Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У січні 2017 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказуючи на те, що 29 липня 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. 17 лютого 2014 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, а саме 05 квітня 1991 р. вони разом з відповідачем придбали у власність на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, смт Капітанівка, вул. Карла Лібкнехта, 27, вартістю 3000 карбованців. Крім того, відповідач на території вищевказаного домоволодіння в 1995 р. побудував гараж, а в 2011 р. прибудову до житлового будинку. Домоволодіння, придбане ними за договором купівлі-продажу є житловим будинком площею 44 м2. з господарчо-побутовими будівлями, балансовою вартістю 77 827 грн. Після припинення шлюбних відносин взаємної згоди щодо поділу спільного майна сторони не дійшли, а тому позивач просить поділити в рівних частках майно, що належить сторонам. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд задовольнити його. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та надав суду заперечення на позов. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог\~ст.70 ч.1 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 частиною 2 ЦК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року\~\~роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями\~\~69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 29 липня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 17 лютого 2014 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією вищевказаного рішення суду. У період шлюбу, а саме 05 квітня 1991 р. подружжям за спільні кошти, що сторонами не заперечується, було придбано житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, смт Капітанівка, вул. Карла Лібкнехта, 27, вартістю 3000 карбованців, що підтверджується копією вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Капітанівської селищної ради [PERSON] Домоволодіння, придбане ними за договором купівлі-продажу є житловим будинком площею 44 м2. з господарчо-побутовими будівлями, балансовою вартістю 77 827 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна від 16.01.2017 року, копією технічного паспорту на житловий будинок від 29.03.2016 року. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що спірний будинок набуто сторонами у період зареєстрованого шлюбу, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя в якій кожен із подружжя має рівну частку, тобто позивач має право на 1/2 частину спірного будинку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Проте, суд не може визнати окремо за позивачем право власності на ? господарських будівель та споруд, про які вказано у позовній заяві, що розташовані на території домоволодіння у смт Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області по вул. Мазепи ([PERSON]) № 27, оскільки відповідно до ст.186 ЦК України господарські будівлі та споруди є нерухомими речами, призначеними для обслуговування житлового будинку, тобто головної речі, та повязані з будинком спільним призначенням і відповідно визнання окремо права власності на такі речі є зайвим та суперечить нормам діючого ЦК України. Що стосується судових витрат, які просить стягнути позивач, то суд відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 гривень. Проте, суд відмовляє у стягненні витрат з відповідача на користь позивача, повязаних з незалежною оцінкою майна в розмірі 800 гривень, оскільки згідно до ст.79 ч.3 ЦПК України вони не відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи.

Outcome: partial