overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним та призначення заявника його опікуном. При цьому зазначає, що [PERSON] являється її сином та страждає на психічне захворювання з дитинства перінотальних органічних уражень головного мозку, є інвалідом 1 гр. з 2017 року на довічно. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. 26.12.1998 р. народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4), згідно якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] Висновком Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 366 (а.с. 29-30) встановлено, що [PERSON] з народження страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин вимога про визнання [PERSON] 1998 р.н. недієздатним підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна відносно [PERSON] 1998 р.н., то суд відмовляє у ній, як у передчасній та такій, що не підлягає розгляду у даному провадженні. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулась з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], а також стягувати з останнього аліменти на утримання їх спільного сина, [PERSON], [INFO] в сумі 2000 грн. щомісячно. Позов обґрунтований тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені, дитина проживає з позивачкою, і знаходиться на її утриманні, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дошлюбне прізвище просила не відновлювати, пояснила, що відповідач не працює Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 13 вересня 2014 року виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Березанського району, Миколаївської області, актовий запис №2. Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому згідно ст. 112 СК України вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Сторони мають спільного малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає з позивачкою. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно - за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме відсутність даних щодо доходу відповідач, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивачки в сумі 640 грн. В дохід держави з відповідача за вимогу про стягнення аліментів, від сплати судового збору за яким позивачка звільнена, слід стягнути ще також 640 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулась з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позов обґрунтований тим, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, бажання відновити дошлюбне прізвище не виявила. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 07 березня 1998 р. відділом реєстрації одружень м. Миколаєва, актовий запис № 161, неповнолітніх дітей не мають. Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27.07.2002 року перебувала з відповідачем у шлюбі. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь, на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та надав письмові заперечення щодо не визнання позову, або ж задоволення позову в ? частину від його заробітку. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. 27.07.2002 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а/з № 478. (а.с. 3). [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4), згідно якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене та ту обставину, що на даний час відповідач отримує дохід у вигляді сталого заробітку суд вважає, що у відповідності до ст. 183 СК України можливо визначити розмір аліментів у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача [PERSON], таким чином задовольняючи частково позовні вимоги позивача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У січні 2017 р., [PERSON] звернулася до суду зі вказаною заявою, уточнивши її у лютому 2017 р., та просить визнати [PERSON], [INFO] безвісно відсутньою. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] є її сестрою по матері [PERSON], яка померла 10.04.2006 р.. [PERSON], вироком від 07.02.1997 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, була засуджена за ст. 140 ч. 3 КК України, до 5 років позбавлення волі, та по 26.03.1999 р., відбувала покарання у місцях позбавлення волі, а постановою від 26.03.1999 р. Мелітопольського міського суду Запорізької області була звільнена умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 4 дні. [PERSON], з січня 2000 р. не проживає у [INFO]. [PERSON] у 2000 р., зверталася до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про те, що [PERSON] втратила звязки з родиною. До теперішнього часу вжитими заходами розшуку місце перебування [PERSON] не встановлено. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою необхідно для зняття її з реєстрації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Адмірала Головка, 27/73, та вирішення питання про спадкування. Заявник надав клопотання про підтримку заяви та її розгляд за її відсутності. Заінтересовані особи виконавчий комітет Тернівської районної у місті [PERSON] ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», будучи повідомленими належним чином, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, надали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що [PERSON] є сестрою - [PERSON] по матері [PERSON], яка померла 10.04.2016 р.. Вироком від 07.02.1997 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, [PERSON] була засуджена за ст. 140 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, та по 26.03.1999 р., відбувала покарання у місцях позбавлення волі, а постановою від 26.03.1999 р. Мелітопольського міського суду Запорізької області, була звільнена умовно-достроково. [PERSON] з січня 2000 р. не проживає у [INFO]. Мати [PERSON] - [PERSON], у 2000 р., зверталася до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про те, що [PERSON] втратила звязки з родиною. До теперішнього часу вжитими заходами розшуку місце перебування [PERSON] не встановлено (а.с. 21, 22, 23, 24,б 25, 26, 27). Питання визнання особи безвісно відсутньою регулюється ст. 43 ЦК України, яка передбачає, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Таким чином, встановлено, що про [PERSON] немає ніяких відомостей в місті її останнього відомого мешкання більше одного року, місце її знаходження невідоме, що дає суду підстави відповідно до ст. 43 ЦК України для визнання її безвісно відсутньою. На підставі викладеного, ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона має малолітню дитину, батьком якої є відповідач. Мешкають окремо. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, підтримала заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Сторони мають малолітню дитину, батьком якої є відповідач (а.с.4). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.5). Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує у відношенні своєї малолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обовязки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що їх спільне життя не склалося, у них виявилися різні погляди на життя і сімейні відносини, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень на позов не подав. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2007 р. Миньковецькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 4 (а.с. 8). Подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З позовної заяви вбачається, що внаслідок розбіжності поглядів на основні принципи подружнього життя, взаємні права і обов'язки подружжя, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Наразі у стосунках між подружжям відсутні почуття взаємної любові та поваги, вони не підтримують шлюбних стосунків і не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення... Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 17 квітня 1996 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, актовий запис № 150. Від шлюбу вони мають трьох дітей: повнолітнього сина Ігоря1996 року народження, та неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання їх сімейне життя поступово погіршувалося. Вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, що спричиняло напруження у відносинах та призвело до остаточної втрати взаєморозуміння, підтримки та довіри. На час звернення до суду вона мешкає окремо від чоловіка. Спільного господарства вони не ведуть і шлюбні відносини не підтримують у підсумку більше 10 років - починаючи з грудня 2006 року. У липні 2011 р. вони спробували примиритися, і в цей період вона завагітніла останньою дитиною, проте у жовтні 2011 р. вони остаточно припинили шлюбне життя та ведення спільного господарства. Як наслідок почуття любові між ними втрачено, тож моральна основа їх шлюбу відсутня, і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Представник позивача [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач [PERSON] - про визнання позову. Обидві сторони просили розглянути справу у їх відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно яких позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2007 р. Юрківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 8. Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їх подружнє життя не склалося через несумісність характерів та втрату поваги один до одного. Приблизно два роки вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані. Примирення між ними неможливе і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам їх дітей. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач [PERSON] - про визнання позову. Обидві сторони просили розглянути справу у їх відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є положення частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, згідно яких позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, та частини 2 статті 112 цього Кодексу, за приписом якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У січні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою. 03.07.2017 р. представник відповідачки [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини, що викладені нижче. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Тому враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява представника [PERSON] про забезпечення позову підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved