Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розподіл сумісно нажитого майна подружжя. Посилаючись на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 03 серпня 2001 року, від шлюбу мають трьох малолітніх дітей. За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано нерухоме та рухоме майно. Після неодноразових уточнень позовних вимог позивачка просила поділити майно, виключивши із розподілу у якості сумісного майна земельні ділянки, розташовані в селі Білосарайська Коса, нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], частки у статутних фондах ТОВ «Наталі-Плюс» та ТОВ «Преса Донецьк». Позовні вимоги в частині визнання сумісним майном подружжя часток у статутних фондах ТОВ «Наталі», ТОВ «Фатаморгана» ТОВ «Пиротех АВМ», ТОВ «Фірма СЕМ» змінила, просила суд провести розподіл грошових коштів, які було вкладено у статутні фонди вказаних товариств. Просила виділити їй у власність житловий будинок [ADDRESS] з земельною ділянкою, нежитлове приміщення № 21 в будинку [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], нежитлове приміщення № 1 у будинку [ADDRESS], нежитлове приміщення по [ADDRESS], нежитлове приміщення по [ADDRESS], нежитлове приміщення по [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], автомобіль KIA SORENTO KU814D, державний номер [NUMBER]. Також просила розділити автомобілі, які було придбано за час шлюбу, визнати за нею право власності на ? частку грошових коштів у сумі 940 000 грн., які перебували на момент припинення шлюбних відносин на депозитних рахунках відповідача у ПАТ «Дельта Банк». Крім того просила збільшити її частку у праві сумісної власності подружжя, зважаючи на інтереси дітей, а також неправомірну поведінку відповідача, який допустив подружню зраду, витрачав сумісний бюджет на власний відпочинок та приховував сумісне майно. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому просив визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], на земельну ділянку площею 0,0793 га, на якій розташований вказаний будинок, оскільки вказана земельна ділянка була надана під обслуговування зазначеного жилого будинку, на нежитлове приміщення [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль SSANG YONG REXTON, державний номер [NUMBER]; автомобіль NISSAN X TRAIL, державний номер [NUMBER], автомобіль IVECO TURBO DAILY, державний номер [NUMBER]; автомобіль KIA SORENTO KU814D, державний номер [NUMBER]; автомобіль SSANG YONG KYRON державний номер [NUMBER]. Собі просив виділити автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер [NUMBER], автомобільний причеп з моторним човном ПГМФ 8904, державний номер [NUMBER]; автомобіль ЗАЗ 110557, державний номер [NUMBER]; нежитлове приміщення № 21 у будинку [ADDRESS], нежитлове приміщення № 1 у будинку [ADDRESS]. Просив визнати такими, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя наступні об'єкти нерухомого майна: нежитлову будівлю [ADDRESS], нежитлове приміщення № 6 у будинку [ADDRESS], оскільки зазначені об'єкти він придбав до реєстрації шлюбу, за час шлюбу приміщення були реконструйовані, проте не були істотно збільшені у їх вартості. Також просив визнати такими, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлові приміщення, які були придбані та збудовані ним як приватним підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, а саме: нежитлова будівля [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], нежитлове приміщення № 48 у будинку [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], нежитлове приміщення по [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS]. Крім того, відкриті ним на своє ім'я за час шлюбу депозитні рахунки в ПАТ «Дельта Банк», куди були внесені грошові кошти на загальну суму 940000 грн., не є сумісною власністю подружжя, оскільки зазначені кошти були передані йому партнерами по підприємницькій діяльності, які орендують належні йому приміщення, для організації максимально можливої знижки при закупівлі товару. В подальшому [PERSON] залишив без розгляду свої вимоги в частині визнання сумісно нажитим майном подружжя автомобіль SSANG YONG KYRON державний номер [NUMBER], грошових коштів, внесених до статутного фонду «Преса Донецьк», нежитлового приміщення [ADDRESS] та нежитлового приміщення № 6 у будинку [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 лютого 2015 року позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволені частково. В рахунок розподілу майна подружжя, набутого [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, визнано за [PERSON] право власності на наступні об'єкти: - будинок [ADDRESS]; - нежитлове приміщення № 21 у будинку [ADDRESS]; - нежитлове приміщення № 1 у будинку [ADDRESS]; - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - квартиру [ADDRESS]; - автомобіль KIA SORENTO KU814D, державний номер [NUMBER]; Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0793 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану в [ADDRESS] В рахунок розподілу майна подружжя, набутого [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, визнано за [PERSON] право власності на наступні об'єкти: - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - нежитлове приміщення по [ADDRESS] - нежитлове приміщення за [ADDRESS] - автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер [NUMBER]; - автомобільний причеп з моторним човном ПГМФ 8904, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ЗАЗ 110557, державний номер [NUMBER]; - автомобіль SSANG YONG REXTON, державний номер [NUMBER]; - IVECO TURBO DAILY, державний номер [NUMBER]; - VW Transporter, державний номер [NUMBER]; - NISSAN X TRAIL, державний номер [NUMBER]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 21369, 98 грн. Визнано такими, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]: - нежитлова будівля [ADDRESS]; - нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] - нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Визнано такими, що не є об'єктом права сумісної власності подружжя грошові кошти, внесені на депозитні рахунки в АТ «Дельта Банк» на ім'я [PERSON]: - 28 листопада 2012 року у сумі 80000 грн., номер рахунку [NUMBER]; - 28 листопада 2012 року у сумі 80000 грн., номер рахунку [NUMBER]; - 28 листопада 2012 року у сумі 80000 грн., номер рахунку [NUMBER]; - 03 січня 2013 року у сумі 100000 грн., номер рахунку [NUMBER]; - 21 січня 2013 року у сумі 200000 грн., номер рахунку [NUMBER]; - 21 січня 2013 року у сумі 200000 грн., номер рахунку [NUMBER]. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання сумісним майном подружжя грошових внесків до уставних фондів ТОВ «Наталі», ТОВ «Фатаморгана», ТОВ «Пиротех АВМ», ТОВ «Фірма СЕМ» залишено без розгляду. В решті позову відмовлено. З рішенням суду не погодились обидві сторони і подали апеляційні скарги. Позивач за первісним позовом [PERSON] в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що відмовляючи у задоволені позову в частині визнання трьох самих великих об'єктів сумісної власності подружжя, а саме нежитлових приміщень по [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] суд послався на боргові зобов'язання [PERSON] і висновок експерта. Проте висновок суду про те, що вказані об'єкти побудовані за рахунок коштів друзів відповідача не відповідає дійсності, надані суду в якості доказів розписки є надуманими і їх можна оспорити. Суду не було надано виписок з банківських рахунків щодо перерахування таких великих коштів на рахунки [PERSON] Врахування судом економічної експертизи є безпідставним, оскільки експерту були надані тільки вигідні відповідачу документи. Також є хибним висновок суду про невизнання сумісною власністю подружжя банківських вкладів та нарахованих відсотків на загальну суму 960 552,64 грн., якого суду дійшов на підставі неналежних доказів. Показання свідків, які є найманими працівниками і родичами відповідача, про те, що вони давали грошові кошти [PERSON] для закупки великої партії товару з великою знижкою за півроку до угоди, нічим крім розписки в зошиті не підтверджується. Суду не були надані договори закупки товару, накладні тощо. Також є помилковим висновок суду про залишення без розгляду її позовних вимог про визнання сумісною власністю подружжя внесків в статутні фонди товариств з обмеженою відповідальністю, де відповідач є засновником, оскільки ніде в подальшому її вимоги в цій частині не змінювалися. Крім того, в резолютивній частині рішення відсутній розрахунок і вартість присудженого майна. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] в своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення суду і визнати такими, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлове приміщення № 47 по [ADDRESS], грошові кошти, внесені на депозитний рахунок в АТ «Дельта Банк» на його ім'я 21 січня 2013 року у сумі 200 000 грн., номер рахунку [NUMBER] та перерозподілити сумісне майно подружжя відповідно до його позовних вимог. В обґрунтування доводів скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Так, квартира [ADDRESS] оцінена експертом у сумі 176534 грн., на час оцінки, а реконструйоване приміщення оцінено в сумі 537434 грн. на час оцінки, і таким чином вартість квартири складає від вартості реконструйованого приміщення 33%, тому висновок суду про визнання частин подружжя в цьому спірному майні у рівних частках є помилковим. Також є невірним висновок суду щодо приміщення [ADDRESS] оскільки це приміщення він придбав на підставі договору купівлі-продажу 31 жовтня 2001 року за 19473 грн., тому висновки суду про включення цього майна до розподілу між подружжям є хибними. Також є безпідставним висновок суду про поділ грошових коштів у сумі 200 000 грн., що були внесені на рахунок [NUMBER], оскільки в судовому засіданні було встановлено джерело отримання цих грошових коштів - отримання від підприємців. Також є невірним висновок суду про виділення йому у власність чотирьох автомобілів, які за час шлюбу фактично були продані за довіреністю, про що [PERSON] було достовірно відомо. Судом встановлено, що автомобілі були відчужені за довіреностями іншим особам, а тому виділення йому їх у власність порушує його права. В апеляційному суді [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] підтримали доводи своєї скарги і заперечували проти скарги [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала доводи скарги свого довірителя і заперечувала проти скарги позивачки [PERSON] Апеляційний суд вважає, що скарги сторін підлягають частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню та зміні з таких підстав. Відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення або зміни рішення суду першої інстанції. Судом першої інстанції визнано встановленим, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2001 року, від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 06 березня 2013 року, залишеним без змін в цій частині Апеляційним судом Донецької області, шлюб між сторонами розірвано. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинено 20 лютого 2013 року, що визнано сторонами по справі. Суд дійшов висновку, що будинок [ADDRESS] вартістю 2 194 255 грн., нежитлове приміщення № 21 у будинку [ADDRESS] вартістю 894 825 грн.; нежитлове приміщення № 1 у будинку [ADDRESS] вартістю 394 209 грн.; нежитлове приміщення по [ADDRESS] вартістю 95 052 грн.; нежитлове приміщення по [ADDRESS] вартістю 70 587 грн.; квартира [ADDRESS] вартістю 229 885 грн.;автомобіль KIA SORENTO KU814D, державний номер [NUMBER] вартістю 348 101,30 грн.;земельна ділянка площею 0,0793 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS]; нежитлове приміщення по [ADDRESS] вартістю 74 368 грн.; нежитлове приміщення по [ADDRESS] вартістю 932 114 грн.; нежитлове приміщення за № [ADDRESS] вартістю 537 434 грн.; автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер [NUMBER] вартістю 261 270 грн.; автомобільний причеп з моторним човном ПГМФ 8904, державний номер [NUMBER] вартістю 7250 грн.; автомобіль ЗАЗ 110557, державний номер [NUMBER] вартістю 30080 грн.;автомобіль SSANG YONG REXTON, державний номер [NUMBER] вартістю 188 890 грн.;автомобіль IVECO TURBO DAILY, державний номер [NUMBER] вартістю 65 190 грн.; автомобіль VW Transporter, державний номер [NUMBER] вартістю 143 898,72 грн.; автомобіль NISSAN X TRAIL, державний номер [NUMBER] вартістю 206150 грн., набуто подружжям під час шлюбу за сумісні кошти та підлягає поділу між ними. Судом встановлено, що сукупна вартість нерухомого майна, нажитого подружжям під час шлюбу, що підлягає розподілу становить 5 422 729 грн., загальна вартість автомобілів, набутих подружжям за час шлюбу складає 2 853 286, 92 грн. Вартість автомобілів, відчужених [PERSON] після припинення шлюбних відносин із [PERSON] та без її згоди складає 1 602 456, 90 грн. Сукупна вартість майна подружжя складає 8 276 015, 92 грн. Виділяючи [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] ринковою вартістю 2 194 255 грн., суд виходив з того, що з нею мешкають троє малолітніх дітей і будинок прилаштований для їх розвитку та проживання. Оскільки вказаний будинок побудований та знаходиться на земельній ділянці площею 0,0793 га., то відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, тому право власності на земельну ділянку переходить до [PERSON] Не приймаючи до уваги доводи [PERSON] про те, що об'єкт нерухомості по [ADDRESS] був придбаний за кошти, набуті ним до укладення шлюбу, суд виходив з того, що спірне приміщення було істотно збільшено, як за площею, так і за вартістю внаслідок проведеної реконструкції за час шлюбу, що підтверджується висновками експертизи. Визнаючи сумісною власністю подружжя нежитлові приміщення по [ADDRESS] та по [ADDRESS], суд виходив з того, що [PERSON] дійсно звернувся із заявою до відповідного органу місцевого самоврядування щодо викупу цих приміщень та отримав рішення щодо продажу цих об'єктів ще до укладення шлюбу, проте суду не надано доказів, що кошти, які були перераховані за спірні приміщення були накопичені до шлюбу з [PERSON] Визнаючи сумісною власністю подружжя 200 000 грн., внесені на депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Дельта Банк» 21 січня 2013 року, суд виходив з того, що вказані кошти були розміщені відповідачем строком до січня 2014 року, що спростовує твердження останнього про отримання цих коштів від інших підприємців для організації великої знижки при оптової закупівлі товару. Не визнаючи сумісною власністю подружжя нежитлові приміщення № [ADDRESS]; за адресою: [ADDRESS] та нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] суд виходив з того, що вказані об'єкти були побудовані [PERSON] як приватним підприємцем для здійснення підприємницької діяльності не за рахунок сумісних коштів подружжя, а за рахунок інвестованих коштів, а позивачка не надала суду доказів, які б спростували ці доводи [PERSON] Апеляційний суд вважає такі висновки суду правильними і погоджується з ними, оскільки суд дійшов їх з урахуванням наданих сторонами доказів, а апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було безпідставно відмовлено, а також нові докази, ненадання яких до суду першої інстанції було обумовлено поважними причинами. Не визнаючи сумісним майном подружжя грошові кошти на загальну суму 740000 грн., які були розміщені з 28 листопада 2012 року по 21 січня 2013 року на депозитних рахунках [PERSON] і зняті останнім з рахунків 27 травня 2013 року та 17 червня 2013 року, суд виходив з того, що дохід подружжя від підприємницької діяльності відповідно до висновків експерта склав 1 211 690 грн. 32 коп. При цьому за рахунок сумісно нажитих коштів подружжям до січня 2013 року проводилося будівництво будинку [ADDRESS], купувались автомобілі, здійснювалась реконструкція нежитлових приміщень, тому кошти у розмірі 740 000 грн., які перебували на депозитних рахунках [PERSON], не могли сформуватися за рахунок доходу, отриманого подружжям від сумісної підприємницької діяльності. Судом враховано, що [PERSON] не змогла вказати на можливе джерело отримання вказаних коштів, і не спростувала нічим доводи [PERSON] про отримання цих коштів від інших підприємців, які орендують у нього приміщення для закупівлі канцелярських товарів зі знижкою. При цьому судом визнано сумісною власністю подружжя проценти за спірними депозитними вкладами на суму 20 552 грн. 64 коп. Відмовляючи [PERSON] у визнанні сумісною власністю подружжя автомобіля SSANG YONG KYRON державний номер [NUMBER], суд виходив з того, що вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку 22 січня 2014 року зареєстровано за [PERSON], а доказів того, що зазначений автомобіль набувався під час шлюбу сторонами по справі, а також ким і коли був відчужений суду не надано. Залишаючи без розгляду позовні вимоги [PERSON] щодо визнання сумісним майном подружжя грошових внесків до статутних фондів ТОВ «Наталі», ТОВ «Фатаморгана», ТОВ «Пиротех АВМ», ТОВ «Фірма СЕМ» суд виходив з того, що після початку розгляду справи по суті позивачкою фактично змінено предмет позову, оскільки у змінених вимогах вона просила визнати сумісним майном подружжя не частку у статутному фонді, а грошові внески, зроблені до уставних фондів відповідних товариств та зарахувати ці грошові кошти у вартість набутого майна під час шлюбу при розподілі майна в натурі. Позовні ж вимоги у первинній редакції щодо визнання права сумісної власності подружжя на долі в уставних фондах товариств не підтримувалися позивачкою у судовому засіданні, у зв'язку з чим суд їх не розглядав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним договором. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У п. 22 цієї ж постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог сторін, які за час знаходження у шлюбі придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і яке підлягає поділу в натурі. Судом вірно встановлено, що спільним сумісним майном подружжя є: будинок [ADDRESS]; - нежитлове приміщення № 21 у будинку [ADDRESS]; - нежитлове приміщення № 1 у будинку [ADDRESS] вартістю 394 209 грн.; - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; - квартиру [ADDRESS]; - автомобіль KIA SORENTO KU814D, державний номер [NUMBER]; - нежитлове приміщення по [ADDRESS]; нежитлове приміщення по [ADDRESS] - нежитлове приміщення за [ADDRESS] - автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номер [NUMBER]; - автомобільний причеп з моторним човном ПГМФ 8904, державний номер [NUMBER]; - автомобіль ЗАЗ 110557, державний номер [NUMBER]; - автомобіль SSANG YONG REXTON, державний номер [NUMBER]; - автомобіль IVECO TURBO DAILY, державний номер [NUMBER]; - автомобіль VW Transporter, державний номер [NUMBER]; - автомобіль NISSAN X TRAIL, державний номер [NUMBER], - автомобіль VW CRAFTER державний номер [NUMBER], - автомобіль MERCEDES-BENZ 614DKA державний номер [NUMBER], - автомобіль VW Transporter державний номер [NUMBER], - автомобіль Opel Morano державний номер [NUMBER], - автомобіль Toyota Land Cruiser державний номер [NUMBER]; - грошові кошти у сумі 200000 грн., внесені на депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Дельта Банк» 21 січня 2013 року. Проте апеляційний суд не може погодитися з висновками суду в частині визнання такими, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти, внесені на депозитні рахунки [PERSON] в період з 28 листопада 2012 року по 21 січня 2013 року на загальну суму 740 000 грн., з огляду на наступне. З матеріалів справи (а.с. 116-166 том 7) вбачається, що депозитні рахунки в ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] відкрив на своє ім'я під час знаходження у шлюбі з [PERSON], грошові кошти вносив на депозитні рахунки особисто і у суду не було підстав вважати, що грошові кошти, внесені на депозитні рахунки [PERSON] належали стороннім особам. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо недостатності і недостовірності доказів, наданих [PERSON] на підтвердження отримання грошових коштів від інших підприємців для закупівлі товару зі знижкою і тимчасове розміщення цих грошових коштів на своїх депозитних рахунках є обґрунтовані, оскільки такі правовідносини між приватними підприємцями повинні бути підтверджені укладеними договорами, фінансовими документами про перерахування таких значних коштів, накладними про отримання замовленого товару тощо. Наявність в матеріалах справи належним чином не завірених копій аркушів із журналу обліку, які містять в собі інформацію про передачу грошей [PERSON] іншими особами і отримання їх назад у вигляді товару, не є достатнім та беззаперечним доказом належності спірних грошових коштів іншим особам. Посилання суду, як на непрямий доказ характеру позики грошових коштів, на факт розміщення [PERSON] на своїх депозитних рахунках грошових коштів саме на нетривалий термін (шість місяців), що позбавляло його права отримувати більш значні відсотки, є припущенням суду, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК). З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що грошові кошти, які були внесені [PERSON] на депозитні рахунки до ПАТ «Дельта Банк» на своє ім'я: - 28 листопада 2012 року у сумі 80 000 грн., номер рахунку [NUMBER] нараховані відсотки 5 115,36 грн.); - 28 листопада 2012 року у сумі 80 000 грн., номер рахунку [NUMBER] (нараховані відсотки у сумі 10 293,44 грн.); - 28 листопада 2012 року у сумі 80 000 грн., номер рахунку [NUMBER] (нараховані відсотки 5 115,36 грн.); - 03 січня 2013 року у сумі 100 000 грн., номер рахунку [NUMBER] (нараховані відсотки 4,49 грн.); - 21 січня 2013 року у сумі 200 000 грн., номер рахунку [NUMBER] (нараховані відсотки 8,00грн.); - 21 січня 2013 року у сумі 200 000 грн., номер рахунку [NUMBER]( нараховані відсотки у сумі 8.00 грн.); - 21 січня 2013 року у сумі 200 000 грн., номер рахунку [NUMBER] ( нараховані відсотки у сумі 7,99 грн.), а всього на суму 940 000 грн., та проценти, отримані за вказаними депозитними вкладами у розмірі 20 552,64 грн., є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Приймаючи до уваги, що вказані кошти були зняті [PERSON] з депозитних рахунків, то вказану суму необхідно зарахувати до його частки при поділі майна. Судом першої інстанції вірно було зараховано у вартість ? частини майна [PERSON] вартість відчужених останнім після припинення фактичних шлюбних відносин автомобілів VW CRAFTER державний номер [NUMBER] вартістю 193 077,82 грн., MERCEDES-BENZ 614DKA державний номер [NUMBER] вартістю 135 100,33 грн.,VW Transporter державний номер [NUMBER] вартістю 149 002, 50 грн., Opel Morano державний номер [NUMBER] вартістю 232 870,09 грн., Toyota Land Cruiser державний номер [NUMBER] вартістю 892 406,16 грн., на суму 1 602 456,90 грн., оскільки рішенням суду про розірвання шлюбу встановлений факт припинення шлюбних відносин з 20 лютого 2013 року, що не заперечується і сторонами, а автомобілі були продані [PERSON] після припинення фактичних шлюбних відносин без згоди [PERSON] Відповідно до норм СК України дружина, чоловік мають право вибору щодо місця проживання, і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання, однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині невизнання спільною сумісною власністю подружжя нежитлових будівель, які розташовані за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] з огляду на наступне. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна. Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25 січня 2012 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець з 01 березня 2000 року, основний вид діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Висновки суду першої інстанції щодо того, що [PERSON] не надала суду доказів, які б спростовували доводи [PERSON] та надані ним на підтвердження своїх вимог докази того, що він як приватний підприємець для здійснення підприємницької діяльності не за рахунок спільних сумісних коштів подружжя побудував нежитлові приміщення по [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] є вірним, тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін. Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи скарги [PERSON] і погоджується з висновками суду про визнання сумісною власністю подружжя нежитлових приміщень, розташованих по [ADDRESS] Апеляційний суд вважає такі висновки суду правильними, оскільки суд дійшов їх з урахуванням наданих сторонами доказів, а апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було безпідставно відмовлено, а також нові докази, ненадання яких до суду першої інстанції було обумовлено поважними причинами. На думку апеляційного суду підлягає залишенню без змін рішення суду в частині відмови у задоволені позову [PERSON] про визнання сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля SSANG YONG KYRON державний номер [NUMBER], оскільки позивачка не надала суду жодних доказів придбання вказаного автомобіля подружжям за час шлюбу та належності цього автомобіля їй. Також апеляційний суд погоджується з рішенням суду в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок [ADDRESS], оскільки вказаний житловий будинок за згодою обох сторін виділений у натурі саме [PERSON], а відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Довід апеляційної скарги [PERSON] стосовно порушення судом норм процесуального права і залишення без розгляду частини її позовних вимог заслуговує на увагу, оскільки питання щодо залишення позовних вимог без розгляду повинно вирішуватися судом шляхом постановлення ухвали, яка відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України може бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду. Проте рішення суду в частині залишення без розгляду частини позовних вимог [PERSON] апеляційний суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на наступне. Вимогами ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом першої інстанції позовні вимоги [PERSON] стосовно грошових внесків до статутних фондів товариств з обмеженою відповідальністю по суті розглянуто не було, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині і скасувати його або ухвалити нове рішення. Діючі норми Цивільного процесуального кодексу України не надають права суду апеляційної інстанції приймати рішення про скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд. Між тим, допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не позбавляє [PERSON] права звернутися до суду з вказаними позовними вимогами і розглянути їх по суті. Також є обґрунтованим довід скарги [PERSON] про невідповідність вимогам закону резолютивної частини судового рішення, яка не містить зазначення вартості спірного майна подружжя. Довід апеляційної скарги [PERSON] щодо безпідставного визнання за ним права власності на автомобілі, які знаходяться у інших осіб заслуговує на увагу, проте ці автомобілі підлягають виділенню в натурі [PERSON], оскільки до цього часу зареєстровані на його ім'я і ним не доведено факт продажу автомобілів іншим власникам.

Outcome: partial