Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У серпні 2019 року позивач пред`явила дійсний позов, який в процесі розгляду справи уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2008 року. Спільне життя з відповідачем не склалося і вони перестали вести спільне господарство, тривалий час спільно не проживають. Шлюбні відносини з відповідачем припинено. Подальше проживання разом та збереження шлюбу неможливі. Сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05 липня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 234. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05 липня 2008 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 234. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05.07.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 08 листопада 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [INFO] народилася [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 632. Батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, [INFO] народилася [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 158. Батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] (а.с. 11). Шлюб позивача з відповідачем не склався. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved