Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду зі вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2013 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір оренди належної останній на праві власності земельної ділянки, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, площею 8,4512 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3520885800:02:000:0078. Вказаний договір був зареєстрований державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] 09.01.2014 р. №9786453. Строк дії договору складає 25 років. Позивач у повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання за договором оренди земельної ділянки. Попри це, відповідач [PERSON] в період чинності вказаного вище договору оренди повторно 20.11.2015 року уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з [PERSON], який 26.11.2015 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON], за №12335024. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в нім. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, при цьому відповідачка [PERSON] пояснила, що вважає договір з позивачем припиненим, так як його державну реєстрацію скасовано, тому уклала новий договір оренди цієї земельної ділянки з [PERSON], який вважає дійсним та таким, що відповідає її внутрішній волі, тому просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухваши пояснення обсіб, які беруть участь у справі та дослідивши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди належної останній земельної ділянки, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, площею 8,4512 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3520885800:02:000:0078. Вказаний договір був зареєстрований державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] 09.01.2014 р. №9786453. Строк дії договору складає 25 років. Додатками до вказаного договору є план-схема земельної ділянки, переданої в оренду, кадастровий план земельної ділянки, [PERSON] про визначення меж земельної ділянки в натуріта [PERSON] передачі та приймання земельної ділянки в натурі, які також підписані сторонами (а.с.8-12). Факт підписання договору та додатків до нього відповідачкою [PERSON] нею не заперечений та підтверджується також висновком експерта №138 від 13.05.2015р. (а.с.43-66). Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №9786453 від 09 січня 2014 року, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON], яке залишене без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015р. та є чинним ( а.с.149-154). Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.11.2015р. державним реєстратором [PERSON] на підставі рішення, індексний номер 26504209 скасовано право оренди [PERSON] на земельну ділянку відповідачки [PERSON] площею 8,4512 га ріллі (а.с.72). Але, ще до скасування реєстрації права оренди [PERSON], 20.11.2015 року відповідачка [PERSON] повторно уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з [PERSON], який 26.11.2015 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON], за №12335024 . (а.с.21, 177). Позивач у повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання за договором оренди земельної ділянки. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 і 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За змістом ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За змістом ст.3 Закону України «Про оренду землі» обєктом оренди може бути земельна ділянка, що перебуває у власності громадянина, юридичної особи, комунальній або державній власності. Відповідно до ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи. Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оскільки своє волевиявлення на укладення договору оренди землі 05 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] виявили саме в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складення та скріплення підписами письмового документа, цей договір не визнано недійсним не припинено та не розірвано у встановленому законом порядку, а реєстрація договору є лише адміністративним актом, тобто елементом договору, тому суд дійшов висновку, що за таких обставин укладення іншого договору відповідачами 20.11.2015 року на туж саму земельну ділянку за вказаних вище обставин суперечить, зокрема, вимогам ст.3 Закону України «Про оренду землі» і підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, а державна реєстрація речового права оренди, яке виникло на підставі зазначеного договору оренди землі підлягає скасуванню. Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду України від 14.01.2014року справа № 21-429а13 та від 19.02.2014року справа № 6-162ц13. На підставі вищевикладеного позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 551,21 грн. судових витрат.

Outcome: approved