Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

УПФ України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії в розмірі 13982,39 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], відповідно з ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на підставі заяви його батька від 01.09.2003 року, отримував пенсію по втраті годувальника, а отримувачем був його батько [PERSON]. З 2006 року пенсію по втраті годувальника отримував сам [PERSON] особисто, оскільки досяг 18 років. В останній виписці із акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОВ № 033366, яку [PERSON] представив позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства з 01.02.2008 року по 28.02.2010 року. Після спливу цього періоду, а саме після 28.02.2010 року [PERSON] не представив позивачу виписку з акту огляду про продовження інвалідності, тому, на підставі ч.2 ст. 38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивач повинен був припинити виплату пенсії [PERSON] по втраті годувальника. Однак, пенсійні виплати [PERSON] продовжились до 30.09.2011 року, у звязку з чим утворилась переплата пенсії з 01.03.2010 року по 30.09.2011 року в розмірі 13982,39 гривень. На прохання позивача добровільно повернути надміру виплачені кошти відповідач не відреагував. З цих підстав позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом у зв'язку з небажанням відповідача повернути неналежним чином отримані платежі. Представник позивача у судове засідання не зявився, представив суду заяву з проханням провести судове засідання за його відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується випискою з реєстру судових повідомлень. причини неявки суду не відомі. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2002 року [PERSON], [INFO], була встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства. Після смерті матері, 01.09.2003 року відповідач звернувся з заявою до позивача про переведення його на отриманні пенсії по втраті годувальника. Отримувачем пенсії по втраті годувальника на неповнолітнього відповідача став його батько [PERSON]. Відповідно до ч.1-2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», \~пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у\~частині другій\~статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім'ї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Згідно з ч.1 ст. 38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», \~пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із\~частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого\~статтею 26 цього Закону, - довічно. Так, аналіз зазначених вище норм законодавство дає можливість зробити наступні висновки. Відповідач отримав групу інвалідності до досягнення 18-ти років, будучи неповнолітнім, тому пенсію по втраті годувальника він мав право отримувати на весь час інвалідності. Медичним висновком від 04.10.2002 року № 18/13 відповідач був визнаний дитиною-інвалідом з 07.10.2002 року по 29.12.2003 року. Згодом, з 17.11.2003 року по 30.11.2005 року встановлено було інвалідність ІІ групи та з 01.12.2005 року продовжено до 31.01.2008 року. Згідно виписки з акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОВ № 033366 встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства з 01.02.2008 року по 28.02.2010 року. По закінченню терміну, відповідач не надав позивачу довідку про продовження інвалідності, однак, виплати проводились, в результаті утворилась переплата пенсії з 01.03.2010 року по 30.09.2011 року в розмірі 13982,39 гривень. Таким чином, суд, враховуючи відсутність заперечень від відповідача, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 243,60 гривень. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved