Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 01 лютого 2002 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що через зловживання відповідачем спиртних напоїв у сім»ї часто виникали сварки, скандали та бійки, така поведінка відповідача призвела до припинення шлюбних відносин. З травня 2016 року, вони проживають окремо. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сім»ї. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04 вересня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 20 вересня 2017 року. 20 вересня 2017 року, через канцелярію суду відповідачем було подано письмову заяву, про надання строку на примирення, терміном 3 місяці, оскільки він вважає, що сім»ю можливо зберегти. Так, з метою збереження сім'ї, ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року, сторонам було надано строк на примирення терміном 3 місяці. У зв'язку із закінченням строку на примирення, передбаченого ч. 5 ст. 191 ЦПК України, ухвалою суду від 14 грудня 2017 року, провадження у справі було відновлено та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить її позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що примиренні між ними з позивачкою не відбулося, а тому проти розірвання шлюбу не заперечує. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 лютого 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 93, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] від 01 лютого 2002 року. (а.с.3) Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER], від 05 листопада 2002 року та Серія [NUMBER] від 30 серпня 2016 року. (а.с.4-5). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання відновити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved