Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача, у якому просила визнати заповіт від 01.04.2010 свого померлого батька [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К. В., недійсним, посилаючись на те, що спірний правочин - заповіт - вчинений особою, яка не мала на це права, тобто підписаний іншою особою, а не [PERSON], а також з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення /т. І а. с. 17-18/. В обґрунтування позову вказано, що за життя [PERSON] завжди мав намір залишити своє майно позивачеві, про що неодноразово повідомляв під час їхнього спілкування, та позивач стверджує, що підпис, котрий міститься у спірному заповіті відрізняється від підпису [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити його. Присутня у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Треті особи у справі у судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені належним чином про час, дату та місце судового розгляду. Від третьої особи Шостої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника /т. ІІ а. с. 40 «ж»/. Від приватного нотаріуса КМНО Назаренко К. В. - третьої особи у справі надішли до суду письмові пояснення, у яких вона просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] /т. І а. с. 35-36/. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Під час судового розгляду встановлено, що 01.04.2010 [PERSON] було складено заповіт серії [NUMBER], відповідно до якого останній здійснив розпорядження, що все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, грошові кошти, цінні папери і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він за законом матиме права, заповідав своїй дружині [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено 01.04.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К. В. та зареєстроване в реєстрі за № 1106. В цьому заповіті зазначено самим [PERSON], що «Заповіт з моїх слів мною в голос прочитаний і відповідає моїй волі» /т. І а. с. 118/. Позивач є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 30.06.1976 Дарницьким відділом РАЦС м. Києва серії [NUMBER], за актовим записом № 2046 /т. І а. с. 20/. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16.08.2011 /т. І а. с. 19/. 03.10.2011 позивач подала заяву про прийняття спадкового майна після смерті батька до Шостої Київської державної нотаріальної контори /т. І а. с. 101/. Відповідач [PERSON], як дружина померлого, 04.11.2011 подала заяву про прийняття спадщини до Шостої Київської державної нотаріальної контори, яка прийнята нотаріусом /т. І а. с. 115/. Реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /т. І а. с. 116/. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з ч. 2 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною 3 ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною 4 вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, відповідно до ч. 1 ст. 1248 ЦК України. За правовою нормою ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 № 20/05 у редакції, що діяла на час складання заповіту, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними у п. 16 цієї Інструкції. За встановленим правилом п. 16 вказаної Інструкції, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчу вальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Зміст вказаних пунктів Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 № 20/05 у редакції, що діяла на час складання заповіту, відображений у положеннях ст. ст. 1247, 1248, 1253 ЦК України. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, що визначено частиною 1 ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦПК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За частиною 4 ст. 1257 ЦПК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем оспорювався факт підписання заповіту її батьком [PERSON] і це стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом про визнання заповіту недійсним, у справі ухвалою від 14.12.2015 призначено судову почеркознавчу експертизу для перевірки зазначених обставин /т. ІІ а. с. 45/. 25.10.2016 з експертної установи - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду повернулася цивільна справа з повідомленням № 1737/1738/16-32 від 04.10.2016 про неможливість надання висновку, оскільки клопотання експерта про надання матеріалів, а саме оригіналу досліджуваного документу - заповіту від імені [PERSON] від 01.04.2010 та вільних зразків почерку і підпису останнього у заявах, договорах, нотаріальних та інших документах, квитанціях про сплату послуг, відомостях про отримання зарплати, пенсії, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи, не виконано, а за наявними матеріалами провести дослідження неможливо /т. ІІ а. с. 54-55/. Відтак, судовим розглядом не встановлено наявність підстав, на які посилалася позивач, для визнання спірного заповіту свого батька [PERSON] від 01.04.2010 серії [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К. В., а саме складення заповіту особою, що не мала на це права, та порушення вимог щодо його форми та посвідчення. З огляду на вищевказане, встановлені під час судового розгляду обставини, недоведення позивачем своїх позовних вимог, слід відмовити у задоволенні позову позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed