Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] пред'явила в суді зазначений позов. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 29 липня 2008 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинено з 26 квітня 2013 року, кожен з них проживає своїм життям. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо його участі у вихованні дочки. З урахуванням заяви від 24.09.2015, просить стягувати з відповідача аліменти на дочку у розмірі 400 гривень щомісячно. У судове засідання сторони не з'явилися, направили заяви з проханням справу слухати в їх відсутність, позивачка позов підтримала частково, просить стягувати 400 гривень щомісячно. Відповідач згідно поданої заяви позов визнав, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 400 гривень щомісячно. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що 29 липня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю ( а.с. 8, 9). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, вони спільно не проживають ( а.с.9,17), позивачка не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти того не заперечив, про що свідчить його письмова заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Докази про регулярний заробіток відповідача у матеріалах справи відсутні. Відповідно до копії трудової книжки, відповідач не працює. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до статті 182 СК України враховує, що відповідач погодився на сплату аліментів у розмірі 400 гривень щомісячно. А тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд задовольняє позов та стягує аліменти у розмірі 400 гривень щомісячно, як того просила позивачка. Відповідно до частини першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до частини першої та другої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 370 гривень ( а.с. 2), та в дохід держави, недоплачену суму судового збору за вимогу про стягнення аліментів, у розмірі 117,2 грн. ( 243,6 грн. - (370 грн. - 243,6 грн.).

Outcome: approved