Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У серпні 2020 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом про про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз»; поновлення [PERSON] на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз»; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 95173,90 грн., з підстав порушення відповідачем процедури її звільнення із займаної посади. В обгрунтування поданого позову зазначено, що позивач з 08.04.2015 року працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» згідно протоколу від 07.04.2015 року № 5. Весь час, який позивач займала посаду, вона виконувала свої функціональні обов`язки сумлінно, однак, ймовірно у зв`язку з її вагітністю, не бажаючи тримати вагітну жінку на посаді та сплачувати належні їй виплати, користуючись відсутністю позивача на робочому місці у зв`язку з відвідуванням лікаря, вона була звільнена 01.07.2019 року. Відповідач в особі учасників товариства [PERSON] та [PERSON] таємно звільнили позивача з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз». При цьому загальні збори учасників товариства проведені не були, позивач та її чоловік, який на той момент був співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» про звільнення попереджені не були. Відповідно до відомостей, що знаходяться у статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» директор призначається на посаду (а відповідно і звільняється) лише загальними зборами учасників товариства. При цьому, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, [PERSON] попрацювала у товаристві в липні 2019 року 31 день. А відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб Держреєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач звільнена із займаної посади 18.07.2019 року за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Таким чином навіть розрахувати точну дату звільнення на даний час позивач не має можливості. Жодних заяв про звільнення позивач не писала, звільнятись із займаної посади не планувала, ніяким чином бажання звільнитись не висловлювала. З 01.07.2019 року по 03.07.2019 року позивач знаходилась на робочому місці, про що свідчить наявна у неї заява про звільнення одного з учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» [PERSON] із займаної посади. Причин для звільнення у позивача не існувало, вона знаходилась на 21 тижні вагітності збиралась у відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами. До теперішнього часу позивач не має можливості ознайомитись з наказом про звільнення та отримати відповідь щодо підстав свого звільнення, не може отримати трудову книжку. А відтак позивач змушена звернутись до суду за захистом порушених прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову (а.с.37-38). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 серпня 2020 року позивачем подано заяву разом з позовною заявою в новій редакції (вх. № 29159 від 31.08.2020 року), яка відповідає вимогам статей 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.43-50). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» належним чином завірені копії заяви [PERSON] про її звільнення; наказ про звільнення [PERSON] із посади директора ТОВ «ГІС»; трудову книжку [PERSON] ; інші документи, що стосуються звільнення [PERSON] і виплати їй грошових коштів при звільненні (а.с.52-53). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 січня 2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (вх. 197 від 05.01.2021 року), відмовлено (а.с.82-83). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 лютого 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача (вх. 6333 від 17.02.2021 року) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відмовлено (а.с.98). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 липня 2021 року, за клопотанням позивача витребувано у відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького: копію протоколу (рішення) загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року; копію реєстрації заяви на проведення реєстраційних дій згідно протоколу (рішення) загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року; копію довіреності особи, що подавала документи на проведення реєстраційних дій згідно протоколу (рішення) Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року (у разі наявності) (а.с.156). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. В судове засідання призначене на 06.10.2021 року позивач не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 35764 від 05.10.2021 року) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.174). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що звільнення позивача відбулось законно, за письмовою заявою позивача про звільнення її на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. В інші судові засідання, зокрема, в судове засідання, призначене на 05.10.2021 року відповідач не з`явився (а.с. 151, 152, 152а, 163), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавав. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За відомостями з трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 08.04.2015 року переведена на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз», на підставі наказу № 8 від 08.04.2015 року (а.с.12-13). Вказані обставини, а саме те, що позивач працювала на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» підтверджується також копією заяви [PERSON] про звільнення його з посади директора комерційного з 02.07.2019 року за згодою сторін, яка адресована директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» [PERSON] (а.с.14). Згідно витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] звільнена з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» з 18.07.2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.28-30). В протоколі загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» код ЄДРПОУ 39156361 від 01 липня 2019 року зазначено, що в присутності [PERSON] , [PERSON] , запрошений директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» [PERSON], порядок денний про звільнення директора товариства; про призначення директора товариства; про надання повноважень директору товариства. По першому питанню порядку денного слухали: [PERSON] який повідомив про отримання від [PERSON] заяви про звільнення за власним бажанням з посади директора товариства. На розгляд загальних зборів учасників товариства винесено питання щодо звільнення [PERSON] з посади директора товариства за власним бажанням з 01 липня 2019 року, згідно його власної заяви та виключення [PERSON] з реєстру осіб які мають право вчиняти певні дії від імені юридичної особи без довіреності. Вирішили звільнити [PERSON] з посади директора товариства за власним бажанням з 01 липня 2019 року згідно її власної заяви. Виключити [PERSON] з реєстру осіб які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності (а.с.134). Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами трудового законодавства, зокрема нормами Кодексу законів про працю України. Положеннями статті 3 Кодексу законів про працю України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Згідно з положеннями статті 5-1 Кодексу законів про працю України, держава гарантує працездатним громадянам, правовий захист від незаконного звільнення. У постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс 14 зроблено висновок, згідно якого «під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом». За змістом частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації. Підстави припинення трудового договору встановлені статтею 36 Кодексу законів про працю України . Угода сторін є підставою припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Верховний Суд в цій постанові зазначив, що, розглядаючи позовні вимоги при оскарженні наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін, суд повинен з`ясувати: а) чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; б) чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; в) чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; г) чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору (постанова Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі N6-1269цс16; постанова Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі N759/11508/16-цта від 27 травня 2020 року у справі N404/6236/19). В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 Кодексу законів про працю України). В пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те що, ніякої заяви про звільнення за власним бажанням з займаної посади вона не писала, звільнення позивача відбулось без її згоди та присутності, крім цього позивач так до теперішнього часу і не отримала наказ про своє звільнення. Судом встановлено, що протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» код ЄДРПОУ 39156361 від 01 липня 2019 року вирішено звільнити [PERSON] з посади директора товариства за власним бажанням з 01 липня 2019 року згідно її власної заяви. Виключити [PERSON] з реєстру осіб які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності. При цьому позивач у вказаних зборах участі не приймала, більш того, під час вирішення питання про звільнення позивача з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» остання знаходилась на прийомі в лікаря акушера-гінеколога, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міський пологовий будинок з функціями перинатального центру II рівня» (а.с. 18). Обставини щодо неповідомлення позивача про її звільнення з посади директора та відсутності такої згоди на звільнення, також підтверджуються заявами про скоєне кримінальне правопорушення поданими представником [PERSON] до Головного управління державної фіскальної служби в Кіровоградський області та Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 107-111). Також в протоколі загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року вказано, що позивача звільнено за її власним бажанням, водночас у звітності, поданої відповідачем підставою звільнення зазначено пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, тобто за угодою сторін. Крім того, згідно статтей 28-29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон) органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом. Відповідно до пунктів 7, 9 частини другої статті статті 30 Закону до компетенції загальних зборів учасників належать:зокрема обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності; За частиною третьою статті 30 Закону питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону. Згідно пункту 12.7 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» виконавчим органм Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Директор, який призначається на Загальних зборах учасників. Отже звільнення директора Товариства також повинно було бути проведено рішенням загальних зборів учасників. Водночас, розбіжності між відомостями, вказаними в протоколі загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року та відомостями, вказаними у витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язковогодержавного соціального страхування, звітністю, поданої до Пенсійного фонду України щодо підстави звільнення, а також дати звільнення свідчать про порушення відповідачем порядку звільнення та порушення трудових прав позивача. Відповідачем також не дотримані вимоги щодо скликання загальних зборів учасників, порядку скликання загальних зборів учасників товариства, проведення загальних зборів учасників та порядок прийняття рішень загальними зборами учасників з питань порядку денного, що встановлені у статтях 31-34 Закону. У відповідності до частини першої статті 76, частини першої статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, на кожну сторону покладає обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах, у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, що узгоджується із Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16. Матеріалами справи, зокрема протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» від 01.07.2019 року (а.с. 134), звітністю, поданої відповідачем до Пенсійного фонду України (а.с. 24,27), витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язковогодержавного соціального страхування (а.с.28-30), а також реєстраційною справою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» (а.с. 158-169), в якій змінено відомості про юридичну особу, про зміну керівника доведено, що звільнення позивача відбулося. Проте, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не доведено законності підстав звільнення позивача з займаної посади, а тому суд вважає, що звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» з підстав пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, а також з підстав статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, як вказано в протоколі загальних зборів від 01.07.2019 року є незаконним та таким, що відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, а отже позовна вимога про поновлення [PERSON] на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню. При цьому щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» суд зазначає. Оскільки наказ про звільнення в матеріалах справи відсутній, не наданий такий наказ і відповідачем на виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2020 року, суд вважає, що в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал інжиніринг солюшинз» слід відмовити. Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі-Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що заробітна плата позивача складає 13893,81 грн., 6861,26 грн. за травень 2019 року, та 7032,55 грн. за червень 2019 року (а.с.23-25). Враховуючи те, що позивач була звільнена із займаної посади 18 липня 2019 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є червень 2019 року та травень 2019 року, загалом 39 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 356,25 грн. (13893,81 грн.) / (21 дн.+18 дн.) При цьому, період вимушеного прогулу з 19.07.2019 року року і по день ухвалення рішення суду - 05.10.2021 року становить 554 робочих дні. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з 19.07.2019 року і по день ухвалення рішення суду - 05.02.2021 року становить 197362,50 грн. (356,25 грн. х 554 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу: з 19.07.2019 року (дата звільнення) і по день ухвалення рішення суду - 05.10.2021 року у розмірі 197362,50 грн. Крім цього слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки відповідачем не надано позивачу копії наказу про звільнення та трудової книжки, суд вважає, що [PERSON] при зверненні до суду дотримано строки визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених вимог. В підпункті 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем при звернені до суду заявлена позовна вимога зокрема про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 95173,90 грн., за вказану вимогу позивачем сплачено судовий збір в сумі 951,74 грн., що підтверджується квитанцією № 51243482 від 31.08.2020 року (а.с.43), відтак з відповідач підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 951,74 грн. При цьому оскільки сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється станом на дату винесення рішення суду і становить 197362,50 грн., з відповідача підлягає стягненню в дохід держави різниця між сплаченим судовим збором позивачем та 1 відсотком ціни позову в сумі 1021,89 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 840,80 грн. за позовну вимогу про поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: partial