Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

у серпні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» через свого представника - Козацьку Т.С. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача 16 867,78 грн. завданої майнової шкоди та судовий збір - 1 921,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 04.12.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9829719, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Мercedes-Benz державний реєстраційний номер [NUMBER] . 11.11.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпечено автомобіля Мercedes-Benz державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля Ford Fiesta державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] . Відповідно до повідомлення про ДТП у формі європротоколу від 11.11.2018 року [PERSON] у графі 14 зазначила про визнання свої вини у вчиненні даної пригоди Відповідно до звіту № 205609 від 10.01.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ford Fiesta державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 32 673,85 грн. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі повідомлення про ДТП від 12.11.2018 року та страхового акту № UA2018111200018/L01/01 від 05.02.2019 року сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 16 867,78 грн. Однак, [PERSON] про вище вказану ДТП, що сталась 11.11.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не повідомила. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотньої вимоги до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування. Ухвалою від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 10.12.2019 року (а.с. 54-55). 10.12.2019 року справа не розглядалась, судовий розгляд відкладено на 18.03.2020 року (а.с. 61). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.12.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9829719, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Мercedes-Benz державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5). 11.11.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпечено автомобіля Мercedes-Benz державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля Ford Fiesta державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] . Учасниками ДТП було складено європротокол без участі працівників поліції, в якому [PERSON] , погодившись щодо обставин скоєння нею дорожньо-транспортної пригоди, визнала свою вину у вчиненому повністю (а.с. 8). Відповідно до звіту № 205609 від 10.01.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ford Fiesta державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 32 673,85 грн. (а.с. 18-44). ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі повідомлення про ДТП від 12.11.2018 року та страхового акту № UA2018111200018/L01/01 від 05.02.2019 року сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 16 867,78 грн. (11-17, 45). ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до [PERSON] з досудовою вимогою від 02.04.2019 р., проте, остання залишилась без задоволення (а.с. 46-47). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.п. 33.1.4 пункту 33.1. ст.. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, що відповідачем вказана вимога закону дотримана не була. У спростування зазначеного відповідачем будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України суду не надано. Згідно п. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved