Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 18 листопада 2015 року належить ? частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Інша частина вказаного житлового будинку належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 жовтня 1998 року відповідачці [PERSON] Позивачка зазначала, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину від 16 жовтня 1998 року [NUMBER], видане П'ятою одеською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] в ? його частини було визнано недійсним та визнано право власності на ? частину вказаного житлового будинку за її чоловіком [PERSON], який при житті подарував їй належну йому частину житлового будинку по [ADDRESS]. Вказувала, що вона з квітня 1998 року разом з чоловіком проживала у житловому будинку по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, відповідачка, яка була його рідною донькою разом зі своїм чоловіком стала перешкоджати їй користуватися житловим будинком. Стверджувала, що 31 травня 2017 року, скориставшись її відсутністю, відповідачка разом із чоловіком та сином, зрізали замки на воротах та хвіртці і проникли у будинок. Після цього, вони створили їй жахливі умови проживання, стали проводити будівельні роботи, перекрили доступ до електролічильника, відмежували половину подвір'я 3-х метровим парканом, розбили вікно у кухні, постійно перекривали вхід через хвіртку та ворота до будинку навісним замком, а 03 листопада 2017 року привалили залізяччям вхід до будинку. Зазначала, що з 03 листопада 2017 року вона, як співвласник,з вини відповідачки не має доступу до житлового будинку по [ADDRESS]. Вона намагалася самостійно потрапити в будинок, однак їй не вдалося це зробити, так як відповідачка вчиняє їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй частиною будинку. Вказувала, що після невдалих спроб потрапити у житловий будинок по [ADDRESS], вона зверталася до поліції, однак, вжиті заходи не вплинули на протиправну поведінку відповідачки, яка і надалі не дає можливості їй потрапити до належної їй частини будинку. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд усунути їй перешкоди в користуванні та володінні належної їй 1/2 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом її вселення; зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкоди в здійсненні права володіння та користування належної їй 1/2 частини вказаного вище житлового будинку; зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкоди у безперешкодному пересуванні та доступі до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття замків з хвіртки, та надати їй доступ до електролічильника, знесення облаштованого нею трьохметрового паркану на подвір'ї, засклити вікно в кухні, та повернути меблі та інші речі, що знаходились в спальні та прихожій вказаного будинку; стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, та просила суд розглянути справу за її відсутність, постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, (а.с. 131). Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Раніше надала суду заперечення на позов, якими просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог (а.с. 63-65). У зв'язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідачки та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книгою третій Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачка перебувала з 26 лютого 2013 року по [INFO] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11). 18 листопада 2015 року між позивачкою та її чоловіком [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого останній подарував позиваці ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12). Отже, позивачці на праві власності на підставі договору дарування від 18 листопада 2015 року належить ? частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 18 листопада 2015 року право власності [PERSON] на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17). Інша частина вказаного житлового будинку належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 жовтня 1998 року відповідачці -[PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16 жовтня 1998 року [NUMBER], виданого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2013 року (а.с.18-22,46,66). 18 грудня 2017 року право власності [PERSON] на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 67). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Факт того, що відповідачка перешкоджає позивачці у користування та володіння її майном, а саме ? частиною житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом обстеження від 18 січня 2018 року та неодноразовим зверненням позивачки до правоохоронних органів (а.с. 10, 43, 44). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями частин 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до частин 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з'ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. Судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку, зареєструвала своє право належним чином, та має право користуватись належною їй ? частиною житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS],однак відповідачка чинить перешкоди у користуванні позивачкою належним їй майном. Згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що відповідачка [PERSON] з 16 вересня 1982 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). З матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами, згідно яких зазначала, що до належної їй на праві спільної часткової власності частини будинку її не пускають, та просила прийняти міри (а.с. 24-43) Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права [PERSON], як законного співвласника, щодо володіння та користування належною їй частиною житлового будинку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS],відповідно до її частки у праві спільної часткової власності порушені та підлягають захисту у спосіб, визначений позивачкою, а саме шляхом вселення до житлового будинку та зобов'язання відповідачки не чинити перешкоди у здійсненні такого права. Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання знесення облаштованого відповідачкою трьох метрового паркану на подвір'ї, засклити вікно в кухні, та повернути меблі та інші речі, що знаходились в спальні будинку, то суд вважає. що в їх задоволенні слід відмовити у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., які повинні бути стягнуті з відповідачки (а.с. 1).

Outcome: partial