Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , зареєстрований 08 серпня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №\~1195. В обґрунтування позову зазначав, що 08 серпня 2007 року він і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та побут, у зв`язку з чим між ними виникали постійні сварки, вони неодноразово намагалися зберегти сім`ю. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим, сторони переконалися, що є різними людьми, тому вирішили розірвати шлюб, оскільки вони тривалий час проживають окремо та досягли згоди, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом із матір`ю, а батько буде постійно брати участь у вихованні сина та фінансово підтримувати його до досягнення ним повноліття. Майнові спори у сторін відсутні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що з червня 2020 року вона із сином проживають окремо від відповідача, подружніх відносин сторони дійсно не підтримують, позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, час на примирення подружжя просила не надавати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 08 серпня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №\~1195. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з червня 2020 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.\~Відповідач проти\~розірвання шлюбу\~не заперечує, позов визнала. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved