Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач) про стягнення відсотків за договором банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 04.09.2014 року було укладено Договір банківського вкладу в національній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. із відсотковою ставкою - 25 % річних. Між тим, при зверненні до відповідача із заявою про повернення вказаних коштів за закінченням строку дії вказаного договору, йому було відмовлено. Просив суд стягнути на його користь нараховані ним кошти відсотків за користування депозитним вкладом в сумі - 75 000 грн. та 3% річних в розмірі - 2550 грн. у зв»язку з не поверненням і подальшим користуванням коштами позивача. Позивач в судове засідання не з»явився, але наддав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та необхідність задоволенння позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки за умовами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, стягнення будь-яких коштів з банку не допускається, а гарантована сума розмірі вкаладу - 200 000 грн. позивачу була виплачена. Вказане оьбгрунтовує про відсутність порушень прав позивача з боку банку. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 04.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» було укладено Договір банківського вкладу в національній валюті, строком на 13 місяців, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. із відсотковою ставкою - 25 % річних. Внесення коштів у вказаному розмірі на рахунок банку позивачем підтверджується копією квітанції від 04.09.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач звертевся до відповідача за отримання коштів по вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Разом з тим, не зважаючи на невиконання Банком своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідності до постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. № 733/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», то зазначений банк було віднесено до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014р. прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. В судовому засіданні з ояснень представника відповідача та наведених у позовній заяві обставин вбачається про отримання позивачем від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму. Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015р. прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», призначено уповноважену особу на Фонду на ліквідацію Банкута розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. Відповідно до ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов»язань. Як вже зазначалося вище, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Як зазначив в судовому засіданні представник банку, то позивача було включено до 4-ї черги кредиторів за виплатами заборгованості по відсоткам. Отже, відшкодування вказаних коштів позивачу буде здійснюватись у відповідності до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи те, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої-третьої черги, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є передчасними, а тому відмовляє в їх задоволені. Крім того, вказаний порядок повернення коштів є єдиним способом задоволення вимог кредиторів Відповідача за встановлених Законом особливостей, норми якого є спеціальними нормами та такими, що обов»язково застосовуються до правовідносин, які виникли у зв»язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку.

Outcome: dismissed