Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП „[PERSON] і К про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, мотивуючи тим, що працював у підприємстві без офіційного працевлаштування у період часу з вересня по листопад 2012 року, що призвело до втрати ним трудового стажу, порушення права на відпустку, відсутності соціальних гарантій, а також можливості правильного та обєктивного нарахування пенсії у звязку з ненадходженням відповідних страхових внесків до пенсійного фонду України, за вказаний період праці директор ПП «[PERSON] і К» [PERSON] не розрахувався з позивачем за виконану роботу, заборгованість по заробітній платі склала 5000 грн. Невиплата цих коштів призвела також і до немайнових втрат та спричинення моральної шкоди, що полягає у моральних переживаннях під час проведення досудового та судового розслідування, намаганні повернути належні кошти. У судовому засіданні [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на обставини і факти, викладені у позовній заяві, та просив стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 5000 грн. і компенсацію моральної шкоди 5000 грн. Відповідач повторно за викликом суду не зявився, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до правил частини 4 статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Вироком по кримінальній справі №646/12066/14-к Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік, із застосуванням правил ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 172 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року вирок залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вина [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 Кримінального кодексу України знайшла своє підтвердження і була повністю доведена в ході проведення судового слідства під час розгляду кримінальної справи. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, провина відповідача у заподіянні позивачу шкоди у вигляді невиплати заробітної плати в розмірі 5000 грн. - визначена судовим рішенням і вважається доведеною. За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, особи яка її завдала, коли шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю або смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди, позивач в судовому засіданні зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача, він був позбавлений можливості використовувати зазначену грошову суму на власні потреби відповідно до намічених планів. Дії відповідача спричинили переживання їм негативних емоцій, напругу нервової системи, порушили звичайний перебіг його життя. Тривала невиплата належних йому коштів потягла за собою погіршення відносин з членами його сімї. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, як наголошується в частині 4 статті 23 ЦК України, відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу саме діями відповідача в судовому засіданні встановлений. При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, що тяжких наслідків від злочину не сталося. З огляду на наведене, з урахуванням конкретних обставин по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди у сумі 5000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Враховуючи наведене та

Outcome: approved