Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 24 серпня 2016 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого останній отримав від нього грошові кошти в розмірі 1300 доларів США строком повернення до 01 травня 2017 року. Посилаючись на те, що відповідач лише частково виконав свої зобов'язання за договором, просить стягнути з нього заборгованість станом на 09 січня 2018 року у сумі 1033 доларів США, що еквівалентно 29 130,60грн, а також відповідно до ст.ст. 1048, 625 ЦК України суму процентів за період з 24 серпня 2016 року по 09 січня 2018 року у розмірі 5 807,90грн., 3% річних за період з 01 травня 2017 року по 09 січня 2018 року у сумі 685,00грн., інфляційні у розмірі 2031,59грн. та судові витрати. У судове засідання сторони не з'явилися. До суду звернулися із письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив про їх задоволення. Відповідач позовні вимоги визнав частково на суму 17 530 грн. 60 коп. основного боргу. Під час підготовчого провадження визнав, що дійсно отримав в борг від позивача 1300 доларів США із зобов'язанням повернення до 01 травня 2017 року, про що власноруч написав розписку 24 серпня 2016 року. За відсутності коштів борг повертав частинами всього у розмірі 11 600 грн., однак підтвердження цьому він не має. Із вимогами про стягнення процентів річних та інфляційних не згоден. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно норм ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.Вказане відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15. Згідно норм ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 24 серпня 2016 року [PERSON] взяв у позивача в борг 1300 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 травня 2017 року. На підтвердження факту укладення договору позики та факту передачі грошової суми позичальнику позивач представив суду оригінал розписки складеної відповідачем, який залучено у матеріали справи (а.с.44). У встановлений договором позики строк - 01 травня 2017 року [PERSON] борг повним розміром не повернув. Сторони визнали, що [PERSON] повертав [PERSON] позику частинами, повернув на суму 7 003грн., що становило еквівалент 267 доларів США. Враховуючи, що у порушення ст.ст.77, 81 ЦПК відповідачем не представлено належних доказів щодо повернення всієї суми позики, то є підстави для стягнення решти боргу з відповідача, що становить 1033 доларів США. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення курс гривні до валюти США становить 2670 грн. за 100 доларів США., то сума боргу, що підлягає до стягнення становить 27 581 грн. 10 коп. та є еквівалентом 1033 доларів США. Нормою частини першої статті 1048 ЦК передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умови, якщо безоплатність договору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку на а.с.7, розмір процентів за договором позики за період з 24 серпня 2016 року (день укладення договору) по 09 січня 2018 року (день, що передує зверненню з позовом до суду) згідно облікової ставки Національного банку України становить 5807,90грн. Разом з тим, виходячи із положень ч. 2 ст.533 ЦК, базою нарахування відсотків є сума заборгованості у еквіваленті суми, що підлягає сплаті, у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення, але в межах позовних вимог. Таким чином, розмір процентів, що підлягає до стягнення за період з 24.08.2016 р. по 09.01.2018 р. становить 5 172 грн. 63 коп. (24.08.2016 15.09.2016=23 днівх27581.10х15.5=268.65; 16.09.2016-27.10.2016=42 днях27581.10х15=474.76; 28.10.2016-13.04.2017=168 днів х 27581.10 х 14=1777.28; 14.04.2017-25.05.2017=42дніх27581.10х13=412.58; 26.05.2017-26.10.2017=154днівх27581.10х12.5=1454.62;27.10.2017-14.12.2017=49 днівх27581.10х13.5=499.86;15.12.2017-09.01.2018=26 днівх27581.10х14.5=284.88) Розмір 3% річних за період з 01.05.2017 року по 04.01.2018 року складає 24.29 доларів США (а.с.8-9), або 648 грн. 54 коп. (за курсом 1 долара США на 23.05.2018 р. 26.7 грн.). Щодо вимог про стягнення суми інфляції у розмірі 2031,59 грн., то вони є необґрунтованими виходячи з такого. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Таким чином, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вище зазначене, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у частині стягнення основного боргу у розмірі 27 581 грн.10 коп., процентів у розмірі 5172 грн.63 коп., 648 грн.54 коп. 3% річних, всього у розмірі 33 402 грн. 27 коп., а тому підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 625 грн. 20 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 887 грн.06 коп. згідно з наданими квитанціями (а.с.1, 29).

Outcome: partial