Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У серпні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 05.12.1997 року Ізмаїльським міським судом, при розгляді заяви позивача [PERSON] про визнання недієздатним її батька [PERSON], була винесена ухвала про накладення арешту на належні йому на праві власності 5/9 частин будинку [ADDRESS]. [INFO] батько позивача помер. 18.12.2000 року державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2/11791 на 5/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], які належали померлому. 04.02.2015 року на підставі зазначеного свідоцтва про право власності за заповітом за позивачем зареєстровано право власності на 5/9 часток зазначеного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №33407976 від 10.02.2015 року. Як вбачається з цього витягу, на зазначену частину будинку була накладена заборона/арешт №204268-22 від 16.12.1997 року. 10.02.2015 року реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції був внесений відповідний запис про дане обтяження (індексний номер 19226582). Крім того, 04.02.2015 року на підставі свідоцтва про право власності за заповітом [NUMBER] від 20.11.1997 року за позивачем зареєстровано право власності на 4/9 часток зазначеного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33410929 від 10.02.2015 року. На своє звернення до відділу ДВС щодо зняття арешту позивачем була отримана відмова. Таким чином, станом на теперішній час позивач є власником всього будинку. Наявність арешту вказаної частки будинку обмежує право позивача як власника всього домоволодіння на розпорядження ним, як невід'ємною складовою права власності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 05.12.1997 року Ізмаїльським міським судом, при розгляді заяви позивача [PERSON] про визнання недієздатним її батька [PERSON], була винесена ухвала про накладення арешту на належні йому на праві власності 5/9 частин будинку [ADDRESS]. (а.с. 7) [INFO] батько позивача помер. 18.12.2000 року державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2/11791 на 5/9 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. (а.с. 13) 04.02.2015 року на підставі зазначеного свідоцтва про право власності за заповітом за позивачем зареєстровано право власності на 5/9 часток зазначеного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №33407976 від 10.02.2015 року.(а.с. 14) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №33407976 від 10.02.2015 року, на зазначену частину будинку була накладена заборона/арешт №204268-22 від 16.12.1997 року. 10.02.2015 року реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції був внесений відповідний запис про дане обтяження (індексний номер 19226582). 04.02.2015 року на підставі свідоцтва про право власності за заповітом [NUMBER] від 20.11.1997 року за позивачем зареєстровано право власності на 4/9 часток зазначеного будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33410929 від 10.02.2015 року. (а.с. 16) На своє звернення до відділу ДВС щодо зняття арешту позивачем була отримана відмова, у зв'язку з тим, що відділ не може зняти вищезазначений арешт, оскільки він накладався Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, яка до 01.01.2013 року виконувала функцію реєстратора, до того ж в відділі відсутні матеріали виконавчого провадження з зазначеного обтяження. (а.с. 18) Станом на теперішній час позивач є власником всього будинку, наявність арешту вказаної частки будинку обмежує право позивача як власника всього домоволодіння на розпорядження ним, як невід'ємною складовою права власності. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved