Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 26.09.2012 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомила, що спільне життя у них не склалося, вони втратили почуття взаємної любові та поваги, шлюб став формальністю, спільного побуту вони не ведуть, тому просить розірвати шлюб в судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні просила розірвати шлюб та не надавати строк на примирення, адже вона дійшла твердого переконання, що шлюб не може бути збережений. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, вважав що шлюб між сторонами може бути збережено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.09.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26.09.2012 року, актовий запис №954, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.08.2015 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу. Статтею 112 СК У країни передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинення шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відтак, суд робить висновок про те, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved