Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду в порядку вимог ст..ст. 1046,1047,1049 ЦК України із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеному між ними 22 серпня 2013 року. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] взяв у нього у борг 8000 грн., про що надав власноручно написану розписку, та зобов'язався повернути кошти щомісячно по 500 грн. до грудня 2014 року. Однак до наступного часу повернув тільки 400 грн., а від повернення залишку боргової суми ухиляється, на його вимоги про повернення боргу не реагує. У лютому 2016 року [PERSON] уточнив та доповнив свій позов вимогою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 7600 грн., 3% річних в сумі 277,88грн. в порядку вимог ст.. 625 ЦК України, а також просив стягнути з відповідача понесені ним удові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 243,60 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.; комісійний збір в сумі 10 гривень; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 208,80 грн., а всього просив стягнути 9839,48 грн. Позивач [PERSON] просив суд розглянути справу за його відсутності, підтримуючи заявлені позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ст. 74 ЦПК України, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України зазначено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з боргової розписки [PERSON] від 22.08.2013 року останній взяв у [PERSON] у борг 8 000 гривень та зобов'язався повернути надану суму до грудня 2014 року по 500 грн. щомісячно. Зазначений договір позики не визнаний в установленому законом порядку недійсним. Свої зобов'язання по поверненню позики [PERSON] виконав частково, повернувши [PERSON] борг в сумі 400 грн. і подалі став ухилятися від свого обов'язку по поверненню позики, на претензію позивача від 30.12.2014 року про повернення грошей не відповів. Інших письмових доказів про те, що боргові зобов'язання [PERSON] були визначені в меншій сумі або часткового погашення ним боргу, до суду не надано. Таким чином вимоги позивача [PERSON] про стягнення суми неповернутої позики ґрунтуються на законі та наданих доказах і підлягають задоволенню. Виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми (оскільки інший розмір процентів не був встановлений договором позики) в розмірі 277,88 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з наданих до суду квитанції № 9915535-1 від 13.01.2015 року [PERSON] сплатив судовий збір при зверненні до суду з цим позовом в сумі 243,60 грн. та по квитанції № 9915535-2 від 13.01.2015 року - 10 грн. комісійного збору. Згідно копії рахунку на оплату № 98 від 19.01.2016 рок [PERSON] сплачено на рахунок Комунального підприємства Редакція газети «Слобідський край» за розміщення оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] 208,80 грн. Відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 30.12.2014 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Мазницьким М.М., за надання останнім правової допомоги по складанню позовної заяви, надання консультативних послуг тощо сплачено 1500 грн., що підтверджується квитанцією № 3-НН від 13.01.2015 року та розрахунком витрат на правову допомогу. Вказані розрахунки відповідають вимогам Закону України № 4191-У1 «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу по цивільним і адміністративним справам» та зроблені з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ст..8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік». У зв'язку із вищенаведеним суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, підтверджені відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України належними доказами, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved