Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

у січні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем знаходиться з 20.10.2006 року, від якого мають сина [INFO]. З грудня 2012 року шлюб фактично розпався та наміру його зберегти сторони не мають. Також позивачка стверджувала, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, аліментів добровільно не сплачує та у додаткових витратах на утримання дитини участі не приймає. На підставі викладеного просила суд: 1. Розірвати шлюб з відповідачем; 2. Призначити відповідачу виплату аліментів на утримання дитини з 01.12.2012 року у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; 3. Призначити відповідачу його попереднє прізвище «[PERSON]»; 4. Стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні позивачка свої вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала, наполягала на задоволені її позовних вимог по мотивах, висловлених в заяві і описаним вище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, оскільки сумісного господарства вони не ведуть, і на даний час їх стосунки відновити неможливо, а також не заперечував проти призначення йому попереднього прізвища «[PERSON]». Стосовно призначення аліментів пояснив, що постійного місця роботи він не має, тому стабільний грошовий доход у нього відсутній. На підставі цього просив призначити йому аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Адвокат відповідача у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала та наполягала на призначенні аліментів у розмірі 500 грн щомісячно. Вислухавши сторони, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON], 20.10.2006 року зареєстровано шлюб (а.с. 18). Судом встановлено, що родинні відносини сторони не підтримують на даний час, спільного господарства не ведуть, інших яких-небудь інтересів між ними немає, сім'я існує формально, сторони наполягають на розірванні шлюбу і тому подальше сумісне життя і збереження родини сталі неможливими, у зв'язку із чим вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею неповноліття. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач записаний батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Відповідно до ст. 182 ч.2 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно наданої суду трудової книжки, [PERSON] звільнений 31.05.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України та до теперішнього часу офіційно не працевлаштований (а.с. 27-28). Статтею 183 ч.1 Сімейного кодексу України передбачено, що частина заробітку матері, батька, яка стягуватиметься в якості аліментів на дитину, визначається судом. Статтею 184 ч.1 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний прибуток, частину прибутку отримує в натурі, а також при інших обставинах, що мають суттєве значення для вирішення справи, суд за заявою платника чи отримувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Беручі до уваги, що відповідач не має офіційного заробітку, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд не погоджується з розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, а саме вважає його завищеним, оскільки сума у 2000 грн. щомісячно, яку просить позивачка, не відповідатиме матеріальному стану відповідача, який не має постійного місця роботи. Задовольняючи вимоги позивачки в частині стягнення аліментів та враховуючи визнання відповідачем позову на суму 500 грн, суд вважає, що призначення аліментів у розмірі 500 грн щомісячно відповідатиме інтересам дітини та матеріальному стану відповідача. Відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України стороною позивачки було приведено достатньо доказів, підтверджуючих правомірність її вимог в частині розірвання шлюбу та сплати аліментів на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Враховуючи, що відповідач є працездатним та на даний час ніде не працює, суд вважає необхідним призначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно на користь позивачки. У задоволенні інших позовних вимог судом відмовляється. В ході судового розгляду відповідач не заперечував проти повернення йому дошлюбного прізвища «[PERSON]», тому зазначені вимоги також підлягають задоволенню, оскільки вони не суперечать діючому законодавству. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,6 грн. На підставі ст.ст.180-183,184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial