Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 5 травня 2016 року між ним та ПАТ «Українська залізниця» в особі Дніпропетровського відділення філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» укладено трудову угоду № 64, відповідно до якої позивач зобов'язується за відповідну винагороду виконати індивідуально визначену роботу - проектні роботи по об'єкту «Поточний ремонт автодорожнього шляхопроводу км 26 ПК9 лінії Дубове-Красноармійськ» з дотриманням строку виконання в період з 05 травня 2016 р. до 30 червня 2016 р., за виконання котрої відповідач зобов'язується сплатити позивачу 18 720 грн. після підписання акту прийому-передачі. Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути на його користь 18 720 грн. обумовленої суми винагороди за виконану роботу, 286 грн. - 3% річних, 2 883 грн. 38 коп. - пені у розмірі подвійної ставки Національного банку України, 1 103 грн. 75 коп. - інфляційних втрат, а всього 22 993 грн. 13 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу у його відсутність с, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Під час судового розгляду справи встановлено, що 5 травня 2016 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Українська залізниця» в особі Дніпропетровського відділення філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» укладено трудову угоду № 64, відповідно до якої позивач зобов'язується за відповідну винагороду виконати індивідуально визначену роботу - проектні роботи по об'єкту «Поточний ремонт автодорожнього шляхопроводу км 26 ПК9 лінії Дубове-Красноармійськ» з дотриманням строку виконання в період з 05 травня 2016 р. до 30 червня 2016 р., за виконання котрої відповідач зобов'язується сплатити позивачу 18 720 грн. після підписання акту прийому-передачі (а.с. 8-11). Відповідно до п. 3.1. трудової угоди результатом виконаної роботи/наданих послуг та його погодження із замовником є підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг, який є невід'ємною частиною угоди. Пунктом 4.2. трудової угоди визначено, що строк оплати виконаної роботи/наданих послуг протягом 15 календарних днів після підписання акту прийому передачі виконаних робіт/наданих послуг. Актом прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 08 червня 2016 р. підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за договором та їх прийняття без відповідачем (а.с. 12). Оскільки відповідач не провів з позивачем розрахунку, не виплатив обумовлену суму у розмірі 18 720 грн., то суд дійшов висновку про її стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 286 грн. - 3% річних, 1 103 грн. 75 коп. - інфляційних втрат, розрахованих позивачем у позовній заяві, за період з 23 червня 2016 року (після 15 днів з дати підписання акту прийому-передачі) по 26 грудня 2016 року. Що стосується позовних вимог про стягнення 2 883 грн. 38 коп. - пені у розмірі подвійної ставки Національного банку України відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки дія вказаного Закону поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та не може застосовуватись щодо правовідносин, однією зі сторін яких є фізичні особи. Вказане також стверджується рішенням Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013. З урахуванням наведеного, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 109 грн. 75 коп., що складається з: 18 720 грн. обумовленої суми винагороди за виконану роботу, 286 грн. - 3% річних, 1 103 грн. 75 коп. - інфляційних втрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом задоволено позовні вимоги на суму 20 109 грн. 75 коп. з пред'явлених 22 993 грн. 13 коп., що становить 87,46%. Тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 482 грн. 08 коп., що становить 87,46% від суми сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial