Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 968 грн. 89 коп., завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував на обліку в Головному в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 закону України «Про прокуратуру». Законом України №1166-VII «Про запобігання фінансової кризи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року було внесено зміни до Податкового кодексу України, та на підставі положень абзацу 1 підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щомісячно утримувався з пенсії позивача податок з доходів фізичних осіб, у зв`язку з чим за період з 01.07.2014 року по 27.02.2018 року розмір утриманого податку становить 67 968 грн. 89 коп. Рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, який передбачає оподаткування пенсій, визнано неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Тому позивач вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування пенсій, йому було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 67 968 грн. 89 коп. Згідно ч.3 ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода завдана фізичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою у встановленому порядку. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 16.01.2019 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи. 31.01.2019 року на адресу суду від представника відповідача Державної казначейської служби України Тимофєєвої Т.М. надійшов відзив на позовну заяву з письмовими доказами, відповідно до якого представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що за приписами Закону України «Про Конституційний Суд» акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 у справі №1- р/2018 визначено, що положення абзацу першого підпункту 164.2,19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього рішення, тобто з 27.02.2018 року. Починаючи з 28.02.2018 року з урахуванням рішення Конституційного суду України утримання з щомісячного грошового утримання позивачу припинено. Механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними будь-яким Законом не врегульований. Також просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Крім того, представником відповідача 31.01.2019 року було подано клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 21.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо зупинення провадження у справі. 08.02.2019 року від представника третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що оподаткування пенсії позивача здійснювалась в порядку встановленому чинним законодавством до 28.02.2018 року. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував на обліку в Головному в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» правонаступником Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Законом України №1166-VII «Про запобігання фінансової кризи та створення передумов для економічного зростання в Україні», від 27.03.2014 року пункт 164.2 ст.164 Податкового кодексу України було доповнено підпунктом 169.2.19 наступного змісту: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до Закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 02.06.2016 року підпункт 169.2.19 пункту 164.2 ст.164 передбачає, що суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до Закону) або щомісячного довічного грошового утримання отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із Законом, якщо розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність. На підставі цих положень з пенсії позивача Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за період з 01.07.2014 року по 01.02.2018 року відраховувався податок з доходів громадян у розмірі 67 968 грн. 89 коп., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії від 06.12.2018 року. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Незважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, незаконне утримання коштів з пенсії позивача у зв`язку з дією вищевказаних норм мало місце з 01.07.2014 року по 01.02.2018 року. Таким чином, позивач [PERSON] недоотримав належні йому виплати в розмірі 67 968 грн. 89 коп. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена в порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України. Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до держави, Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними, стосується також і випадків визнання неконституційними законів. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.п.4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 67 968 грн. 89 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 768,40 коп.

Outcome: approved