Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] просить визнати незаконним таскасувати рішення Небилівської сільської ради від 12 липня 2017 року про надання відповідачці [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1587 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , а також визнати незаконним таскасувати рішення Небилівської сільської ради від 12 жовтня 2017 року про затвердження відповідачці [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,1587 га за кадастровим номером 2624883601:02:001:0304 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , та передачу вказаної земельної ділянки у власність [PERSON] . Крім цього, просить скасувати реєстрацію вказаної земельної ділянки в державному земельному кадастрі. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що 27 вересня 2012 року рішенням Небилівської сільської ради їй було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , та цим же рішенням з цим же цільовим призначенням передано їй земельну ділянку площею 0,25 га. На даний час будівництво житлового будинку на стадії завершення. Відповідачка [PERSON] є її односельчанкою та сусідкою - межівником. Тривалий час між ними існували добросусідські відносини, однак в даний час їй стало відомо, що відповідачка незаконно приватизувала частину належної їй земельної ділянки. Підставою захоплення її земельної ділянки, стало оспорюване нею рішення Небилівської сільської ради від 12 липня 2017 року, яким відповідачці [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,1587 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] , а також оспорюване рішення Небилівської сільської ради від 12 жовтня 2017 року, яким відповідачці [PERSON] , затверджено технічну документацію із землеустрою та передано вказану земельну ділянку у власність. Отже, вказаними рішеннями Небилівської сільської ради, відповідачці [PERSON] збільшено площу земельної ділянки на 0,0587 га за рахунок її земельної ділянки, яка має становити 0,25 га. Позивачка стверджує, що ні відповідачка [PERSON] , ні органи влади на місці, не погоджували з нею питання передачі відповідачці частини належної їй земельної ділянки. З нею як з забудовником та суміжним землекористувачем не було погоджено межі між їхніми земельними ділянками, через що Небилівською сільською радою була допущена помилка під час прийняття рішень від 12 липня 2017 року та 12 жовтня 2017 року. Крім цього, рішення Небилівської сільської ради від 12 жовтня 2017 року про передачу відповідачці [PERSON] вказаної земельної ділянку у власність, стало підставою для реєстрації за відповідачкою права власності на земельну ділянку та присвоєння земельній ділянці кадастрового номера 2624883601:02:001:0304. У зв`язку зі звуженням належної їй земельної ділянки відведеної під будівництво житлового будинку, зменшилась відстань до земельної ділянки відповідачки, що створить їй труднощі в обслуговуванні житлового будинку та спричинить порушення будівельних норм. Вказує, що земельна ділянка відповідачки [PERSON] знаходиться в фактичних межах її земельної ділянки, що свідчить про порушення її права як суміжного землекористувача, а також права на отримання вказаної частини земельної ділянки у приватну власність. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гутник П.М., позовні вимоги підтримали повністю покликаючись на викладені у позовній заяві обставини. Крім цього позивачка [PERSON] суду пояснила, що в жовтні 2012 року на підставі рішення Небилівської сільської ради від 27 вересня 2012 року земельна ділянка площею 0,25 га була їй відведена в натурі з погодженням меж земельної ділянки та встановленням межових знаків по всій межі, які зберігалися до 2016 року. Відповідачка [PERSON] була присутня при замірах та встановлення межових знаків. Проте, у 2016 році остання зруйнувала межові знаки та встановила огорожу якою збільшила свою земельну ділянку на один метр від раніше встановленої межі вглиб її земельної ділянки, у зв`язку з чим відстань від її житлового будинку до межі значно зменшилась, що є порушенням державних будівельних норм, у зв`язку з чим на неї будівельною інспекцією було накладено штраф у розмірі 5000 гривень. Крім цього, коли [PERSON] у 2017 році виготовляла технічну документацію на земельну ділянку, вона перебувала на заробітках в Італії, а тому будь-які межі відповідачці не погоджувала і на сесії сільської ради при затвердженні відповідачці технічної документації та права власності на земельну ділянку, вона присутньою не була. Внаслідок неправомірного рішення сільської ради, розмір її земельної ділянки зменшився на 0,074 га та становить не 0,25 га, як визначено рішенням від 27 вересня 2012 року, а тільки 0,2426 га. Вважає, що в неї незаконно вилучено належну їй частину земельної ділянки у розмірі 0,074 га, яку передано відповідачці, а тому просить позов задоволити повністю та скасувати оспорювані нею рішення сільської ради. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Родіков І.С. проти позову заперечили. Зокрема [PERSON] пояснила, що після смерті її батьків у 2004 році, вона продовжила користуватися належною її батькам земельною ділянкою та житловим будинком, що знаходяться в [ADDRESS] . До 2012 року, між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивачки була встановлена межа, позначена стовпчиками. Проте, що позивачці у 2012 році рішенням сесії Небилівської сільської ради передано земельну ділянку площею 0,25 га, їй не було відомо, оскільки остання не встановлювала будь-яких межових знаків згідно виділеної їй площі земельної ділянки. Однак, коли вона у 2016 році у зв`язку з захворюванням перебувала на лікуванні, позивачка [PERSON] самовільно встановила межі своєї земельної ділянки, без її участі, змістивши межу в глиб її земельної ділянки. У 2017 році вона звернулася в Небилівську сільську раду із заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж її земельної ділянки і рішенням від 12 липня 2017 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1587 га. При виготовленні технічної документації на вищевказану земельну ділянку, позивачка [PERSON] перебувала на заробітках в Італії, а тому, межі земельної ділянки у технічному документі замість неї погоджувала її дочка, яка пред`явивши паспорт позивачки, розписалася у документі, при цьому жодних зауважень з її боку щодо розміру та меж виділеної їй земельної ділянки не мала. 12 жовтня 2017 року рішенням Небилівської сільської ради їй затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1587 га та передано їй у власність вказану земельну ділянку. Отже на даний час вона являється законним власником вищевказаної земельної ділянки, що підтверджується як вказаними рішеннями так і витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2018 року. Разом з тим, у позивачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,25 га, на яку їй рішенням Небилівської сільської ради у вересні 2012 року дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім цього, представник відповідачки - адвокат Родіков І.С. пояснив, що позивачка помилково вважає, що рішенням Небилівської сільської ради від 12 листопада 2012 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, оскільки їй дано тільки дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки такого розміру, а тому позивачка помилково вважає, що їй належить земельна ділянка саме 0,25 га. Крім цього, погодження меж земельних ділянок між сусідніми землекористувачами є проміжною стадією у виготовленні технічної документації, а тому відсутність у акті погодження меж земельних ділянок підпису саме позивачки, жодним чином не вплинуло на остаточне рішення сільської ради щодо відведення та надання у власність позивачці земельної ділянки полощею 0,1587 га по [ADDRESS] . А тому відповідачка та її представник вважають, що [PERSON] жодним чином не порушила права позивачки [PERSON] , земельна ділянка передана відповідачці у власність рішенням Небилівської сільської ради у встановленому законом порядку, а тому у задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача Небилівської сільської ради Рожнятівського району у судове засідання не з`явився, сільський голова направив суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Небилівської сільської ради, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Проте будучи допитаним у попередньому судовому засіданні, представник Небилівської сільської ради - сільський голова Федорчак Р.Я. позов визнав повністю, вказав, що рішенням Небилівської сільської ради від 27 вересня 2012 року, позивачці [PERSON] була відведена земельна ділянка в розмірі 0,25 га з погодженням меж земельної ділянки. На даний час реальна площа земельної ділянки [PERSON] , яка передана їй у власність становить 0,2426 га, що є меншою ніж їй виділено рішенням від 12 листопада 2012 року. При затвердженні в жовтні 2017 року відповідачці [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1587 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] , вони виходили з того, що є підпис суміжного землекористувача [PERSON] , однак їм не було відомо, що підпис їй не належить, що ставить під сумнів погодження меж земельних ділянок між сторонами. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Небилівської сільської ради Рожнятівського району № 97-13/2012 від 12 листопада 2012 року [PERSON] дано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Небилівської сільської ради № 238-17/2018 від 16 грудня 2018 року, [PERSON] , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2426 га, кадастровий номер 2624883601:02:001:0324 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Цим же рішенням їй передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,2426 га (а.с.73). Рішенням Небилівської сільської ради Рожнятівського району № 116-8/2017 від 12 липня 2017 року, [PERSON] , дано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1587 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Небилівської сільської ради Рожнятівського району № 134-9/2017 від 12 жовтня 2017 року, [PERSON] , затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1587 га, кадастровий № 2624883601:02:001:0304 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,1587 га (а.с 9). Державна реєстрація прав власності [PERSON] на вказану земельну ділянку здійснена 12 вересня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-260278842017 від 12 вересня 2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2018 року (а.с. 11, 72). Таким чином судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,2426 га, кадастровий номер 2624883601:02:001:0324 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , а відповідачці [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка у розмірі 0,1587 га, кадастровий № 2624883601:02:001:0304 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки площею 0,1587 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , така від точки «Б» до точки «В» межує з земельною ділянкою [PERSON] (а.с. 86). Як на підставу порушення її прав, позивачка [PERSON] покликається на те, що відповідачка [PERSON] , при розробленні та затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж своєї земельної ділянки і отриманні такої у приватну власність, не погодила з нею меж своєї земельної ділянки, що призвело до порушення розміру і конфігурації належної їй земельної ділянки площею 0,25 га. Зокрема в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 12 вересня 2017 року, в якому зазначено, що суміжними користувачами земельних ділянок претензій до існуючих меж не мають, стоїть підпис іншої особи а не її - [PERSON] , що свідчить про те, що вона межі земельної ділянки позивачці не погоджувала. З акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 12.09.2017 вбачається, що межі земельної ділянки площею 0,1587 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка (дерев`яними стовпами) у кількості 19 штук, такі пред`явлені та передані на зберігання [PERSON] , власниками/користувачами суміжних земельних ділянок жодних претензій до існуючих меж не заявлено (а.с. 99). Разом з тим, в судовому засіданні відповідачка пояснила, що оскільки позивачка [PERSON] тривалий час перебувала за кордоном, а тому в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 12.09.2017, дійсно стоїть підпис не позивачки [PERSON] , а за останню підписала цей акт її повнолітня дочка, яка жодних претензій до існуючих меж земельної ділянки [PERSON] не мала. Щодо твердження позивачки [PERSON] про те, що вона не погоджувала меж земельної ділянки відповідачці, то суд зазначає, що акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 12 вересня 2017 року є частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельну ділянку у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію, на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. У той же час, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у складі коле її суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові № 346/4408/15-ц від 18.04.2018 року, яка є обов`язковою для врахування судами України. Таким чином, суд доходить висновку, що непогодження позивачкою [PERSON] меж земельних ділянок не порушує прав відповідачки [PERSON] на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки відповідачкою, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування. Той факт, що акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 12 вересня 2017 року підписала не [PERSON] а її дочка, що визнано як позивачкою так і самою відповідачкою у судовому засіданні, не є підставою для того, щоб вважати прийняті Небилівською сільською радою рішення про приватизацію відповідачкою [PERSON] земельної ділянки незаконними. Як зазначено вище, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших дій у процедурі приватизації. Крім цього, як встановлено судом, у процесі приватизації позивачка на підставі рішення Небилівської сільської ради від 16 грудня 2018 року, отримала у власність суміжну з відповідачкою земельну ділянку, площа якої становить 0,2426 га, а тому їй належить земельна ділянка саме такого розміру. Рішення Небилівської сільської ради Рожнятівського району № 97-13/2012 від 12 листопада 2012 року, яким позивачці [PERSON] дано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , не означає, що саме такого розміру земельна ділянка повинна бути надана їй у власність, оскільки у процесі приватизації, до прийняття остаточного рішення органом місцевого самоврядування, розміри та конфігурація земельної ділянки можуть змінюватись та корегуватись. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, суд вважає, що рішення Небилівської сільської ради від 12 липня 2017 року та 12 жовтня 2017 року про надання відповідачці [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації, а також надання їй у власність земельної ділянки площею 0,1587 га, що знаходиться по [ADDRESS] , жодним чином не порушують права позивачки [PERSON] , а тому доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Outcome: dismissed