Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 25 лютого 2016 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Фактично з вересня 2016 року вони не проживають разом, відповідач проживає з іншою жінкою. Вважає, що подальше спільне життя суперечитиме інтересам сім»ї, оскільки сім»ї фактично розпалася. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. зазначив, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 лютого 2016 року у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 35, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 25 лютого 2016 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, а саме неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка народилася в попередньому зареєстрованому шлюбі сторін у справі та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання відновити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». Між тим, враховуючи положення ст. 113 СК України, суд вважає неможливим відновити позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]», оскільки з наявного в матеріалах справи Свідоцтва про шлюб, вбачається, що дошлюбним прізвищем позивача було «Карпусь». Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved