Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У серпні 2019 року на адресу суду надійшов вищевказаний позов. Позовна заява вмотивована тим, що позивачу [PERSON] та її дітям, [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Право власності підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № 172 , виданим Бориспільським районним ЖКК від 22.10.2003 року. Відповідач зареєстрований в зазначеній вище квартирі, проте не проживає в ній оскільки на даний час відбуває покарання в Державній установі «Житомирська виправна колонія №4». Оскільки відповідач вже більше року в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17.09.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2020 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 23.10.2020 року було доручено Державній установі «Житомирська виправна колонія №4» проведення відеоконференції під час провадження в даній цивільній справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов та просив суд його задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріли справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.5) та копією договору дарування 2/5 частини квартири від 26 листопада 2010 року (а.с.7). 31.05.2013 року [PERSON] внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно з вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років (а.с. 15-20). Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частина 3 ст.71 Житлового кодексу України встановлює виключення при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Так, відповідно до п.7 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Частиною 5 ст.71 ЖК України передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Зважаючи на те, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК, ст.71 ЖК України

Outcome: dismissed