Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову, зазначає, що з 2008 року по теперішній час проживає в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного будинку була [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач зазначає, що фактично 15 листопада 2008 року придбала у [PERSON] зазначений вище будинок та переїхала на постійне місце проживання до цього будинку. В свою чергу, [PERSON] з цього будинку виїхала та знялася з реєстраційного обліку, в подальшому позивачеві стало відомо, що вона померла. Однак вони належним чином не оформили договір купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, позивач зазначає, що на сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно, безперешкодно, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги та несе інші витрати, які потребує домоволодіння. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, яке залишилося після смерті [PERSON] немає. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, як за набувачем таких прав за набувальною давністю. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року відкрите провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якого [PERSON] є власником житлового будинку житловою площею 13,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на власності від 96.08.1996 року, зареєстрованого за р.№11707 (а.с. 10). Як вбачається з довідки Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №2650 від 19.11.2019 року, [PERSON] має в [ADDRESS] власний житловий будинок, в якому ніхто не зареєстрований (а.с.21). З повідомлення Індустріального районного у м.Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що складено актовий запис про смерть виконавчим комітетом Виноградненської сільської ради Ленінського району Автономної Республіки Крим. Даних про наявність спадкоємців [PERSON] судом не встановлено. Згідно повідомлення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 23.09.2020 року № 2257/02-24 позивач проживає з 2008 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок за даними погосподарської книги №2, об`єкта погосподарського обліку №3524 належить [PERSON] . За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. При цьому суду надано достатніх даних про те, що будинок за [ADDRESS] , що належав [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, був перенумерований в будинок під номером 18. Крім того, позивачем надано укладений у простій письмовій формі договір, відповідно до якого [PERSON] передала позивачу у власність належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Вказаний договір у зв`язку з недотриманням вимог про нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію вважається нікчемним, проте у сукупності з іншими доказами свідчить про наявність певних правовідносин між його сторонами. Слід також звернути увагу, що сама по собі наявність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, свідчить на її користь та є доказом наявності певних домовленостей щодо укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . З технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що з 2008 року позивачем було здійснено добудови до будинку, а також збудовано господарські будівлі на території домоволодіння (а.с.16-19). Вказане також підтверджується актом поточних змін від 08.10.2019 року (а.с.20). З наданих позивачем квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги вбачається, що позивач фактично здійснює витрати по утриманню будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. В судовому засіданні встановлено, що позивач фактично проживає, здійснює ремонтні та будівельні роботи, а також сплачує за житлово-комунальні послуги в будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зазначеними вище доказами. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Набуття права власності на чуже майно можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Оцінюючи подані позивачем докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що володіння позивача спірним майном можна вважати безперервним, починаючи з 2008 року до моменту розгляду справи судом. Факт фізичного існування нерухомого майна, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю підтверджується проведеною 08.10.2019 року технічною інвентаризацією домоволодіння, за результатами якої складено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.16-19). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, позивачем по справі подано до суду достатньо доказів на підтвердження обставин, викладених в позові. Суду доведено, що [PERSON] з 2008 року безперешкодно заволоділа нерухомим майном та продовжує відкрито, постійно ним володіти, що дає суду підстави визнати позивача власником нерухомого майна, з підстав, зазначених вст. 344 ЦК України. Аналізуючи викладене, враховуючи відсутність заперечень від відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved