Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбув якому вказував, що 27 січня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №18. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. В зв`язку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що на примирення не згоден. Спори про місце мешкання дітей та поділ спільного майна подружжя відсутні. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги визнала повністю. Додатково пояснила, що на примирення не згодна, спори про місце мешкання дітей та поділ спільного майна подружжя відсутні. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, судом встановлено, що 27 січня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №18. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved