Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У серпні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс+» (далі по тексту - ТОВ «Імпульс+», відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів в загальному розмір 5 250 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2020 на підставі Договору про надання медичних послуг [PERSON] , надавалася медична допомога в ТОВ «Імпульс+». За проведення медичних процедур та стаціонарне лікування позивач 22.06.2020 на підставі акту, двічі провела оплату на рахунок відповідача в розмірі 1455 грн. та 14280 грн. Платіж в розмірі 14 280 грн. містив в своєму складі авансову оплату за 1 добу стаціонарного лікування в палаті інтенсивної терапії за період з 22.06.2020 по 23.06.2020, що становила 12 000 грн. за добу. Проте, чоловік позивача знаходився в даному закладі не повну добу, а 13,5 годин. Враховуючи те, що [PERSON] не перебував на стаціонарному лікуванні 1 добу, а перебував лише 13,5 год., а тому відповідач повинен повернути частину отриманих коштів в розмірі 5 250 грн., відповідно до положень статей 1212, 1213 ЦК України. Ухвалою від 26.08.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За офіційним місцемзнаходження відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, проте останні повернулися на адресу суду з відміткою «кінець терміну зберігання». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з частиною 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Між ТОВ «»Імпуьс+» та [PERSON] було укладено договрі про надання медичних послуг /а.с. 6-7/. 22.06.2020 [PERSON] звернувся до ТОВ «Імпульс+» за наданням медичної допомоги. 22.06.2020 [PERSON] , як представник замовника сплатила на рахунок відповідача кошти в розмірі 14 280 грн. та 1455 грн. /а.с.9-10/. Згідно акту про надання послуг від 22.06.2020, вбачається, що позивачем було сплачено кошти за перебування в палаті інтенсивної терапії за одну добу в розмірі 12 000 грн. Згідно виписки стаціонарного хворого [PERSON] був прийнятий 22.06.2020 о 01 год. 30 хв. та виписаний 22.06.2020 о 15 год., тобто час перебування в медичному закладі становить 13,5 год. /а.с.13/. Враховуючи те, що [PERSON] перебував в медичному закладі лише 13,5 год., а позивачем було здійснено оплату коштів за добу, позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів в розмірі 5250 грн. /а.с.14, 16/, проте вимога була залишена поза увагою. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення ст. 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже за змістом диспозиції цієї норми зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов`язання з безпідставного придбання майна. Судом встановлено, що відповідач без законних на те підстав набув грошові кошти в розмірі 5 250 грн. за рахунок позивача. Отже зважаючи на те, що відповідач безпідставно збагатився за рахунок позивача, порушені права останнього підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення грошової суми. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 п. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Оскільки відповідачем надано квитанцію на суму фактично понесених витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., суд вважає, що останні підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки в розумінні ст. 137 ЦПК України, останні підтверджені квитанцією від 17.08.2020 та актом прийому - передачі послуг. На підставі викладеного,

Outcome: approved