Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між [PERSON] , та [PERSON] 15 вересня 1996 року було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу видане Пісківською сільською радою Лохвицького району Полтавської області. На протязі останнього часу сімейні відносини між ними погіршились. Відповідач проживає окремо. 16 листопада 2018 року на адресу позивача надійшов лист від Києво-Святошинського районного суду Київської області в якому мені надіслано заочне рішення про розірвання шлюбу винесене 26 жовтня 2018 року. За час сумісного життя у шлюбі було набуто спільне майно, зокрема: 1.Житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотраіального округу Київської області Черняк О.В. 2.Земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , придбана на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. На підтвердження права власності даного майна на ім`я [PERSON] наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2018 року, номер довідки 149717055. У зв`язку із наявністю спору про поділ майна позивач звернулася до суду із вимогами про поділ зазначеного вище майна. Оскільки зазначене майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка придбані Позивачем та Відповідачем під час перебування у шлюбі, тому дане майно є спільним майном подружжя. Враховуючи викладене, позивач просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0576 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] в порядку поділу спільного майна подружжя. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не зявилася, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, проти ухвалення рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , та [PERSON] 15 вересня 1996 року було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу видане Пісківською сільською радою Лохвицького району Полтавської області. На протязі останнього часу сімейні відносини між ними погіршились. Відповідач проживає окремо. 16 листопада 2018 року на адресу позивача надійшов лист від Києво-Святошинського районного суду Київської області в якому мені надіслано заочне рішення про розірвання шлюбу винесене 26 жовтня 2018 року. За час сумісного життя у шлюбі було набуто спільне майно, зокрема: 1.Житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. 2.Земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , придбана на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. На підтвердження права власності даного майна на ім`я [PERSON] наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2018 року , номер довідки 149717055. Оскільки зазначене майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка придбані Позивачем та Відповідачем під час перебування у шлюбі, тому дане майно є спільним майном подружжя. Статтею 60 СК Українипередбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК Українипередбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ізст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ізст. 68 СК України- розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК Українипередбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зст. 80 ЦК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 3189,81 грн., сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved