Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], а також неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського\~ райсуду м.Маріуполя з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 29 травня 2017 року. 02 грудня 2017 року позивач\~ зареєстрував шлюб з [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]) та 24 вересня 2018 року в них народилась спільна дитина [PERSON]. Позивач працевлаштований та має стабільний заробіток. Між тим теперішня дружина [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та заробітку не має. Народження у позивача доньки від другого шлюбу- Анни, знаходження дружини у відпустці по догляду за дитиною та наявність в останньої дитини, яка перебуває на її утриманні, істотно збільшило вимушені витрати з матеріального доходу позивача, тому, вважає, що розмір аліментів на утримання дитини [PERSON]\~ в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку буде достатнім і виправданим. На підставі викладеного\~ просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Іллічівського районного суду м Маріуполя Донецької області від 04 липня 2017 року на користь [PERSON]\~ на утримання дитини [PERSON] з 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) до 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 липня 2017 року. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, подали заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять\~ задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого. Судом встановлено, що дитина [PERSON] народився 25 липня 2008 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження І-НО 211750). Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 04 липня 2017 року було розірвано шлюб, укладений 31 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], а також з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи утримання з 29 травня 2017 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО 478709, 02 грудня 2017 року укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО 791911, дитина [PERSON]\~ народилась 24 вересня 2018 року та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Суду надано довідку про доходи позивача, відповідно до якої останній працює в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» машиністом тепловозу та в період часу з червня 2018 року по листопад 2018 року нараховано заробітну плату в розмірі 145191,78 грн., з якої утримано аліменти в розмірі 29219,85 грн. Відповідно до довідки №63/1117 від 07 грудня 2018 року, [PERSON], яка працює в ПрАТ «ММК ім.Ілліча», з 26 грудня 2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Також\~ розпорядженням №4025, останній надано відпустку в період часу з 26 грудня 2018 року по 23 вересня 2021 року. Також судом встановлено факт перебування на утриманні [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов'язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З урахуванням встановлених обставин, які сторонами визнані, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. З огляду на викладене та дослідивши надані сторонами письмові докази,\~ слід дійти висновку про наявність підстав задоволення позову.

Outcome: approved