Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У січні 2014 року у Слов'янський міськрайонний суд з дійсним позовом звернувся [PERSON] на обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 20.07.2013 р. між ним та ФОП [PERSON] був укладений-договір на виготовлення та поставку верстата фрезерного ЧПУ СNC-707-04. За умовами договору позивачем була проведена оплата за вказаний верстат: 20.07.2013 р. в сумі 10 000 грн., і 31.07.2013 р. в сумі 11 320 грн. 07.08.2013 р. придбаний верстат позивач забрав від виробника в м. Луганськ. [PERSON] запропонував позивачеві розмістити верстат у нього вдома по [ADDRESS]. Позивач прийняв пропозицію [PERSON] і в той же день відвіз верстат за місцем проживання відповідача. Однак, на початку грудня 2013 року відповідач категорично відмовився повертати верстат. До сьогоднішнього дня верстат не повернений. З даного питання позивач звертався в Слов'янський МВ ГУ УМВС України в Донецькій області із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.190 Кримінального кодексу України. Просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] на свою користь верстат фрезерний ЧПУ СNC-707-04 та зобов'язати [PERSON] передати верстат фрезерний. В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору від 27.01.2014р.(а.с.25) в судовому засідання просив позов задовольнити, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи свої заперечення проти позову наступним. 07.08.2013р. він разом з [PERSON] за спільні кошти придбали верстат фрезерний. Загальна вартість верстата становила 21 320 грн., кошти на його придбання вони витратили вдвох в рівних частинах. У зв'язку з тим, що працювати на верстаті мав саме він, вони вирішили розмістити верстат за місцем його мешкання у [ADDRESS]. Однак вони з [PERSON] не змогли налагодити сумісну роботи, в них виникали чисельні непорозуміння. Він просив, щоб [PERSON] забрав станок собі, а йому повернув частину його грошей. Однак [PERSON] від такої пропозиції відмовився і звернувся з позовом до суду. Позов не визнає, оскільки вважає, що він винен позивачеві лише половину вартості верстата. Крім того, під час проведення АТО у Слов'янському районі верстат був викрадений невідомими особами і його місце знаходження невідоме. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі договору від 28.02.2014р. (а.с. 45), в судовому засіданні позов не визнав заперечував проти його задоволення. Зазначив, що на теперішній час позов про витребування станка не може бути задоволений у зв'язку з тим, що місце його знаходження невідоме. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно до положень ч. 1 ст. 316 та ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст. 325 ЦК України зазначає, що суб'єктами права приватної власності можуть бути фізичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім виключень, передбачених законом. При цьому п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначає, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (цивільного права) у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому на підставі приписів ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Також ст. 387 ЦК України роз'яснює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається зі змісту договору №159/13 від 30 липня 2013 року, ФОП [PERSON], продав, а [PERSON] придбав верстат фрезерний ЧПУ СNC-707-04. Загальна вартість обладнання становить 21 320 грн. (а.с.4). Згідно даних прибуткового касового ордеру від 20 липня 2013 року [PERSON] в якості авансу на рахунок ПП [PERSON] внесено 10 000 грн. Згідно прибуткового ордеру №282 від 31 липня 2013 року [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] за станок 11 320 грн.(а.с.6-7). Згідно видаткової накладної №М0000К368 від 31 липня 2013 року за верстат фрезерний ЧПУ СNC-707-04 №4 (посилений) [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] загалом 21 320 грн. (а.с.8). Згідно акту прийому-передачі від 31 липня 2013 року [PERSON] прийняв укомплектоване обладнання верстата фрезерного ЧПУ СNC-707-04 (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він давно знайомий з [PERSON] Йому відомо, що приблизно два роки тому [PERSON] почав планувати придбання верстата. На теперішній час верстат [PERSON] придбав і зберігає його за місцем мешкання [PERSON] 11 грудня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою до Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України. Однак, заявникові було лише роз'яснене його право звернення до суду (а.с.18). З огляду на викладене суд зазначає, що [PERSON], маючи титул власника майна, придбаного на законних підставах, тривалий час був безпідставно позбавлений тріади повноважень власника, а саме правом користування, володіння та розпорядження своїм майном, внаслідок протиправних дій відповідачів, що є неправомірними. Щодо доводів відповідача, що на теперішній час належне [PERSON] майно в нього відсутнє, оскільки викрадене невідомими особами, суд зазначає наступне. Так, відповідно до п. 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй достовірно відомо, що в період з 04 по 08 липня 2014 року за місцем мешкання в [PERSON] був викрадений придбаний ним спільно з [PERSON] верстат. Суд критично ставить як до пояснень відповідача, так і до пояснень свідка [PERSON] в тій частині, що на теперішній час верстат в [PERSON] відсутній. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З суперечливих же пояснень самого відповідача вбачається, що до органів внутрішніх справ з заявою про викрадення верстата він не звертався, звертатись не планує, оскільки не впевнений, що органи внутрішніх справ у м. Слов'янськ працюють. Будь-яких інших об'єктивних доказів викрадення верстата відповідачем суду не надано. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача та свідка [PERSON] з приводу того, що за придбаний [PERSON] верстат особисто [PERSON] було сплачено 10 660 грн., оскільки рішення суду щодо грошових зобов'язань не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді були отримані. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що представник позивача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях по цій справі: 28 лютого 2014 року - 30 хвилин (а.с.29-30), 24 березня 2014 року - 2 хвилини (а.с.48), 31 березня 2014 року - 47 хвилин (а.с.54-55), 29 липня 2014 року - 62 хвилини (а.с.80), а всього 141 хвилина. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати з січня 2014 року був встановлений - 1 218 гривень на місяць, тобто граничний розмір витрат за надання правової допомоги складає 1 144 грн. 92 коп. (1218 х 40% : 60 хв. х 141 хв. = 1144,92 грн.). Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved