Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі позивач 1), [PERSON] (далі позивач 2) звернулися до суду з позовною заявою до Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом по 1/2 частині. Зазначили, що 16 жовтня 2008 року помер їх батько [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в м. Шаргород Вінницької області по вул. Заводській, 8. Спадкоємцями зазначеного майна по закону є позивачі, так як вони є дітьми померлого. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанови. Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а вони бажають успадкувати будинок, позивачі просять визнати за ними право власності по 1/2 частині на житловий будинок літера «А» загальною площею 73,8 м кв., житловою площею 35,4 м кв., прибудови під літерою «а», загальною площею 20,2 м кв., підвал під літерою «А1», загальною площею 20,2 м кв., вхід у підвал під літерою «а1», загальною площею 8,3 м кв., сарай-прибудову під літерою «а2», загальною площею 15,5 м кв., розташовані по вул. Заводській, 8 у м. Шаргород Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 16 жовтня 2008 року батька [PERSON]. У судове засідання позивачі не зявилися, однак від їх представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, просять позов задовольнити. Представник відповідача Шаргородської міської ради Вінницької області у судове засідання не зявився, проте від представника [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 16 жовтня 2008 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] 1-АМ № 131068 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, у тому числі із житлового будинку, розташованого у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивачі, оскільки є дітьми спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] І-АМ № 298106 та №298105 (а.с. 10, 11). З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у с. м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8, позивачі звернулися до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 27 липня 2017 року № 1263/02-31 та №1264/02-31 (а.с. 15, 16). Із постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначених вище свідоцтв є ненадання позивачами правовстановлюючих докуметів на право власності на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивачі, будучи дітьми спадкодавця, дійсно є спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8 позивачі не можуть, через відсутність у них правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Відповідно до рішення 7 сесії 19 скликання Шостаківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від [INFO] с. Соснівка, де і розташований будинок приєднане до м. Шаргород. Так, згідно із даними погосподарських книг [PERSON] зазначений головою двору (а.с. 24-26). Із архівних довідок № 53 від 13 лютого 2017 року та 30 травня 2017 року № 246 вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для особистого селянського господарства та будівництва по вул. Заводській, 8. Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 25 травня 2017 року № 210, на імя [PERSON] житловий будинок у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8 не зареєстрований (а.с. 18). Із технічного паспорта, виготовленого 12 квітня 2017 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 73,8 м кв., житловою площею 35,4 м кв., прибудови під літерою «а», загальною площею 20,2 м кв., підвалу під літерою «А1», загальною площею 20,2 м кв., входу у підвал під літерою «а1», загальною площею 8,3 м кв., сарая-прибудови під літерою «а2», загальною площею 15,5 м кв (а.с. 20-23). Отже, сукупність зазначених вище доказів, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8. Із матеріалів справи вбачається, що будинок, розташований по вул. Заводській, 8 в м. Шаргород Вінницької області раніше був у сільській місцевості, оскільки лише рішенням Шостаківської сільської Ради народних депутатів від 22 серпня 1986 року с. Соснівку, де і був розташований будинок, приєднано до м. Шаргород. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Отже, у 1947-1989 роках, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у с. Соснівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Заводська, 8 (пізніше м. Шаргород вул. Заводська, 8) та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачами доведено належними та допустимими доказами невизнання їх права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у м. Шаргород Вінницької області, вул. Заводська, 8, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачами, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved