Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 09 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через розбіжності поглядів та несумісність характерів стосунки між ними погіршилися та сімейне життя не склалося. Позивач вказує, що вони з відповідачем проживають окремо, спільним побутом не пов`язані та спільного господарства не ведуть, взаємних прав та обов`язків не мають, тому шлюб носить лише формальний характер. Крім того, як зазначає позивач у позові, відповідач неодноразово пиячив та вчиняв відносно неї домашнє насильство, що у сукупності з наведеним вище негативно вплинуло на її почуття любові та поваги до нього. За вказаних обставини, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому бажання зберегти сім`ю та примиритися у неї відсутнє. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, у поданій ним заяві, не заперечував проти розірвання шлюбу, терміну на примирення просив не надавати та справу просив розглянути без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2012 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис №817 (арк. спр. 11). У шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними відповідних свідоцтв про народження (арк. спр. 8, 9, 10). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами спільного проживання та ведення господарства, суд вважає, що їх сім`я розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо припинення подружніх відносин через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, що негативно вплинуло на почуття любові та поваги зі сторони позивача до відповідача. Водночас аргументи останньої з приводу зловживання відповідачем алкоголем та вчинення ним насильства відносно позивача судом відхиляються, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 14 вересня 2021 року. Як позивач, так і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданій заяві. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на її користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved