Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Паркінг Україна» про відшкодування на підставі ст. ст. 1166, 1172 ЦК України шкоди, завданої внаслідок неналежного закріплення працівником ТОВ «Паркінг Україна» автомобіля BMW державний номер [NUMBER] під час евакуації, що призвело до його ушкодження. Вказав, що загальна вартість робіт із відновлення нанесених належному йому автомобілю ушкоджень складає 54 260,00 грн., з яких 19 140,00 грн. ТОВ «Паркінг Україна» відшкодовано добровільно. Разом з тим, залишок у розмірі 35 120,00 грн. є невідшкодованим, тому ТОВ «Паркінг Україна» має відшкодувати йому нанесені збитки у такому розмірі. Ухвалою від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 18.11.2021 року (а.с. 22-23). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, якою визначено, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Аналіз положень ст. ст. 11, 1162 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); протиправність поведінки особи, що завдала шкоди (протиправною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою (є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина особи, яка завдала шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. За змістом с. 2 ст. 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Крім цього, відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. У пункті 11 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] позивач є власником автомобіля BMW державний номер [NUMBER] (а.с. 9-10). Згідно п. 5 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 990 від 14.11.2018 року, після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком. Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих. Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у ч. 1 ст. 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення. Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. 10.03.2021 року головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування ДТІ виконавчого органу КМР (КМДА) Їжаковським В.Й. о 21 год. 10 хв. на вул. Ярославів Вал, 18 у м. Києві у присутності двох понятих відповідно до ст. 2654 КУпАП у зв`язку із порушенням п. 15 П ПДР ч. 3 ст. 122 КУпАП було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу BMW державний номер [NUMBER] шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4. Зовнішній вигляд транспортного засобу пошкодження: ЛФП по всьому кузову, передня частина: бампер, права сторона: заднє крило, поріг, дзеркало заднього виду, колісні диски перед, задня частина: задній фонар лівий, ліва сторона: поріг, дзеркало заднього виду, колісні диски перед, задн. Транспортний засіб для його доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку прийняв ТОВ «Паркінг Україна», 03033, м. Київ, пров. Руслана Лужевського, 14, евакуатор Опель днз [NUMBER] , водій - [PERSON] (а.с. 11). Звертаючись до суду, позивач вказував про те, що з вини працівника ТОВ «Паркінг Україна», який неналежно закріпив автомобіль BMW державний номер [NUMBER] під час евакуації, сталися ушкодження останнього, й загальна вартість робіт із відновлення нанесених належному йому автомобілю ушкоджень складає 54 260,00 грн., на підтвердження чого подав рахунок-фактуру-видаткову накладну № 19215 від 15 квітня, акт № 19215 від 15.04.2021 року та копії платіжних доручень № 857 від 19.04.2021 року, № 86 від 20.04.2021 року, № 862 від 21.04.2021 року. Згідно поданої позивачем копії рахунку-фактури-видаткової накладної № 19215 від 15 квітня ФОП [PERSON] (постачальник) - ТОВ «Паркінг Україна» (покупець) вартість товару за переліком становить 44 360,00 грн. та копії акту № 19215 від 15.04.2021 року - вартість послуг - 9 900,00 грн., загалом - 54 260,00 грн. (а.с. 12). Вказаний рахунок-фактура-видаткова накладна не підписані ні постачальником, ні одержувачем. Згідно платіжних доручень № 857 від 19.04.2021 року, № 860 від 20.04.2021 року, № 862 від 21.04.2021 року ТОВ сплатило ФОП [PERSON] із призначенням платежу: сплата за ремонтні послуги згідно рахунку № 19215 від 15.04.2020 року без ПДВ, 10 000,00 грн, 3 810,00 грн. та 5 330,00 грн. відповідно (а.с. 13-15). Разом з тим, проаналізувавши подані позивачем документи, суд надійшов до висновку про те, що належних, допустимих та достовірних доказів спричинення збитків майну позивача, та в чому полягали такі збитки, а також винних дій відповідача, позивач не надав. З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності протиправних дій відповідача та завдання ним шкоди шляхом пошкодження належного позивачу майна та розмір збитків; не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та настанням шкоди; вини завдавача шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З наданих позивачем доказів суд не зміг встановити фактичний розмір збитків. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed