Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», 2) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валянський Олександр Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що у серпні 2021 [PERSON] дізналася, що 28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 67562, з якого дізналася, що вона являється боржником за кредитним договором № 501155226 від 20.06.2019, який було укладено між нею та АТ «Альфа Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Загальна сума нібито існуючої заборгованості за яким складає 35 562,89 грн. Проте, з вказаною сумою заборгованості позивач не погоджується, та вважає її необґрунтованою. Крім того, вважає, що оскаржуваний нею виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусів, а саме: вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, також відповідачем не надано виписки по її рахунку в банку, період нарахування нібито існуючої заборгованості є спірним та необґрунтованим, так як з вказаного відповідачем періоду неможливо зробити висновок, з якого часу виникла у неї заборгованість перед відповідачем. Також, для підтвердження суми нібито існуючої заборгованості розрахунку заборгованості не надано, хоча відповідно до п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, більш того, належних доказів щодо переуступки права вимоги за нібито існуючим кредитним договором відповідачем не надано взагалі, тому незрозуміло чи має право відповідач звертатись з відповідними вимогами до неї. Враховуючи викладене, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 28.05.2021, який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, за реєстровим номером 67562, відповідно якого [PERSON] , є боржником за кредитним договором № 501155226 від 20.06.2019 року, який було укладено між нею та АТ «Альфа Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс». Ухвалою суду від 16.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадженя без повідомленням (виклику) учасників справи. Ухвалою суду від 16.08.2021забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні 65931134, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. на підставі виконавчого документу - виконавчого напису виданого 28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 67562. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 23.08.2021. Відповідач - 1 отримали ухвалу та поштове відправлення 23.08.2021. Приватний виконавець отримав ухвалу та поштове відправлення 25.08.2021. Приватному нотаріусу ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї було направлено 20.08.2021, однак поштове відправлення повернулося до суду 26.08.2021 не врученим з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до частин 10, 11 ст.128 ЦПК України - судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що рекомендований лист надісланий за місцезнаходженням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., повернувся до суду не вручений з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», виклик було здійснено шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не надходило, відповідачем у встановлений судом строк не надано відзиву, тому суд вважає на можливе провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 28.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 67562, про звернення стягнення з [PERSON] . Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що з [PERSON] стягнуто невиплачені в строк грошові кошти у розмірі 35 562,89 грн. за період з 20.06.2019 по 19.05.2021, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, якому в свою чергу Акціонерним товариством «Альфа Банк» на підставі Договору факторингу № 1 від 22.02.2021, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 501155226 від 20.06.2019, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] . Отже, даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 20.06.2019 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 501155226, відповідно до умов якого остання отримала кредит. 30.06.2021 за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валянським Олександром Анатолійовичем, відкрито ВП № 65931134 щодо виконання виконавчого напису № 67562 виданого 28.05.2021, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» за № 3425-ХІІ Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. За змістом ст. 87 Закону № 3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В силу ч. 1 ст. 88 Закону № 3425-ХІІ нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала, що період нарахування нібито існуючої заборгованості є спірним та необґрунтованим. Однак, нотаріус вчиняючи виконавчий напис не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку. Із положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, слідує, що таке стягнення здійснюється за нотаріально посвідченими договорами. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. До цього Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 (яка набрала чинності 10 грудня 2014 року) були внесені зміни. Зокрема, після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» перелік був доповнений розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Із положень указаного розділу слідує, що до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання такого виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині вказаних змін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. У свою чергу, боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа №645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. У зв`язку з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 в частині змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року (справа №172/1652/18). Зібрані докази вказують на те, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис від 28 травня 2021 року № 67562 про стягнення з [PERSON] грошових коштів на підставі Кредитного договору від 20 червня 2019 року № 501155226, договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 та Договору факторингу № 1 від 22.02.2021. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року (справа справа № 519/77/18, провадження № 61-10311св19). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» не надали доказів того, що договори, які були надані для вчинення виконавчого напису були посвідчені нотаріально та не вказують на безспірність заборгованості боржника, тому мають місце підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено, то з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на її користь слід стягнути судовий збір: 908 грн за подання позову, 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього - 1 362,00 грн. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст.158 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved