Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в загальній сумі 39 962 343,8грн., з яких: 16 000 000,00грн. - сума основного боргу, 1 393 600,00грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 22 568 743,80грн. - проценти за користування позикою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.07.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (далі - Договір), на виконання умов якого Позикодавець передав Позичальнику 16 000 000,00грн., а Позичальник зобов'язувався повернути позику у визначений цим Договором строк. Сума позики Позикодавцем була надана Позичальнику частинами, а на підтвердження отримання грошових коштів останнім були складені власноручні розписки, якими підтверджується, що Відповідач отримав від Позивача грошові кошти на загальну суму 16 000 000,00грн. Всю суму позики Відповідач мав повернути Позивачу до 01.08.2019 року відповідно до графіку, передбаченого Додатком №1 до цього Договору та у визначеному в ньому місці, однак станом на час подання позовної заяви до суду Відповідач навіть не повернув і частини з отриманої суми позики. При цьому, Відповідач посилався на наявність поважних причин, які не дають змоги повернути суму позики, на підтвердження чого демонстрував Позивачу певні документи. Зокрема, як зазначає Позивач, Відповідач демонстрував відповідні правовстановлюючі документи та інвестиційні договори, які підтверджували факт інвестування грошових коштів у житлову та комерційну нерухомість в м.Києві та м.Вінниця. Однак, з урахуванням того, що Відповідач відмовився надати вже збудовані об'єкти нерухомості в заставу Позивачу, мотивуючи це тим, що він їх виставив на продаж і застава буде перешкоджати цьому процесу, та навіть відмовився передати нерухомість Позивачу в якості часткового погашення заборгованості, то Позивач не знайшов іншого шляху, окрім як звернення до суду з відповідним позовом. Спроби врегулювати даний спір у позасудовому порядку не дали жодних результатів. Договором передбачено, що у разі прострочення повернення чергової частини позики, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення всього залишку неповернутої позики, а також вправі нарахувати пеню в розмірі 1% від простроченої суми позики за кожен день прострочення. Також Позивач вказує, що він має право на отримання від Відповідача відсотків за користування позикою та в порядку ст.625 ЦК України - суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно розрахунків Позивача інфляційні втрати станом на 01.08.2018р. становлять 1 393 600,00грн., а проценти за користування наданими Відповідачу у користування грошовими коштами за весь період користування з 08.10.2012р. по 27.08.2018р. складають 22 568 743,00грн. Щодо правових підстав подання позову саме до Шевченківського районного суду м.Києва, то Позивач наголосив на тому, що згідно умов Договору та Додатку №1 до нього повернення суми позики мало відбуватись за певною адресою, яка знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, що в розумінні процесуального законодавства є місцем виконання договору. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.08.2018р. справу визначено судді Мальцеву Д.О. Ухвалою судді від 27.09.2018 року за вказаним позовом було відкрито провадження у цивільній справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 23.10.2018р. У підготовчому засіданні представник Позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги, подавши письмову заяву, в якій вказано, що Позивач з урахуванням положень законодавства щодо строків позовної давності зменшив частину позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування позикою за період з 08.10.2012р. по 27.08.2015 року включно у розмірі 5 316 164, 35 грн., а в іншій частині позовні вимоги підтримує та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у загальній сумі 34 646 184,45грн., з яких: 16 000 000,00грн. - сума основного боргу, 1 393 600,00грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 17 252 579,45грн. - проценти за користування позикою. Представник відповідача [PERSON] у підготовчому засіданні подав відзив на позов, у якому зазначено, що: договір позики від 02.07.2012р. та розписки, копії яких додано позивачем до позовної заяви, дійсно власноруч підписувались відповідачем на підтвердження факту отримання відповідних грошових коштів в якості позики; відповідач дійсно не повернув позивачу отримані в позику грошові кошти навіть частково; відповідач визнає передбачене Договором право позивача на дострокове стягнення всієї суми позики; відповідач не заперечує позовні вимоги щодо заявленої позивачем суми інфляційних втрат. Щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення суми процентів, нарахованих за користування позикою, то відповідач визнає їх в межах трирічного строку позовної давності з 28.08.2015р. по 27.08.2018р. на суму 17 252 579,45грн. Таким чином, відповідач визнає загальний розмір позовних вимог на суму 34 646 179,45грн., а в частині заявлених до стягнення відсотків за користування позикою в сумі 5 316 164, 35грн. просить відмовити, застосувавши строк позовної давності. Зазначені вище письмові заяви представників сторін були долучені до матеріалів справи. Інших заяв та клопотань від представників сторін у справі не надійшло. При цьому представник відповідача [PERSON] вказав, що з урахуванням заяви сторони позивача про фактичне зменшення позовних вимог, сторона відповідача позов визнає повністю. У зв'язку з визнанням відповідачем позову у підготовчому судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті, під час якого представник позивача підтримала позовну заяву на загальну суму 34 646 184,45грн. у повному обсязі, а представник відповідача [PERSON] повністю визнав позовні вимоги на вказану суму. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ст.206 ЦПК України судом роз'яснено представникам сторін наслідки відповідних процесуальних дій, та перевірено, чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях щодо визнання позову. Судом встановлено, що нотаріально посвідченою довіреністю від 16.08.2018р. відповідач у справі - [PERSON], уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з метою захисту його прав в судах України будь-яких інстанцій, в тому числі з правом укладення мирової угоди, визнання позову. Дана довіреність чинна протягом одного року з дня її посвідчення, тобто до 16.08.2019р., про що в ній прямо зазначено. Таким чином суд приходить до висновку, що представник відповідача [PERSON] наділений повноваженнями на вчинення процесуальної дії - визнання позову. При цьому з матеріалів справи не встановлено обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачем позову, суд виходить з наступного. Наявними у матеріалах судової справи письмовими доказами підтверджується, що 02.07.2012р. між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено письмовий договір позики. Згідно умов Договору Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 16 000 000,00грн., а Позичальник зобов'язується повернути позику у визначеному цим Договором порядку та строк. Пунктом 2 Договору визначено, що позика передається Позикодавцем Позичальнику в м. Києві за адресою: Червоноармійська, буд.10-А, або в іншому окремо погодженому Сторонами місці, протягом року поквартально рівними частинами, про що Позичальник надає Позикодавцю відповідні розписки. При цьому, згідно умов Договору Позикодавець має право на отримання відсотків за цим Договором у розмірі, що передбачений ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України (пункт 3 Договору). Факт отримання відповідачем грошових коштів від Позивача на підставі договору позики від 02.07.2012р. підтверджується власноручними розписками відповідача [PERSON] від 08.10.2012р., 16.01.2013р., 11.04.2013р., 27.08.2013р. Так, згідно розписок відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи, ним відповідно до договору позики від 02.07.2012р. було отримано від позивача грошові кошти, певними частинами, а саме: 08.10.2012р. - 4 000 000,00грн.; 16.01.2013р. - 2 000 000,00грн. та 250 300,00 доларів США, що еквівалентно 2 000 000,00грн.; 11.04.2013р. - 1 000 000,00грн. та 250 300,00 доларів США, що еквівалентно 2 000 000,00грн., і 95 700,00 Євро, що еквівалентно 1 000 000,00грн.; 27.08.2013р. - 1 500 00,00грн. та 313 000,00грн., що еквівалентно 2 500 000,00грн. Отже, загальна сума отриманих відповідачем від позивача грошових коштів становить 16 000 000,00грн. Відповідно до умов Договору (пункти 4-6) Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцю всю позику до 01.08.2019р. відповідно до графіку, передбаченого Додатком №1 до цього Договору та у визначеному в ньому місці, а повернення позики мало підтверджуватися розпискою Позикодавця. Графіком повернення позики, визначеним Додатком №1 до Договору, передбачено, що сторони погодили наступний графік погашення заборгованості у період: до 01.08.2016р. - 4 000 000,00грн.; до 01.08.2017р. - 4 000 000,00грн.; до 01.08.2018р. - 4 000 000,00грн.; до 01.08.2019р. - 4 000 000,00грн., що разом становить 16 000 000,00грн. У цьому ж Додатку №1 сторони визначили, що повернення суми позики має відбуватись у місті Києві за адресою: м.Київ, вул.Червоноармійська, 10-А. Станом на час звернення позивача з позовом до суду назва вулиці «Червоноармійська» змінена на «Велика Васильківська», про що позивачем прямо вказано у позові та не заперечувалось представником відповідача, а інформація про перейменування вулиці у 2015 р. є загальновідомою. Відповідно пункту 7 Договору в разі прострочення повернення чергової частини позики, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення всього залишку неповернутої позики, а також вправі нарахувати пеню в розмірі 1% від простроченої суми позики за кожен день прострочення. З матеріалів справи і пояснень представників сторін судом встановлено, що Відповідач жодного разу не здійснив повернення суми позики позивачу у періоди, передбачені Додатком №1 до Договору. Та обставина, що відповідач не здійснював повернення позики, визнана стороною відповідача, про що вказано у письмовій заяві до суду. Відсутні у матеріалах справи і розписки Позичальника про повернення йому позики, відсотків за користування коштами чи їх частин, хоча пунктом 6 Договору прямо визначено, що повернення позики (її частини) підтверджується розпискою Позичальника. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ст.1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому ч.1 ст.1048 ЦК України, зокрема визначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач отримавши від позивача у позику грошові кошти не здійснював їх повернення у порядку і строки, узгоджені сторонами, а тому він має право вимагати від відповідача дострокового повернення всього залишку неповернутої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки інший розмір процентів не передбачений договором. За розрахунком позивача, проценти за користування грошовими коштами в межах трирічного строку позовної давності за період з 28.08.2015р. по 27.08.2018р. виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України у відповідні дати становлять 17 252 579,45грн. Дана сума процентів за користування грошовими коштами у вказаний період визнана представником відповідача. Щодо інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання, то розрахунок, здійснений стороною позивача виходячи з частин суми позики, які мали бути повернуті Відповідачем згідно з графіком повернення позики, визначеним у Додатку №1 до Договору до 01.08.2018р., а саме: на суму 4 000 000,00грн. за період з 01.08.2016р. по 01.08.2017р., на суму 8 000 000,00грн. за період з 01.08.2017р. по 01.08.2018р., що становить загальну суму 1 393 600,00грн. Дана сума також визнана стороною відповідача. Згідно частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При розгляді даної справи стороною відповідача визнано, обставини, наведені позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення грошових коштів, про що подано до суду письмову заяву (відзив на позов), яка приєднана до матеріалів справи. Сума грошових коштів, заявлених позивачем до стягнення, визнана стороною відповідача у розмірах, вказаних у письмовій заяві представника позивача від 23.10.2018р. При розгляді справи у суду відсутні дані, які б викликали обґрунтований сумнів щодо достовірності обставин визнаних сторонами та добровільності їх визнання. З урахуванням всього наведеного вище, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачем позову та відповідно для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 02.07.2012р. у загальній сумі 34 646 184,45грн., з яких: 16 000 000,00грн. - сума основного боргу, 1 393 600,00грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 17 252 579,45грн. - проценти за користування позикою. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8 810,00грн., які було сплачено при зверненні до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved