Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, яку ухвалою судді від 13 лютого 2020 року було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ухвалою суду від 17 липня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, доручено останньому підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. Згідно з ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог про визначення місця проживання дитини позивач вказала, що 01 червня 2018 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Ярмолинецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №26. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, часто виникають сварки, в зв`язку з чим протягом тривалого часу вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Дитина проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, а тому місце проживання дитини має бути визначено за місцем її проживання. В судове засідання позивач не з`явилася, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги визнав, погодившись із тим, щоб дитина проживала разом з матір`ю. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Крім того, до суду надійшов висновок щодо розв`язання даного спору, із якого вбачається, що орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини та зважаючи на її вік, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із її матір`ю [PERSON] . Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено судом, з 01 червня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Лозівської селищної ради Деражнянського району Хмельницької області. 17 липня 2020 року рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області, ухваленим у цивільній справі №673/140/20, шлюб між сторонами розірвано. Встановлено, що після припинення спільного проживання сторін дитина залишилась проживати разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Наведену обставину, зокрема, підтвердив і відповідач по справі, що вбачається зі змісту його письмової заяви від 06 серпня 2020 року, в якій він висловив згоду на подальше проживання дитини разом із матір`ю. Крім того, як встановлено судом із висновку органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 11 вересня 2020 року, малолітня [PERSON] проживає разом із її матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідно до акту оцінки потреб сім'ї від 09 вересня 2020 року, проведеного районним центром соціальних служб, сім'я [PERSON] проживає у помешканні, яке є безпечним для дитини, з належними санітарно-гігієнічними умовами. Мати знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Батько [PERSON] спільно із сім`єю не проживає, на даний час він мешкає в [ADDRESS] . На засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 11 вересня 2020 року, батько дитини не з`явився, хоча про час та місце її проведення був повідомлений належним чином, жодних документів для розгляду не надав. Разом із тим, у телефонній розмові він повідомив працівникам служби у справах дітей, що вони з позивачем не можуть дійти спільної згоди щодо участі у вихованні дитини, проте він не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації, тобто фактично між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. При розгляді даної справи судом також враховується наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що в ході судового розгляду було встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. Решта 420,40 грн. підлягає компенсації позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved