Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У серпні 2020 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що відповідач уклав з банком кредитний договір № б/н від 04.04.2007 року, вимоги договору не виконує, кошти не повертає. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 140 342 грн. 20 коп. Ухвалою судді від 11.09.2020 року відкрито провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував; просив суд справу слухати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, письмової заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин. Ч. 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 04.04.2007 року [PERSON] відкрито рахунок у банку, номер карти [NUMBER] ; старт карткового рахунку - 21.06.2007 року з установленим кредитним лімітом 21 600 грн 00 коп. (а.с. 18). Отже, кредитною карткою відповідач почав користуватись 21.06.2007 року зі встановленим лімітом 21 600 грн 00 коп.. 12.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання заяви № 0604101040009278966, у якій сторонами обумовлено кредитні умови за кредитною карткою № [NUMBER] , згідно яких позивач банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки, розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості може проводитись шляхом внесення грошових коштів на карту клієнтом, а також шляхом списання банком коштів з Дебетової карти № [NUMBER] (а.с. 20). У подальшому розмір кредитного ліміту з 21 600 грн 00 коп. зменшився до 6 800 грн. 00 коп., а згодом до 4 840 грн 00 коп. (а.с. 18). Кредитна картка неодноразово перевипускалась, строк дії останньої - до вересня 2021 року (а.с. 19). Вирішуючи спір, суд виходить з такого: Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором; щомісячних платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком, яка станом на 30.06.2020 року становить 166 208 грн 54 коп., з яких: -4 839 грн 34 коп. - заборгованість за тілом кредиту: -157 399 грн 20 коп. - заборгованість за нарахованими (простроченими) відсотками, -3 970 грн 00 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Банк вимагає від боржника повернення лише частини суми заборгованості за кредитом в розмірі 140 342 грн 20 коп., з яких: -4 839 грн 34 коп. - заборгованість за тілом кредиту: -135 502 грн 86 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 04.04.2007 року по 30.12.2019 року. Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У заяві позичальника від 12 грудня 2007 року процентна ставка зазначена 22,8% на рік, щомісячна комісія в розмірі 1%. Отже, відповідач був ознайомлений із встановленими розмірами нарахованих йому відсотків (а.с. 20). Отже, приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, суд задовольняє вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2007 року (дата відкриття рахунку у банку, номер карти [NUMBER] ), яка станом на 30.06.2020 року становить 140 342 грн 20 коп., з яких: -4 839 грн 34 коп. - заборгованість за тілом кредиту: -135 502 грн 86 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 0404.2007 року по 30.12.2019 року. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - в розмірі 2 102 грн. 00 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст. 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved