Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У січні 2015 р. представник позивача за первісним позовом звернувся до суду із зазначеними вимогами, в обгрунтування яких просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24591,65 грн. та судові витрати у розмірі 245,92 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 28.12.2012 р. між ПАТ Банк «Траст» та [PERSON] укладено кредитний договір № R022.020-000-UGB.0021561. Відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 20469 грн., строк дії кредиту до 18.12.2015 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,99% річних, а також, 1,47% щомісячної комісії від суми кредиту. У зв'язку з невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, утворилась заборгованість , яка станом на 17.12.2014 року становить: заборгованість за кредитом 15369,51 грн., відсотки за фактичне користування кредитом 1508,07 грн., комісія за обслуговування кредиту 3887,04 грн., пеня 3827,03 грн., всього 24591,65 грн. У лютому [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ Банк «Траст», третя особа ПАТ АБ « Укргазбанк» із позовом про захист прав споживачів, у якому просила визнати недійсним кредитний договір № R022.020-000-UGB.0021561, укладений 28.12.2012 р. між ПАТ Банк «Траст» та нею. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вищевказаний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства України, а подальше його використання завдає їй значних матеріальних збитків. Зазначає, що вона інвалід другої групи по загальному захворюванню - цукровий діабет 2-го типу з інсулінозалежністю тяжкої форми, діабето-гепертонічнаенцефалопатія 2-гої ст. з лікворною гіпертензією, цефалгічним синдромом, непроліферативна діабетична ретинопатія (ексудативно - вазкулярна стадія), початкова катаракта обох очей і ще ряд захворювань - це ураження сітчатки ока, яке приводить до сліпоти, ураження центральної області сітчатки, яка найбільш значима, бо вона дає високу гостроту зору, здібність читати. Навіть через окуляри вона прочитати Договір була не в змозі. Кредитний договір вона підписала там, де вказував головний економіст ПАТ АБ «Укргазбанк», повністю довіряла її поясненням. Кредитний Договір після підписання уперше побачила у додатку до первісного позову ПАТ Банку «Траст», бо її екземпляр їй не дали, запропонували прийти за договором пізніше, дату не уточнювали. Оскільки на час підписання Кредитного договору каса вже не працювала, за отриманням грошей їй запропонували прийти у першій половині наступного дня. 28.12.2012р. навідалася до кабінету головного економіста ПАТ АБ «Укргазбанк», кредитний договір їй не надали, а запропонували отримати в касі гроші. Їй видали близько 16000 грн. Копія меморіального ордеру, що додана до первісного позову, не є доказом по справі, її підпису там немає. Суму у 20 469грн. вона не отримувала. Їй не повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними. Натомість, головний економіст ПАТ АБ «Укргазбанк» надала підписати вже надрукований договір за ануїтентною схемою, яка є найбільш не вигідною для неї і відповідно найбільш вигідною для банку. Не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання. Таким чином, банк замовчав важливу інформацію про умови кредитування, що реальна процентна ставка, як вона виявила тільки у Додатку № 3 до Договору, складає 88,65%, а не 16,99% річних, про які повідомили у банку. Оскільки другий екземпляр договору їй не надали, і при укладенні навіть не зачитали підписаний договір, вважає що він не відповідає вимогам закону. Банк взагалі не повідомив про сукупну вартість кредиту ні до, ні під час укладення договору. Сплата такої «супутньої послуги» як страхування, та комісії за страховку 0,7% договором не передбачена. Комісія за обслуговування боргу не є послугою. Таким чином, вважає, що банк свідомо ввів її в оману, щодо істотної умови договору - його ціни. В іншому випадку вона не підписала б подібного договору на таких підставах. Під час укладення договору вона не могла оцінити його реальну вартість. У судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. У запереченнях просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки під час укладання спірного договору, дотримано всі вимоги закону. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічні вимоги підтримала та просила задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Представник третьої особи за зустрічним позовом, просила задовольнити первісний позов, а у зустрічному відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, що з,явилися, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 28.12.2012 року між ПАТ «Банк ТРАСТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № R022.020-000-UGB.0021561, відповідно до умов якого відповідач за первісним позовом отримала від позивача у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у розмірі 20469,00 грн. зі сплатою 16,99 відсотків річних, щомісячної комісії за обслуговування боргу у розмірі 1,47 % від суми кредиту, зі строком користування на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 18.12.2015 р. (а.с. 5-14). Кредит отримано відповідачем 28.12.2012 р., що підтверджується копією меморіального ордеру від 28.12.2012 р. про перерахування коштів згідно договору (а.с. 16), доказів іншого суду не надано. Правовідносини між банком та відповідачем не припинені. Зобов'язання, встановлені договором, відповідачем не виконуються, кредит у відповідності до умов підписаного сторонами договору не сплачується. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п. 2,3,4. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач, який є позичальником, зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, передбачені тарифами, повертати кредит частинами у сумах і терміни, визначені у Графіку платежів. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання перед позивачем, порушує умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Відповідно до п. 5.16. Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування, також п. 4.4 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною кредитного договору, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. 27 жовтня 2014 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення кредиту по вказаному вище договору та інших нарахувань за ним з попередженням щодо можливого вирішення питання у судовому порядку (а.с. 17). Станом на 17.12.2014 р. загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 24591,65 грн., із них: 15369,51 грн. - основна сума заборгованості по кредиту; 1508,07 грн. - відсотки за фактичне користування кредитом; 3887,04 грн. - комісія за обслуговування кредиту; 3827,03 грн. - сума пені за прострочення платежів ( а.с. 15). Позивачем надані докази виникнення заборгованості, виникнення між сторонами правовідносин у звязку з укладенням кредитного договору та наявності з боку відповідача невиконаних зобовязань за цим договором. Будь яких доказів які б спростовували надані позивачем розрахунки або своїх розрахунків відповідач не надала. До того ж згідно зі ст. 627 ч. 1. відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що істотними обставинами в розумінні ч. З ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. В звязку з наведеним, враховуючи істотні обставини, а саме важке матеріальне становище відповідача, стан її здоровя - вона є інвалідом 2 групи, хворіє на тяжкі захворювання, що підтверджується наданими суду довідками, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 200 грн. Вказана сума неустойки буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. З ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності. Тому сума заборгованості за кредитним договором зменшується до 20964 грн.62 коп. А саме: 15369,51 грн. - основна сума заборгованості по кредиту; 1508,07 грн. - відсотки за фактичне користування кредитом; 3887,04 грн. - комісія за обслуговування кредиту; 200 грн. - сума пені за прострочення платежів. Суд не приймає до уваги, у даному випадку, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими, оскільки той факт, що вони не бачили у позивача спірного договору не свідчить про те, що вона його не отримувала. Стосовно зустрічних вимог [PERSON] то суд їх вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору [PERSON] мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору. Враховуючи наведене в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача. Про визнання недійсними окремих положень кредитного договору позивачем вимоги не заявлялись. Як на підставу визнання кредитного договору недійсним [PERSON] посилається на ч.1 ст.230 ЦК України і вважає, що її введено в оману щодо обставин які мають істотне значення для справи. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом ч. 1 ст. 230 , абз.2 ч. 1 ст. 229 ЦК України обставини, які мають істотне значення для визнання правочину таким, що вчинений під впливом обману, стосуються природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таких доказів сторона позивача за зустрічним позовом суду не надала. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - інваліди II групи, оскільки відповідач є інвалідом П групи то судовий збір з неї, за розгляд первісних вимог, не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: partial