Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по страховим виплатам за період з січня 2011 року по лютий 2015 року у сумі 29 841 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював водієм у Республіканській Державній насінній інспекції Міністерства сільського господарства УРСР з 25.10.78 року по 21.03.80 року. Згідно Указу Президента України від 09.12.10 року відповідач є правонаступником Української Державної насіннєвої інспекції(правонаступник Республіканської Державної насіннєвої інспекції Міністерства сільського господарства УРСР). 01.06.79 року при виконанні ремонту закріпленого за ним автомобіля, отримав травму ока. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт по формі Н-1 та позивача визнано потерпілим. Згідно Довідки МСЕК від 11.09.96 року позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. Наказом Української Державної насіннєвої інспекції від 28.10.94 року [PERSON] виплачувалось 50% місячної заробітної плати шофера, як інваліду третьої групи внаслідок одержання виробничої травми 01.06.79 року. Вказував, що до січня 2011 року Українська Державна насіннєва інспекція відшкодовувала йому відповідний втрачений заробіток, однак, з вказаного часу, страхові виплатили припинились. У судовому засіданні позивач з представником підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що Державна інспекція сільського господарства України не є належним відповідачем, оскільки не є правонаступником Української Державної насіннєвої інспекції. Вказувала, що позивач не звертався з приводу проведення йому виплат із соціального страхування. Крім того, у своїх запереченнях відповідач вказував, що обов'язок відшкодування матеріальної шкоди в зазначеному розмірі позивачу покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні. У відповідності до вимог закону Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників на такі страхові виплати та соціальні послуги. Такі документи у відповідача відсутні. Представник Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представники інших третіх осіб у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач працював водієм у Республіканській Державній насінній інспекції Міністерства сільського господарства УРСР з 25.10.78 року по 21.03.80 року, що підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] 01.06.79 року під час виконання трудових обов'язків, а саме при виконанні ремонту закріпленого за ним автомобіля УАЗ469-Б, номер [NUMBER], стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач одержав важку травму ока. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт по формі Н-1 та позивача визнано потерпілим. Згідно Довідки МСЕК від 11.09.96 року позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. Українською Державною насіннєвою інспекцією (правонаступник Республіканської Державної насіннєвої інспекції Міністерства сільського господарства УРСР) виплачувалось 50% місячної заробітної плати шофера, як інваліду третьої групи внаслідок одержання виробничої травми 01.06.79 року, до січня 2011 року, після чого виплати зупинились. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'ю, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законом порядку . До 01 квітня 2001 року обов'язок по нарахуванню та виплаті сум відшкодування шкоди покладалося на підприємство. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав законної сили з 01 квітня 2001 року, Перехідних положень до вказаного Закону, нарахування та виплата страхових сум застрахованим особам проводиться Фондом, передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Однак, як вбачається з матеріалів справи, особова справа позивача не передавалась підприємством до Фонду. Згідно роз'яснень Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особам , які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників на такі виплати. Однак, як вбачається з матеріалів справи, особова справа позивача з відповідними документами не передавалась підприємством до Фонду. Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» роботодавець несе відповідальність за несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, Українська Державна насіннєва інспекція (правонаступник Республіканської Державної насіннєвої інспекції Міністерства сільського господарства УРСР), Указом Президента України від 09.12.10 року та відповідно до наказу Державної інспекції сільського господарства України від 16.06.11 року, реорганізована шляхом приєднання до Державної інспекції сільського господарства України, яка визнана правонаступником майнових прав і обов'язків Української Державної насіннєвої інспекції. Таким чином, обов'язок здійснювати страхові виплату позивачу перейшов до відповідача, так само як і обов'язок передали Фонду в установленому порядку документи, що підтверджують право позивача на такі виплати. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що Державна інспекція сільського господарства України не є правонаступником Української Державної насіннєвої інспекції, оскільки такі спростовуються матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та бере до уваги наданий позивачем розрахунок страхових виплат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved