Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

у січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 01.02.1992 року Шепетівським міськвідділом запису актів громадянського стану, запис № 36. В обгрунтування позову посилається на те, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який вже повнолітній. Спільне життя з відповідачем не склалось, у звязку з тим, що мають різні погляди на нього. Разом з червня 2015 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, а відповідач добровільно в органах державної реєстрації актів цивільного стану шлюб розірвати не бажає, просить суд шлюб між ним розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказуючи на те, що протягом двох років проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, просив шлюб між ними розірвати, строк на примирення не надавати. \~ Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, підтвердила, що з початку 2015 року разом із відповідачем не проживає, а тому не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 01.02.1992 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №36. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ № 299481, виданим 01.02.1992 року Шепетівським міськвідділом запису актів громадянського стану. Від спільного проживання у сторін є син [PERSON], [INFO], який вже повнолітній. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом з початку 2015 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту протягом тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~А тому, судові витрати у виді судового збору понесені позивачем та документально підтверджені, суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved