 року, 12.01.2016 року в яких повідомляла про викладені вище обставини та просила не застосовувати до неї нарахування і стягнення кредитного боргу, пені та штрафних санкцій. У відповідь на листи позивача банк повідомив, що не може ідентифікувати відправника листа, а тому рекомендував використовувати авторизовані канали зв'язку для розгляду та вирішення питань поставлених в листі. В травні 2016 року позивач отримала від банка лист-вимогу щодо сплати заборгованості за її картковим рахунком в розмірі 20 925, 02 грн., в червні сума заборгованості зазначена у листі - вимозі становила 52 861, 58 грн. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання сторін по даному договору припиняються з моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2017 року Приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. вчинив виконавчий напис № 6600 щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором Б\\Н від 01.07.2011 року в розмірі 52 861 грн. 58 коп. за період з 01.07.2011 року по 10.04.2017 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1.2. вказаної Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.п.1,2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що для одержання вказаного вище виконавчого напису банк передав нотаріусу вказані вище документи відповідно до вказаного Переліку. Належних та достатніх доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам закону суду не надано. Інших даних, які б спростовували наявність заборгованості суду також не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором. По суті доводів позивача щодо спливу строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, слід зазначити наступне. Як зазначено у ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.3.4 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Перебіг позовної давності почався з 28.06.2014 року і закінчується 27.06.2018 року, тому вчинений напис від 29.06.2017 року за реєстровим № 6600 вчинено в межах позовної давності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи вимоги чинного законодавства, оцінюючи належність і допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при вчиненні виконавчого напису № 6600 від 29.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат», вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed