Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У серпні 2020 року на адресу суду надійшов вищевказаний позов. Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 лютого 2007 року посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. під №1499 позивач є власником будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що з часу придбання у вказаному будинку були зареєстрованими лише члени її сім`ї, зокрема: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будь-яких інших осіб за цією адресою ніколи зареєстровано не було. У серпні 2020 року позивач вирішила продати належне їй на праві власності домоволодіння, однак зробити цього не змогла, оскільки, у її будинку значиться зареєстрованою стороння особа, [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач вона не знайома з відповідачем та відповідно згоди на реєстрацію її місця проживання за своєю адресою ніколи не надавала. У подальшому відділом ведення Державного реєстру виборців на запит Реєстраційної служби Бориспільської міської ради було передано відомості Державного реєстру виборців для створення Реєстру територіальної громади м. Бориспіль. Саме у такий спосіб спотворені відомості із Державного реєстру виборців щодо виборчої адреси гр. [PERSON] за місцем знаходження будинку позивача потрапили до Реєстру територіальної громади м. Бориспіль та стали підставою для реєстрації відповідачки за місцем знаходження домоволодіння позивача. Викладені обставини перешкоджають позивачу реалізувати своє право розпорядитися на власний розсуд належним їй майном, а тому вона просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження домоволодінням [ADDRESS] , шляхом зняття [PERSON] з реєстрації її місця проживання за вищевказаною адресою, а також визнати відповідача такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03.09.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.11.2020 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином Суд дослідивши письмові матеріли справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі - продажу домоволодіння від 24 лютого 2007 року (а.с.5) З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13777816 від 03.03.2007 року вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії будинкової книги у вищевказаному домоволодінні зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З довідки відділу ведення Державного реєстру виборців виконавчого комітету Бориспільської міської ради №23-37-132 від 21.08.2020 вбачається, що [PERSON] була помилково подана для внесення до Державного реєстру виборців не за тією виборчою адресою (а.с.13 зворот). Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Судом встановлено, що [PERSON] не подавала до органу реєстрації документи, які б надавали їй право проживати в будинку позивача, так як помилково була зареєстрована за вказаною адресою при формуванні Державного реєстру виборців. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодіння по [ADDRESS] підлягає задоволенню. Водночас, зняття з реєстрації місця проживання відповідача взагалі не відноситься до повноважень суду. Крім того, підставою для вжиття цього заходу є лише рішення суду, яке набрало законної сили. Натомість, станом на день ухвалення рішення суду воно навіть теоретично не може набрати законної сили. Ця обставина свідчить про те, що інша вимога пред`явленого позову є передчасною. Відтак, підстави для її задоволення відсутні. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК,

Outcome: partial