Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому збільшивши позовні вимоги просила розірвати між нею та відповідачем [PERSON] шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що 21.02.2015 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис за № 32. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на утриманні позивачки. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в результаті чого припинили фактичні шлюбні відносини та проживають окремо з листопада 2017 року. Зазначає, що малолітній син потребує значних витрат на всебічний розвиток, харчування та лікування, а заробітна плата, яку отримує позивачка не дає змоги самостійно забезпечувати дитину. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. 27 січня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду письмовий відзив в якому заперечував щодо розміру аліментів та просив суд задовольнити позов частково стягнувши з нього аліменти на утримання сина у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки на його утриманні перебуває матір похилого віку яка потребує лікування та регулярних витрат на придбання ліків. 09 березня 2021 року позивачка [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив, в якому заперечувала проти посилань відповідача щодо перебування на його утриманні матері з інвалідністю та отримання ним мінімальної заробітної плати, як на підставу дня зменшення розміру аліментів. Вважає такі твердження відповідача необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Литовченко Р.В. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення просив врахувати заперечення відповідача [PERSON] викладені в письмовому відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходить з наступного. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що 21 лютого 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між сторонами укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис за № 32. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів , суд виходить з наступного. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина , з якою проживає дитина , має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] відповідач по справі, а матір`ю позивачка [PERSON] . На даний час, дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Сторонами не надано суду доказів про досягнення згоди про добровільну сплату аліментів. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст.7СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні, що потребує значних коштів, відповідач на утриманні інших осіб не має. 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України викладено в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд, виходячи з обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, враховуючи потреби дитини, її стан здоров`я та вік, зважаючи на відсутність у нього інших аліментних обов`язків та утриманців, ті обставини, що він є працездатною особою, не хворіє, має офіційне працевлаштування, до того ж, обов`язок [PERSON] по утриманню неповнолітньої дитини є абсолютним, батьки дитини проживають окремо, дитина проживає з позивачкою, і позивач не в змозі самостійно забезпечити дитину в достатньому обсязі для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки протилежного не доведено, тому суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом розгляду справи. Разом з цим, твердження вказані відповідачем у письмовому відзиві стосовно того, що у нього на утриманні перебуває матір, яка має незадовільний стан здоров`я та другу групу інвалідності не свідчить про відсутність можливості відповідача надавати допомогу малолітньому сину, оскільки він не надав будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме він надає допомогу матері та вона дійсно перебуває на його повному утриманні. При цьому, мати відповідача [PERSON] отримує пенсію. Крім цього, посилання відповідача на те, що він отримує мінімальну заробітну плату, як на підставу для зменшення заявлених вимог позивача в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, суд не бере до уваги, оскільки на підтвердження таким доводам відповідачем не надано жодних документів. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в достатній мірі забезпечить належний рівень життя дитини, її розвиток, харчування, забезпечення одягом, шкільними речами, а також іншими речами, які необхідні для надання розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.1ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст.430ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved