Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошову суму від знецінення грошових коштів (інфляція) у розмірі 752 269 грн. 18 коп., три відсотки річних за 2014-2015 роки - 66 182 грн. 04 коп., а всього 818 451 грн. 22 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2013 року рішенням суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 103 034 грн. 23 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження, однак судове рішення так і не виконано відповідачем. Індекс інфляції за 2014 рік становить 24,9 %, а за 2015 рік - 43,3%. Позивач подав до суду заяву, в якій просив ухвалити заочне рішення та розглядати справу за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 39019617 від 23 липня 2013 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 757/7474/13-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 25 червня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми коштів в розмірі 1 103 034 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року (справа № 5-86кз 16). Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що рішення суду про стягнення коштів відповідачем не виконано, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які [PERSON] не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved