Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги та просила задовольнити її позовну заяву. Провадження по цивільній справі відкрито 25 січня 2017 року. Справу не вирішено у встановлений законом строк у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідачів до судового засідання та несвоєчасним поверненням повідомлень про вручення судових повісток відповідачам. Усі сторони по справі повідомлені про дане судове засідання у відповідності до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги і доводила, що при укладенні договорів відступлення прав вимоги по спірній квартирі [ADDRESS] відповідачами було порушено процедуру укладання договорів відступлення прав вимоги, наявність судових рішень за участю тих самих осіб з приводу визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги щодо договору іпотеки на квартиру [ADDRESS], які набрали чинності, а також було порушено норми матеріального права, та просила визнати недійсними в частині відступлення прав вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 1008/04 від 08.10.2007 року: - Договір № 12-02/2014 р. від 02 грудня 2014 року про відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладений ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» та ТОВ «Віаромо»; - Договір відступлення права вимоги № 1/ФК-15 від 27 жовтня 2015 року, укладений ТОВ «Віаромо» та ТОВ «СБІ Компані»; - Договір відступлення права вимоги № 142/ФК-16 від 19 вересня 2016 року, укладений ТОВ «СБІ Компані» та [PERSON]; - Договір відступлення права вимоги № 143/ФК-16 від 06 грудня 2016 року, укладений [PERSON] та [PERSON]; Визнати недійсними в частині відступлення права вимоги щодо предмету іпотеки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]: - Договір відступлення прав за договорами іпотеки, укладений ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та [PERSON], посвідчений 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.; - Договір відступлення прав за договорами іпотеки, укладений [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., реєстровий номер 2918. Відповідач [PERSON] позовну заяву [PERSON] визнав та пояснив, що дійсно і відповідачі, і треті особи діяли при укладенні зазначених угод з шахрайськими мотивами, переоформлюючи спірну квартиру [ADDRESS] з одної особи до другої, щоб уникнути відповідальності за шахрайські дії та розпорядитися цим майном за своїм бажанням. Однак при цьому ні він, ні інші іпотекодавці не були повідомлені відповідачами про укладення зазначених вище угод, ніякі документи не надавали та не підписували. Крім того, відповідач [PERSON] довів суду та надав письмові докази про те, що дійсно усі угоди, які укладалися відповідачами щодо відступлення прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за його кредитним та іпотечним договорами, визнані недійсними, дані рішення набрали чинності та, у відповідності до частин 3 та 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені цими рішеннями обставини не потребують додаткового доказування та мають преюдиціальне значення. Третя особа «КБ «Актив-банк» позов [PERSON] не визнав, надав письмові заперечення, у яких доводив, що банком норми законодавства порушені не були та банк діяв у рамках правового поля. Суд, дослідив надані сторонами докази та наведені доводи та дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 08 жовтня 2007 року у забезпечення виконання основного зобов'язання за Кредитним договором № 1008/04, укладеному між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON], було укладено договір іпотеки, іпотекодавцями виступили [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], іпотеко держателем виступив ПАТ «КБ «Актив-банк». Предметом іпотеки була шестикімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року позов по справі за позовом ПАТ «Комерційний Банк «Актив-банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. У подальшому судове рішення Стягувачем, Банком, виконано не було. 13.12.2016 року [PERSON] отримала лист від відповідача [PERSON], через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Ганну Володимирівну, у якому відповідач вимагав сплатити заборгованість [PERSON] за кредитним договором та погрожував переоформити предмет іпотеки на своє ім'я, посилаючись на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного 05 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] набув права вимоги до Іпотекодавців. З зазначено листа відповідача [PERSON] вбачається також, що ПАТ «КБ «Актив-банк» на підставі договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами № ВПВ-08/08/14юр відступив своє право вимоги за кредитом [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест». В подальшому відповідач ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» на підставі договору відступлення права вимоги № 12-02/2014 від 02 грудня 2014 року відступило права вимоги до [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Віаромо» 27 жовтня 2015 року відповідач ТОВ «Віаромо» уклало договір відступлення права вимоги № 1/ФК-15, на підставі якого право вимоги надбав відповідач ТОВ «СБІ Компані». 19 вересня 2016 року відповідач ТОВ «СБІ Компані», згідно договору відступлення права вимоги № 142/ФК, відступило право вимоги на користь відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] за договором № 142/ФК-16 від 06 грудня 2016 року відступив право вимоги за кредитом на користь відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] також зазначав, що він набув право вимоги до Іпотекодавців на предмет іпотеки, тобто квартиру [ADDRESS], на підставі договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 05 грудня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., реєстраційний № 2918. Договір відступлення права вимоги від 05 грудня 2016 року за реєстраційним № 2918, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. Так, згідно з вимогами частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), стаття 215 ЦК України. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Первісним кредитором та іпотеко держателем, ПАТ «КБ «Актив-банк», був обраний спосіб захисту своїх прав, а саме - звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року позов банку було задоволено, рішення набрало чинності, реалізовано банком не було, тому укладення у подальшому банком договору відступлення прав вимоги після цього є незаконним. Крім того, незаконним є договір відступлення прав за кредитним договором та договором іпотеки за № 142/ФК-16 від 19 вересня 2016 року, укладений між ТОВ «СБІ Компані» та [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] набув ці права за договором факторингу, у порушення вимог ст. ст. 1079, 1083 ЦК України. Відступлення права вимоги - це передача новому Кредиторові права вимагати від Боржника виконання зобов'язання за Договором, раніше укладеним між Боржником та первісним Кредитором. Відносини Сторін при відступленні права вимоги регулюються нормами ЦК України. Договір відступлення права вимоги за кредитним договором є оплатним й укладається між первісним Кредитором (ПАТ «КБ «Актив-Банк») та новим ( ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» ) Кредитором у тій самій формі, що й основний Договір, права за яким відступаються (ст. ст. 513, 639 ЦК України). При укладенні Договору відступлення прав вимоги необхідно дотримуватися положень, установлених ст. ст. 638, 639 ЦК України. Зокрема, Договір повинен містити таки істотні умови : - Визначення права вимоги, яке відступається; - Сума, на яку Сторони оцінюють право вимоги, яке відступається (не вказано у Договорі); - Строки, у які первісний і новий Кредитори виконують взаємні зобов'язання; - Форма Договору; - Строки, у які новий Кредитор сплачує первісному Кредитору суму оцінки права вимоги, яке відступається (не вказано у Договорі). Якщо строк виконання зобов'язання Договором відступлення права вимоги не встановлено, первісний Кредитор має право вимагати від нового Кредитора виконання у будь-який час, а новий Кредитор зобов'язаний виконати зобов'язання перед первісним Кредитором протягом 7 днів із дня пред'явлення такої вимоги (ст. 530 ЦК України). Умовами Договору відступлення прав вимоги може бути передбачено передача новому Кредитору права вимоги не тільки основного боргу, але й неустойки у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань перед первісним Кредитором. До нового Кредитора переходять права первісного Кредитора в тому самому обсязі та на тих самих умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інші умови не встановлено Законом або Договором (ст. 514 ЦК України). Первісний Кредитор зобов'язаний передати новому Кредитору документи, які підтверджують наявність прав, що передаються, а також інформацію, яка є важливою для їх реалізації ( ч. 1 ст. 517 ЦК України). Боржник має право заперечувати проти вимог нового Кредитора за тими самими підставами, що й проти вимог первісного Кредитора на момент отримання письмового повідомлення про заміну Кредитора (ч. 1 ст. 518 ЦК України), це положення ЦК України також порушено, оскільки ані Позивач, ані відповідач [PERSON] ні первісним, ні новими Кредиторами не повідомлялись у встановленому чинним законодавством порядку, а дізналися про це лише у грудні 2016 року Відступлення майнового права, права вимоги, може бути предметом Договору купівлі-продажу, але при цьому до Договору купівлі-продажу застосовуються положення про відступлення права вимоги ( ч. 3 ст. 656 ЦК України). Підставою для виникнення у боржника зобов'язання перед новим Кредитором є Договір відступлення прав вимоги або факторингу ( п. 1 ч. 2 ст.11, ч. 2 ст. 509 ЦК України). Якщо Боржник не повідомлений про зміну Кредитора, то він має право продовжувати виконання зобов'язань за Договором на користь первісного Кредитора до отримання доказів переходу права вимоги до нового Кредитора. Це вважатиметься належним виконанням Боржником своїх обов'язків ( ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517, ст. 1082 ЦК України). Повідомити Боржника про перевідступлення права вимоги може як первісний Кредитор, так і новий Кредитор шляхом: - Укладення Договору про відступлення прав вимоги за участю Боржника - тристоронній Договір, тоді Боржник дізнається про заміну Кредитора при укладенні Договору; - Направлення Боржнику повідомлення про укладення між первісним та новим Кредиторами Договору відступлення прав вимоги до Боржника, у якому слід зазначити найменування, реквізити та адресу нового Кредитора, а також суму, яку Боржник зобов'язаний сплатити новому Кредитору. Таке повідомлення краще направляти цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення. В описі, засвідченої працівником пошти, буде чітко зазначено, що саме направляється отримувачу, а повідомлення про вручення цінного листа покаже, коли Боржнику стало відомо про заміну Кредитора. Цього Кредиторами зроблено не було. Ні Боржник [PERSON], ні треті особи належним чином не повідомлялися про здійснення угоди. Крім того, у тексті Договору повинно бути вказано, що право вимоги до [PERSON] оцінено Сторонами у сумі 4481737 (чотири мільйони чотириста вісімдесят одна тисяча сімсот тридцять сім) грн., або в іншій, чітко вказаній сумі, та, незалежно від виконання Боржником своїх зобов'язань перед новим Кредитором, новий Кредитор зобов'язаний сплатити первісному Кредитору кошти, сума боргу, яка визначена за рішенням суду, або інша сума, протягом 30 календарних днів з моменту підписання Договору. А яка саме сума сплачена новим Кредитором первісному Кредитору за цей Договір за Боржника [PERSON], невідомо. Таки докази Кредиторами, відповідачами по справі, не надані. Первісний Кредитор ПАТ «Комерційний Банк «Актив Банк»» втратив своє право виконати судове рішення, а новий Кредитор цього права не надбав за законодавством України, тому усі подальші дії щодо розпорядження предметом іпотеки не ґрунтуються на засадах закону. Договір відступлення прав щодо предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], укладений між ПАТ «КБ «Актив Банк» та [PERSON] та посвідчений 05.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., повинен бути визнаний недійсним, у порушення вимог ст. 55 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 203 ч.1, 215 ч. 1, 647 ЦК України, ст. ст. 5, 24 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 5, 10, 11, 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з наступного. Договір відступлення прав щодо предмету іпотеки від 05.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Семеновою Г.В., не за місцем знаходження нерухомого майна ([ADDRESS], Одеській міський нотаріальний округ); - Посвідчений не за місцем проживання Іпотекодавця, Споживача [PERSON], [ADDRESS], Одеський міський нотаріальний округ; - Договір відступлення прав щодо предмету іпотеки не був особисто підписаний Споживачем [PERSON], який дізнався про його існування у суді у грудні 2016 року; при укладенні цього Договору 05.12.2016 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. за адресою: [ADDRESS], присутній не був, свій підпис не ставив, ніякі документи (паспорт, код, згоду третіх осіб, інше) не надавав. Не була здійснена оцінка нерухомого майна за Договором відступлення прав щодо предмету іпотеки. Так, стаття 5 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що вартість предмету іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем (Відповідач [PERSON], позивач [PERSON].) та Іпотекодержателем (Позивач ПАТ «КБ «Актив-Банк») або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] - відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Оцінка предмету іпотеки повинна була бути встановлена станом на 05 грудня 2016 року. Оцінка майна не здійснювалася, а також ніякої спільної згоди на його оцінку не було, оскільки позивач [PERSON], відповідач [PERSON], як Іпотекодавці, участі у складанні, погодженні умов та підписанні Договору про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, яке відбулося 05.12.2016 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON], не приймав, ніякого Договору або інших документів з цього приводу з ПАТ «КБ «Актив-Банк» не підписував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. У відповідності до частини 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні, крім випадків, визначених ст. 515 ЦК України, може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Зі змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником. Виходячи з цих норм, а саме п. п. 1, 2 частини 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у азі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться у відповідності до вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника-кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 8 Закону «Про виконавче провадження» та вирішується судом. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав вимоги за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Матеріалами справи підтверджується той факт, що іпотекодержатель не повідомляв у встановленому законом порядку ані позивача [PERSON], ані відповідача [PERSON] про здійснення угод та заміну кредитора та іпотекодержателя. Правочин про відступлення прав вимоги за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Таким чином встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року по справі № 1522/2700/12, яке набрало законної сили та не було скасовано, не було перешкодою для укладення договорів факторингу та договору про відступлення прав, укладених : - 19 вересня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «СБІ Компані»; - 06 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; - 05 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] У той же час стаття 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Визначення поняття «фінансова установа» міститься в п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного Реєстру в установленому законом порядку. На момент укладення договорів факторингу та відступлення прав ПАТ «КБ «Актив-банк» на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № ВПВ-08/08/14юр був включений до реєстру банківських установ, банківська ліцензія № 200 від 18.10.2011 р. та відступив своє право вимоги за кредитом відповідача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» (включений до Державного реєстру фінансових установ) . У подальшому відповідач ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» на підставі договору відступлення права вимоги № 12/02/2014 від 02 грудня 2014 року відступило права вимоги до відповідача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Віаромо», який не включений до Державного реєстру фінансових установ та не має КВЕДу на здійснення фінансовій діяльності. 27 жовтня 2015 року відповідач ТОВ «Віаромо» уклало договір відступлення права вимоги № 1/ФК-15, на підставі якого право вимоги набуло відповідач ТОВ «СБІ Компані», який не включений до Державного реєстру фінансових установ та не має КВЕДу на здійснення фінансовій діяльності. 19 вересня 2016 року відповідач ТОВ «СБІ Компані» на підставі договору відступлення права вимоги № 142/ФК-16 відступило право вимоги на користь відповідача [PERSON], який є фізичною особою, громадянином України та не є юридичною особою, не включений до Державного реєстру фінансових або банківських установ, не має ліцензії на здійснення відповідної діяльності, зокрема і щодо факторингових операцій. Отже, відповідач [PERSON] не може бути стороною договору факторингу. В той же час, в силу частини 2 ст. 1083 ЦК України, оскільки права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки були відступлені первісним кредитором ПАТ «КБ «Актив-банк» за договором факторингу, то і всі наступні відступлення цих прав вимоги мають здійснюватись за договорами факторингу. Також, в силу ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Згідно з частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договір відступлення прав від 16.09.2016 року, укладений між відповідачами ТОВ «СБІ Компані» та [PERSON], порушує вимоги частини 2 ст. 1083, частини 3 ст. 1079 Цивільного Кодексу України, оскільки права вимоги за кредитним договором № 1008/04 та іпотечним договором від 08 жовтня 2007 року, які укладені між ПАТ «КБ «Актив-банк» та [PERSON], були відступлені за договором факторингу б/н від 28.11.2016 р. ПАТ «КБ «Актив-банк» до ТОВ «КУА «Авенір-Інвест», а отже і подальше наступне відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки мало відбуватись в силу частини 2 ст. 1083, частини 3 ст. 1079 ЦК України виключно, відповідно до положень глави 73 «Факторинг» Цивільного Кодексу України, тобто за договорами факторингу, фактором в яких може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, а фізична особа, громадянин України [PERSON], на момент укладення договору відступлення прав 05.12.2016 року не мав права виступати фактором в договорах факторингу. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормами ст. 1054 ЦК України чітко визначено суб'єктний склад сторін у кредитних зобов'язаннях. Отже, кредитором у кредитних зобов'язаннях може бути лише банк або інша фінансова установа. Таким чином, права кредитора за Кредитним договором можуть бути відступлені виключно банківській чи іншій фінансовій установі. Оскільки іпотека є акцесорним зобов'язанням, дійсність якого пов'язується з основним зобов'язанням, слід зазначити, що права вимоги до іпотекодавців, майном яких забезпечено кредит, може бути відступлено виключно на користь банківської чи іншій фінансовій установи. Отже, ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не має статусу банку чи іншої фінансовій установи, не можуть бути іпотекодержателем за договором іпотеки, яким забезпечується виконання зобов'язання за кредитним договором. Враховуючи положення ст. 228 ЦК України, договори відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1008/04 від 08 жовтня 2007 року є нікчемними. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, Договір відступлення прав за договорами іпотеки, укладений відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений 05 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., реєстровий № 2918, є недійсним та таким, що суперечить закону. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02.09.2014 р. за № 545, ПАТ «Комерційний Банк «Актив-банк» віднесений до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією розпочато процедуру банкротства Банку та запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно з частиною 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Пункт 8 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у подібних правовідносинах. Відповідно до п. п. 3, 4 частини 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Як передбачено частиною 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та абз. 3 п. 1.18 глави першої розділу 111 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Згідно з частиною 2 ст. 38 вищевказаного Закону, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, у тому числі договорів, вчинених, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, у тому числі договорів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 23.12.2014 р. за №838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Актив-банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 року №158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Також, за аналогією частини 1 ст. 227 Цивільного Кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Крім того, у відповідності до вимог частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію у разі скасування прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, скасування документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію речового права, є підставою для скасування запису про державну реєстрацію. Правова позиція позивача підтверджується наданими доказами, які у відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80, 82 ЦПК України, суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. У відповідності до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Outcome: approved