Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 19 травня 2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу 124 800 грн., що в еквіваленті складало 15 600 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 19 травня 2013 року. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти позивачу не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 124 800 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 5842,50 грн., суму інфляції за весь період прострочення у розмірі 24086,40 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №26 (1621) від 02.04.2015 повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 травня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстрований в реєстрі під № 1680. Відповідно до п.1 вказаного Договору позики Позикодавець - [PERSON] передав у користування позичальникові [PERSON] грошові кошти у розмірі 124 800 грн., що в еквіваленті на час передачі складало 15600 доларів США. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої є якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу у розмірі 124 800 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5842,50 грн., суму інфляції за весь період прострочення у розмірі 24086,40 грн. З урахуванням результату розгляду справи та згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1470,30 грн., витрати пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 250 грн. 00 коп., а всього 1720 грн. 30 коп.

Outcome: approved