Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] ([ADDRESS]) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (м. Київ, вул.Саксаганського, 110) та Третьої київської державної нотаріальної контори (м.Київ, пр-т Правди, 33) про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.04.2000 Радянським районним судом м. Києва в процесі розгляду цивільної справи № 2-320/00р з метою забезпечення позову, винесено ухвалу про арешт на рухоме майно - автомобіль МАЗДА д.н.з. [NUMBER], що належав батьку позивача - [PERSON]. 17.05.2000 постановою державного виконавця Радянського ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали та накладено арешт на автомобіль. Рішенням Радянського районного суду м. Києва від 26.07.2000 у справі № 2-320/00р стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1973 грн. Ухвалою Київського міського суду від 24.10.2000 рішення залишено без змін. Постановою від 14.09.2000 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого за результатами розгляду цивільної справи. [PERSON] сплатив державному виконавцю 2071,65 грн. 02.02.2001. [INFO] батько позивача помер. Позивач є єдиним спадкоємцем. Відповідач Третья київська державна нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження на все майно померлого батька позивача на підставі постанови державного виконавця. Відтак, позивач просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, яке належало на праві власності [PERSON], який помер [INFO], накладений постановою від 18.10.2000 відділу державної виконавчої служби у Радянському районі, зареєстрований 05.11.2004 за реєстраційним номером обтяження 1442017 реєстратором Першою Київською державною нотаріальною конторою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2018 відкрите провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 01.11.2018. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач Шевченківський районний відділ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач Третя київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, проти розгляду справи у відсутність представника не заперечує. Суд, розглянувши наявні матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Відповідно до постанови від 17.05.2000 державним виконавцем відділу ДВС Радянського районного управління юстиції відкрите виконавче провадження по виконанню ухвали суду від 18.04.2000 про арешт автомобіля МАЗДА, держ.номер[NUMBER] і запропоновано боржнику [PERSON] добровільно виконати ухвалу в строк до 24.05.2000. Рішенням Радянського районного суду міста Києва від 26 липня 2000 року у справі № 2-320/00 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, стягнуто з останнього 1383 грн. відшкодування матеріальних збитків та 590 грн. моральної шкоди (всього 1973 грн.) Ухвалою Київського міського суду від 24.10.2000 зазначене рішення залишено без змін. Постановою державного виконавця ДВС Радянського районного управління юстиції від 14.09.2000 відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-320 від 26.07.2000 і запропоновано [PERSON] добровільно виконати рішення суду в строк до 25.10.2000. Відповідно до квитанції від 02.02.2001 № 31 (014031) державним виконавцем ВДВС Радянського РУЮ м. Києва отримано від [PERSON] ([ADDRESS]) 2071,65 грн. на підставі виконавчого документа в/л №2-320 від 26.07.00. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Листом від 082/02-14 від 13.07.2018 Третя київська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що станом на 13 липня 2018 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON], позивач заявлений єдиним спадкоємцем. Листом від 30.07.2018 за підписом начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві позивача повідомлено про те, що оскільки журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям, та завершені до 2014 року, знищені за закінченням строку зберігання, не виявляється можливим надати інформацію стосовно характеру заборгованості, а також винесення постанови про звільнення майна з-під арешту у спосіб, визначений законом України «Про виконавче провадження». Викладене дає суду підстави дійти до висновків про наявність у позивача права на спадкування майна померлого батька, яке не може бути реалізоване в повному обсязі з огляду на наявність обтяжень, пов'язаних з виконанням протягом 2000-2001 років судових рішень. Станом на час вчинення виконавчих дій щодо виконання судових рішень у цивільній справі № 2-320/00, в яких боржником був батько позивача, діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30 червня 1999 року. Відповідно до ст. 30 Закону у разі добровільного повного або часткового виконання рішення боржником державний виконавець складає про це акт, який підписується стягувачем і боржником. Разом з тим, положення чинного на час проведення виконавчих дій закону, закріплювали, що у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження закінчується (п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби. Як вбачається із матеріалів справи, боржником - [PERSON] було виконане рішення суду про стягнення грошових коштів. Разом з тим, питання про скасування арешту, накладеного в рамках зазначеного виконавчого провадження, не було вирішено державним виконавцем одночасно з закінченням виконавчого провадження, що зумовило тривале і безпідставне обтяження всього майна батька позивача арештом (підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна). Одночасно згідно зі ст. 1216, 1218Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.На підставі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколудо конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отриманий (хоча і не оформлений належним чином) спадок охоплюється поняттям «майно». Неможливість позивача мирно володіти своїм майном у зв'язку з несвоєчасним вчиненням державним органом відповідних дій, становить втручання у право, що охороняється ст. 1 Першого протоколу. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання у право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між заходами, що здійснюються, і метою, яка переслідується. Заходи щодо обмеження права володіння майном мають бути пропорційними переслідуваній меті. В даному випадку будь-яка легітимна мета обмеження позивача у володінні майном відсутня. В свою чергу, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для його порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги як здійснити державну реєстрацію успадкованого майна, так і в повному обсязі користуватися і розпоряджатися ним на свій розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права або інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підстав закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). На підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «При виконавче провадження», чинного на момент звернення позивача до суду, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Даючи юридичну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що арешт, накладений на майно батька позивача в рамках виконавчого провадження з виконання судових рішень у цивільній справі № 2-320/00, підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved