Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 75 у будинку № 8-А по вулиці Москаленка (Красовського) у місті Бровари Київської області із зняттям їх із реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 12 травня 2003 року він є власником квартири № 75 у будинку № 8-А по вулиці Москаленка (Красовського) у місті Броварах Київської області. У даній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі. При цьому останні жодного дня у спірному помешканні не проживали та не користувалися ним. Реєстрація відповідачів у належній позивачу на праві власності квартирі порушує його права як власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] й [PERSON] у судове засідання повторно не зявилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (Красовського) у місті Броварах Київської області належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 2003 року, виданого згідно із розпорядженням (наказом) Фонду комунального майна Броварської міської ради від 12 травня 2003 року (а.с.5). Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON] від 10 серпня 2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає [PERSON], [INFO] із своїм сином [PERSON], [INFO]. За свідченнями сусідів та власника житла [PERSON] вищевказані особи за місцем реєстрації ніколи не проживали. Встановлений факт засвідчують сусіди: [PERSON], та [PERSON] (а.с.7). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 426. Згідно із статтями 383, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень частини третьою статті 10, частини другою статті 59, статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при розгляд справи по суті встановлено, що відповідачі понад один рік не проживають й не користується житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] (Красовського) у місті Броварах. Сервітут на користування цим нерухомим майном не встановлений, і тому [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право на користування вищезгаданим житловим приміщення.

Outcome: approved