Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У січні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики в загальному розмірі 9 020 820 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 15.08.2006 відповідач під розписку позичив у позивача грошові кошти в розмірі 151 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 15.02.2007. 30.08.2006 вфідповідач під розписку позичив у позивача грошові кошти в розмірі 70 000 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 30.08.2007. Термін повернення коштів вже давно минув, але взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.02.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.09.2020. Ухвалою суду від 14.02.2020 було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача. Ухвалою від 24.09.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.11.2020. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 15.08.2006 р. [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 грн., з кінцевим терміном повернення в строк до 15.02.2007 /а.с. 10/. 30.08.2006 р. [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 70 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення в строк до 30.08.2007 /а.с. 11/. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка відповідача, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] своїх грошових зобов`язань у встановлений договором позики строк не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки відповідача. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з приписами частини 1 статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Однак з огляду на те, що в даному випадку предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що передбачено частиною 2 статті 533 ЦК України. Станом на 08.01.2020 офіційний курс долара США до національної валюти України становить 2347,00 грн., а відтак відповідач повинен повернути позивачу згідно розписок суму боргу в загальному розмірі 2 337 000 грн. Окрім основного боргу позивачем також заявлено вимогу про стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 22% від простроченої суми щороку, яка обгрунтована тим, що її сплата передбачена умовами договору. Проте, з такими доводами суд не може погодитися, оскільки згідно копії розписки від 15.08.2006 вбачається, що 22% це є річною відсотковою ставкою за отримання коштів, проте з розписки не вбачається, що остання передбачає такий відсотковий розмір як штраф за порушення виконання грошового зобов`язання та підлягає щорічному нарахуванню, як зазначає про це в позовній заяві позивач. Разом з тим, позивачем нараховано відсотки саме на іноземну валюту, яку відповідач отримав 30.08.2006 згідно з копії роозписки, проте з останньої не вбачається, що такий розмір відсоткової ставки передбачено та/або може бути стягнуто з відповідача, як штраф за невчасне виконання грошового зобов`язання, а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відтак вимога про стягнення штрафу є необгрунтованими. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] лише основного боргу за розписками в загальному розмірі 2 337 000 грн. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 10510 грн. (а.с. 21). Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 9 020 820 грн. 00 коп. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 2 337 000 грн., тобто на 26% (9 020 820х100/2 337 000) з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 732 грн. 60 коп. (10510х26%). На підставі викладеного,

Outcome: partial