Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], його пасинок. Відповідач добровільно покинув житло та не проживає в будинку понад 8 років. У судовому засідання представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 30.03.2001 року виданого виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради на підставі рішення від 24.05.2000 року (а.с.5), перебуває житловий будинок [ADDRESS] Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 2-5/869 від 9 серпня 2016 року, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до складених актів від 02.08.2016 року, 15.02.2016 року та 12.04.2015 року встановлено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою (а.с.6,7,8). Вказаний факт також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача з 2005 року, відповідач проживав в будинку позивача, потім одружився і виїхав. Приблизно 7-8 років у вказаному будинку не проживає. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідач за вказаною адресою не проживає понад 1 рік. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved