Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком [PERSON] ,\~ [INFO] . На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25.10.2018 року у справі № 335/2746/18 з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач сплачував аліменти колишній дружині на утримання неповнолітнього сина. Проте, відповідач не займалася вихованням дитини, між нами регулярно виникали конфлікти з приводу виховання та утримання сина. Крім того, син постійно конфліктував з Відповідачем та 16.01.2019 після чергової сварки син подзвонив та попросив забрати до Позивача, оскільки з матір`ю жити він відмовився. 16.01.2019 року Позивач забрав сина за місцем його реєстрації, з того моменту він проживає з Позивачем. На підтвердження вказаного факту надано копію відповіді Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 01.08.2019 р. Факт мспільного проживання з сином в квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом від 02.08.2019 р. за підписами сусідів. 30 травня 2019 року Позивач уклав з Відповідачем нотаріально посвідчений договір з приводу порядку утримання та місця проживання сина, де чітко визначено місце проживання дитини з позивачем з 15.01.2019 (п. 3.1. Договору) та встановлений порядок її матеріального утримання. Також, 17 липня 2019 року Службою (Управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради складений висновок про підтвердження місця проживання [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] . На підставі\~викладеного позивач\~просить суд\~звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] [INFO] , які стягуються відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/2746/18, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з 16.01.2019. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити. Зазначив, що син проживає разом із ним значно раніше, аніж з відповідачем було укладено договір, разом із тим просить суд звільнити його від сплати аліментів з 16.01.2019 року, дати визначеної у договорі від 30 травня 2019 року. Також не оспорюючи наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередній період, просив визнати виконавчий лист, виданий судом про стягнення з нього аліментів, таким що не підлягає виконанню з 16.01.2019 року. У судовому засіданні відповідач проти звільнення позивача від сплати аліментів з 16.01.2019 року - дати визначеної у нотаріальному договорі сторін від 30 травня 2019 року не заперечувала. Також зазначила, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів за попередній період, тобто до часу укладення нотаріально посвідченого договору з приводу порядку утримання та місця проживання сина. У судове засідання третя особа не з`явилася, причину неявки не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 29 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Орджонікідзевським відділом РАЦС ЗМУЮ складено актовий запис № 79. Від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з акту цивільного стану про народження від 04.01.2008 за № 243. 05.06.2019 року згідно заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підставі рішення Орджонікдізевського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2018 року, яке набрало законної сили 29.11.2018 року, з стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 травня 2019 року Позивач уклав з Відповідачем нотаріально посвідчений договір з приводу порядку утримання та місця проживання сина, де чітко визначено місце проживання дитини з позивачем з 15.01.2019 (п. 3.1. Договору) та встановлений порядок її матеріального утримання. Також, 17 липня 2019 року Службою (Управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради складений висновок про підтвердження місця проживання [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~вимог ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271\~цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] ,\~ [INFO] , на даний час з 16.01.2019 року проживає разом із батьком позивачем [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з 16.01.2019 року з батьком [PERSON] визнаний у судовому засіданні відповідачем, а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини, а тому суд вважає за можливе звільнити позивача [PERSON] з 16.01.2019 року від сплати аліментів на користь відповідачки які були стягнуті на її користь на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення суду. Що стосується вимоги про визнання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, таким що не підлягає виконанню, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на виконання Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 8 від 25.09.2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» з урахуванням змін в чинному законодавстві, зазначено, що підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказані у ч.4 ст.369\~ЦПК України ( в редакції станом на час дії ЦПК України в редакції 2004 року із змінами), що відповідає редакції ст. 432 ЦПК України (в редакції на час розгляду зазначеного позову). Відповідно до ст. 432 ЦПК України , суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. . Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39\~Закону «Про\~виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, норма ст.\~432\~ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Згідно з п.5 ч.1 ст.39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. Відтак, вимога позивача щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не є за своєю правовою суттю позовною вимогою, а підлягає розгляду судом в порядку розділу VI ЦПК Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) в порядку ст. 432 ЦПК України, а тому в цій частині позову суд відмовляє та роз`яснює позивачу його право звернутися до суду в порядку ст. 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: partial