Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Голос.Юа», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, просив: -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію про [PERSON] , яка була розповсюджена ПП «Фром-Юей» на веб-сайті [INFO] під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США». -зобов`язати ПП «Фром-Юей» в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом розміщення на веб-сайті [INFO] повідомлення такого змісту: «Спростування!!! Повідомляємо, що інформація про [PERSON] , яка була розповсюджена [INFO] на веб-сайті [INFO] під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США» - не відповідає дійсності та є недостовірною. -визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію про [PERSON] , яка була розповсюджена ТОВ «Голос.Юа» на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO] під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США». -зобов`язати ТОВ «Голос.Юа» в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом розміщення на веб-сайті [INFO] повідомлення такого змісту: «Спростування!!! Повідомляємо, що інформація про [PERSON] , яка була розповсюджена [INFO] на веб-сайті [INFO] під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США» - не відповідає дійсності та є недостовірною. -стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація містить недостовірні відомості, які ганьблять ділову репутацію позивача. Крім того, поширена інформація носить стверджувальний характер та є негативною, оскільки створює негативну соціальну оцінку в очах оточуючих про позивача. Ухвалою суду від 10.08.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для зазначення місця проживання чи перебування третьої особи та поштового індексу (а.с. 38). Після усунення недоліків ухвалою суду від 28.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.11.2018 року (а.с. 82). 17.10.2018 року від представника відповідача ТОВ «Голос.Юа» - Ващенко О.М. надійшов відзив на позов (а.с. 84-86), відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку позивач посилається у позовній заяві. Крім того, інформація, на яку вказує позивач, відсутня на сторінці офіційного інтернет-ресурсу [INFO]. Також позивачем не підтверджено сам факт заподіяння йому моральної шкоди та не доведено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Звернув увагу на те, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи та публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Ухвалою суду від 26.02.2019 року витребувано докази у ТОВ «Інтернет Інвест», а саме інформацію про власника веб-сайту (реєстратора доменного імені) [INFO], [INFO] та у ТОВ «Хостмайстер», а саме інформацію про власника веб-сайту (реєстратора доменного імені) [INFO], [INFO] (а.с. 100). 28.01.2019 року від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] надійшли пояснення щодо позовної заяви (а.с. 108-112), відповідно до яких просила позов задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що позивачем до позовної заяви було додано достатню кількість доказів, які доводять поширення відповідачем недостовірної інформації. Поширена недостовірна інформація виражена у формі фактичного твердження. Крім того, зазначила, що відзив на позовну заяву підписаний нібито директором ТОВ «Голос.Юа» [PERSON]. , однак при цьому до відзиву не надано жодних документів на підтвердження повноважень останнього щодо представництва ТОВ «Голос.Юа», тому вказаний відзив підлягає поверненню відповідачу ТОВ «Голос.Юа» без розгляду. Ухвалою суду від 11.06.2019 року провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до ПП «Фром-Юей» - закрито (а.с. 166). Ухвалою суду від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.08.2019 року (а.с. 167). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач ТОВ «Голос.Юа» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ) роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що 03.08.2018 року о 17 год. 20 хв. на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO]/і/627997 було опубліковано статтю під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США» в якій, серед іншого, була поширена інформація наступного змісту (мовою оригіналу - російською): «...За появление в качестве гостя в программе «ДокаZ» на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ее ведущему [PERSON] 50 тысяч долларов США. Об этом сообщил источник из ближайшего окружения [PERSON]...» «...По словам информатора, указанная сумма была заплачена за лояльность ведущего в ходе общения с [PERSON] и постановку «правильных» вопросов...» «...Неужели Вы считаете, что появление хотя бы одного топ-политика в эфире любого центрального телеканала может происходить само по себе? За все нужно платить и платят все», - говорит источник в команде [PERSON]. «Недостаточно просто купить эфирное время у телеканала. Важно, чтобы ведущий мог раскрыть внутренний потенциал гостя. Мы не требовали от [PERSON] задавать нужные нам вопросы. Мы хотели сконцентрировать внимание зрителей на инициативах, которые [PERSON] продвигает в обществе и в этом нет ничего зазорного. Вопросы должны быть правильными и корректными. Насколько нам сообщил сам ведущий, он уполномочен вести переговоры от имени телеканала по финансовой части. Если хотите знать правду, то 50 тысяч (долларов США - Ред.) далеко не самый высокий ценник, который выставляют ведущие...» «...Как стало известно от сотрудников телеканала, до самого «Zik» вся сумма из 50 тысяч долларов США не дошла...» «...Канал не может проконтролировать, берут ли ведущие отдельно деньги от гостей. Это риск любого СМИ», - сообщил один из сотрудников редакции «Zik». Если факт получения денег [PERSON] будет установлен, будут сделаны соответствующие организационные выводы. Мы проанализируем задаваемые ведущим вопросы на предмет соответствия редакционной политике телеканала...» Факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі (а.с. 32-34). Даних та доказів на спростування факту поширення вищевказаної інформації суду сторонами відповідачем не надано. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Суд погоджується з тим, що поширена відносно позивача інформація має негативний характер, оскільки автор вказує на вчинення позивачем протиправних дій, зокрема, сплати останнім ведучому телеканалу «Zik» [PERSON] винагороди у розмірі 50 000 доларів США за його участь в програмі «ДокаZ» в якості гостя. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачами, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), а саме:« За появление в качестве гостя в программе «ДокаZ» на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ее ведущему [PERSON] 50 тысяч долларов США. Об этом сообщил источник из ближайшего окружения [PERSON]» та «По словам информатора, указанная сумма была заплачена за лояльность ведущего в ходе общения с [PERSON] и постановку «правильных» вопросов». Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Згідно з довідки по результатам співбесіди з використанням комп`ютерного поліграфа № 056/73, складеного 07.08.2018 року експертом - полі графологом ТОВ «Центральне бюро розслідувань та безпеки» експертом, директором Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, [PERSON] , який має вищу юридичну та психологічну освіту, досвід проведення психофізіологічних досліджень з липня 2009 року, яку суд бере як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки останнє не спростовано відповідачем, по питанням тестування щодо тримання [PERSON] 50 тисяч доларів США від [PERSON] за участь останнього в програмі «ДокаZ» на телеканалі «Zik» - експертний об`єм зареєстрованих поліграфом фізіологічних показників [PERSON] свідчить про те, що у нього не спостерігається стійких фізіологічних реакцій емоціональної значущості (стресових змін) при наданні відповідей на перевіряємі словесні стимули. Це дозволяє стверджувати про щирість стверджень [PERSON] та відсутність свідомо прихованої інформації по вищезазначеним питанням ( а. с. 35-37). Крім того, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, в даному випадку на ТОВ «Голос.Юа», який в підтвердження правдивості та достовірності своєї статті під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США» не надав суду жодного належного доказу. Твердження представника відповідача, що позивач є публічною особою, а отже межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою ніж окремої пересічної особи, суд не приймає до уваги, як безпідставні, оскільки до поширеної інформації не може бути застосовано положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи та рекомендацій Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя щодо права поширювати негативну інформацію та критикувати публічних осіб. Суд дійшов такого висновку на підставі встановлених обставин справи та характеру недостовірної інформації, який свідчить про те, що поширена інформація не є громадською критикою з приводу того, як публічна особа виконує чи виконувала свою функцію, а є фактичними твердженнями того, що особа підозрюється у вчиненні протиправних дій, які не відповідають дійсності. Крім цього, при розгляді справи позивачу не надано більшого захисту своїх прав порівняно з іншими особами, а право на захист своїх прав здійснюється позивачем в загальному порядку передбаченому чинним законодавством. На підставі всебічної та повної оцінки доказів в їх сукупності та кожного доказу окремо суд дійшов висновку, що відповідачем була поширена недостовірна інформація про позивача, внаслідок чого порушені його немайнові права на повагу до честі та гідності. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі ст. 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про пресу» та положень іншого відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача не пізніше місяця з часу набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті [INFO] резолютивної частини цього рішення суду та текст спростування повинен бути розміщений під назвою «Спростування інформації, викладеної в статті [INFO] на веб-сайті [INFO] під заголовком «[INFO]». За часовой єфир на телеканале «Zik» [PERSON] заплатил ведущему 50 тысяч долларов США» у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що спростована інформація. Згідно з положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховує характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з приниженням його честі та гідності, внаслідок поширення відповідачем ТОВ «Голос.Юа» стосовно нього недостовірної інформації, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 5 000 грн. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Outcome: approved