Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У серпні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого вказала, що має сина [PERSON], який народився у неї з відповідачем в період їх шлюбу [INFO]. На його утримання відповідач за виконавчим листом сплачував 800 гривень аліментів до його повноліття. Дитина є інвалідом дитинства та знаходиться на обліку лікарні в зв'язку із психічною хворобою. [INFO] дитина досягла повноліття і відповідач перестав сплачувати аліменти на його утримання. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки, оскільки самостійно себе не може матеріально забезпечувати, вона купує ліки, харчування та інше, що необхідно дитині. У зв'язку із тим, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного непрацездатного сина [PERSON], що привело позивачку до скрутного матеріального становища, просила стягнути з відповідача 2000 гривень аліментів на її користь для утримання сина щомісяця, які він в змозі платити, оскільки є підприємцем та має високий дохід, хронічними захворюваннями не страждає, боргових зобов'язань по виконавчим документам не має, тому не має перешкод для надання саме такої суми матеріальної допомоги своєму хворому сину. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі, додавши, що вона сама утримує хвору дитину [PERSON], опікуном якого вона є, відповідач їх матеріально не утримує, не дивлячись на те, що вона на теперішній час витрачає на лікування сина 2200 грн. щомісяця, зараз у нього з`явилось нове супутнє захворювання - постійно підвищений артеріальний тиск, для чого потрібні також дороговартісні ліки, крім того, син має добрий апетит, важить близько 100кг та потребує посиленого харчування. Також просила врахувати, що за реабілітаційною програмою вона відвозить його періодично до дельфінарію Криму, на що також потрібні додаткові витрати. У зв'язку із тим, що син має тяжку психічну хворобу, не розмовляє, нічого не розуміє, то постійно потребує сторонньої допомоги, то позивачка не може працювати, а пенсії, яку отримує син у розмірі (на теперішній час) 980 грн., не вистачає навіть на ліки, просила стягнути з відповідача тверду грошову суму саме у розмірі 2000 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши до суду письмові заперечення на позов, вважаючи його необґрунтованим, оскільки він не може надати матеріальну допомогу, має нову сім'ю, ще трьох дітей на утриманні, також має хронічне захворювання - виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, звертаючи увагу суду на обставини отримання позивачкою державної пенсії на дитину-інваліда, а його доход становить 2106,92грн., з якого він утримує родину та сплачує вартість оренди нежилого приміщення (кафе) у розмірі 3000 грн. щомісяця. Просив суд врахувати всі вказані обставини, а також те, що стягнення аліментів на користь [PERSON] ускладнить матеріальний стан його другої родини, просив відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів. Окрім того, в жовтні 2013 року відповідач звернувся до суду із позовом, в якому вказав що знаходився із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі в період якого вона народила двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], останнього він бачив нечасто, оскільки його виховувала позивачка, а коли в 2013 році він його побачив, то запримітив, що [PERSON] на нього зовсім не схожий, та він став сумніватися у тому, що він є біологічним батьком дитини, у зв'язку із чим просив виключити його, як батька, з актового запису про народження [PERSON]. Ухвалою суду від 11 жовтня 2013 року вищевказані два позови об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов про стягнення аліментів не визнав, оскільки у нього інша родина, у 2013 році щомісячний дохід складав 2000грн., а на сьогодні зменшився до 1500 грн., крім того, він не є батьком дитини, на утримання якого позивачка просить стягнути аліменти. Свій позов про оспорювання батьківства просив задовольнити. У квітні 2014 року свою позицію стосовно позову [PERSON] змінив - визнавши його частково, не заперечував проти стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів, прохаючи врахувати матеріальний та сімейний стан відповідача, стан його здоров'я, а також не заперечував, що він є батьком дитини - [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, і проти цього не заперечували сторони, що з 1987 по 2001 рік вони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народились двоє дітей - сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження. Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. (а.с. 68) Довідкою до пенсійної справи № 134372, виданою 26 жовтня 2011 року управлінням Пенсійного Фонду Приморського району м.Маріуполя встановлено, що [PERSON], [INFO] народження є дитиною-інвалідом та отримує соціальну пенсію у розмірі 784 грн., а опікуном його є його матір [PERSON] (а.с.7) Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із наданих позивачкою медичних документів вбачається, що [PERSON] є інвалідом дитинства першої групи «А» з дня народження до теперішнього часу, переогляду не підлягає, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, рекомендовано лікування у психіатра. (а.с.34) Також йому встановлено реабілітаційні заходи, а саме медична реабілітація та психіатрична допомога з медичним спостереженням за індивідуальною програмою № 1753 (а.с.28-33) Із довідки, наданої КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у цьому закладі з 1999 року із діагнозом: шизофренія, параноїдна безперервна, інвалід-дитинства 1 А групи та отримує таблетоване лікування. У зв'язку із недостатнім фінансуванням на пільгових умовах, тобто безкоштовно хворому видавались ліки не в повному обсязі. Щомісяця ліки [PERSON] за свій рахунок купували мати й бабуся дитини. З 21 липня по 21 серпня 2013 року відвідував денний стаціонар, де всі медикаменти купувались за рахунок хворого, а не надавались лікувальним закладом. По досягненню повноліття з вересня 2013 року хворого передано на дорослу ділянку лікарні, де безкоштовне лікування не надавалось. (а.с.76) Як пояснювала у судовому засіданні позивачка, вартість придбання медикаментів синові для отримання повного курсу лікування щомісяця складало станом на 2013 рік 1500 гривень, на сьогоднішній день, з урахуванням подорожчання медикаментів та придбання дитиною додаткових супутніх захворювань, а також збільшення дозування ліків, що вживаються хворою дитиною вартість повного щомісячного лікувального курсу складає 2200 грн., не враховуючи витрати на їжу та одяг дитини, яка не може сама себе обслуговувати. Ці обставини не спростовані відповідачем, та частково визнані його представником. Судом також встановлено, що відповідач хворіє на виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, середньої тяжкості та йому рекомендовано медикаментозне лікування. (а.с.35) Відомостей про знаходження [PERSON] на «Д» обліку у гастроентеролога, проходження там лікування (денний стаціонар чи інше) суду не надано, тому суд позбавлений можливості прийняти до уваги доводи відповідача проти позову стосовно того, що він знаходився на лікуванні в Маріупольській міський лікарні № 2. Згідно довідок про суму одержаного доходу, виданих податковою інспекцією Жовтневого району м.Маріуполя у 2012 році доход відповідача склав 25283,00грн., а в 2013 році - 17960,00грн. (а.с.47, 95) Разом із тим, суд дослідивши документи, надані відповідачем стосовно оренди ним нежитлового приміщення (кафе) вбачає, що при середньомісячному доході в 1500грн. він сплачував вартість оренди 3000 гривень, що підтверджує доводи позивачки про те, що відповідач має додатковий заробіток і в змозі сплачувати аліменти їхній непрацездатній дитині. А твердження відповідача про те, що він позичає кожного місяця гроші для сплати оренди є голословними та нічим не підтверджені, у зв'язку із чим суд їх не приймає до уваги. Заперечуючи проти позову, відповідач також вказував на те, що він після розірвання із позивачкою шлюбу знову одружився та має нову дружину, з якою разом виховують та утримують трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дійсно, реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджена відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.37), а стосовно доводів відповідача стосовно виховання трьох дітей суд звертає увагу на те, що з довідки, виданою Приморською райадміністрацією [PERSON], вона зареєстрована по [ADDRESS] та склад її родини складає 4 особи, це вона та троє її неповнолітніх дітей. Сам же позивач зареєстрований за іншою адресою - [ADDRESS] та вказує цю ж адресу проживання безпосередньо у своєму позові про оспорювання батьківства. Тому суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про те, що відповідач мешкає разом із дітьми, народженими [PERSON], але ж бере до уваги доводи [PERSON], що він утримує своїх неповнолітніх дітей, оскільки вони не спростовані, але ж не погоджується із тим, що старша донька [PERSON] - [PERSON] є донькою відповідача, оскільки це спростовується матеріалами справи (свідоцтво про її народження, а.с.40) та представник відповідача в судовому засіданні проти цього не заперечував. Стосовно утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], суд також враховує, що їх мати - [PERSON] має статус багатодітної матері, у зв'язку із чим вона та її діти мають державні пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей. (а.с.49-52) Довідкою, наданою відповідачем, встановлено, що його дружина [PERSON] працює економістом у ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 2000 року, на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. (а.с.94) Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, враховуючи обставини, зазначені у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд при визначенні розміру аліментів бере до уваги стан здоров'я та матеріальний стан дитини, а також відповідача, який є працездатною особою, також всі інші обставини, що мають значення для вирішення цього спору, та приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути 1500 грн. аліментів на утримання сина [PERSON], а не 1/3 частину його доходів, як про це просить відповідач, оскільки вважає, що саме така сума буде достатньою для задоволення матеріальних потреб під час утримання позивачкою їх повнолітнього непрацездатного сина. Також суд враховує, що відповідач добровільно дитині не надавав матеріальної допомоги після досягнення останнім повноліття, а обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки частково та стягнути з відповідача на її користь 1500 грн. на утримання сина [PERSON], а також судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивачка згідно законодавства щодо судового збору звільняється від його сплати під час подачі позову до суду. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні його позову про оспорювання батьківства суд виходить із того, що як сам позивач, так і відповідачка наприкінці судового розгляду справи визнали факт батьківства відносно їх спільного сина [PERSON], крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4708 вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], народженої [PERSON] [INFO], складає 99,99%, що відповідає формулюванню «батьківство практично доведено». (а.с.83-88) Таким чином, приймаючи до уваги визнання позивачем факту батьківства, а також дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, про відмову [PERSON] у задоволенні його позову, у зв'язку із чим всі понесені ним судові витрати (судовий збір 114,70грн. та вартість експертизи 3960грн.) під час розгляду цього спору суд залишає на ньому, як на стороні, не на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: partial