Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У серпні 2015р. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 12 квітня 2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») назва якого була змінена на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №101-07ф-2 від 12 квітня 2007року, згідно умов якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в іноземній валюті в сумі 40000,00доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2017р. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобовязань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №730/08ф-5 від 21 квітня 2008року у розмірі 13230,74 доларів США та 9708,60грн, а всього 288909,55грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності (а.с. 73-74,76). Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 07 грудня 2016року у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував. Раніше надав до суду письмові заперечення (а.с.89-92,148). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Встановлено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. 20 березня 2015р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду з ліквідації банку (а.с.18). Відповідно ч.1 ст. 3 до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Згідно п.1 ч.3 ст. 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, таким чином має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що 12 квітня 2007р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» назва якого була змінена на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №101-07ф-2 від 12 квітня 2007року, згідно умов якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в іноземній валюті в сумі 40000,00доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 11 квітня 2017р. (а.с.3-4,5,6). Банк свої зобовязання за кредитним договором №101-07ф-2 від 12 квітня 2007року виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється. Через невиконання зобовязань за кредитним договором №101-07ф-2 від 12 квітня 2007року у [PERSON], станом на 09 липня 2015р. склалася заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» в сумі 13230,74 доларів США та 9708,60грн., яка складається з: заборгованості за кредитом -12128,52 дол. США; відсотків за користування кредитом 1102,22 дол. США, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту 9708,60 грн.(а.с.7-9). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином ВАТ «ВіЕйБі Банк», як фінансова установа, міг укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, оскільки в нього наявна банківська ліцензія та відповідний письмовий дозвіл (а.с.14-15). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Слід зазначити, що з дати укладання спірного кредитного договору, тобто з 12 квітня 2007р. до дати звернення позивача із позовною заявою до суду, а саме до 20 серпня 2015року відповідач його умови не оскаржував, що у повному обсязі спростовує пояснення, викладені у письмових запереченнях проти позову, стосовно неотримання останнім кредитних коштів. Крім того, відповідно до розрахунку, відповідач сплачував кредит, шляхом оплати періодичних платежів до 01 листопада 2014 року (а.с.7-9). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015р. було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала процедури врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], строком на 1 рік з 20.03.2015р. по 19.03.2016р. включно. Законом України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на час звернення до суду, уповноважену особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було звільнено від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 2889,90грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved