Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини та дитини. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати допомогу, на утриманні інших дітей та непрацездатних родичів не має, тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1200 гр., щомісячно починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною трьох років, тобто до 09.11.2015. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, виходячи із розміру його місячного заробітку не заперечував сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини, з якою проживає дитина у розмірі 1/10 частини. Крім іншого пояснив, що додаткового заробітку він немає. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримала письмові заперечення на позов, пояснивши, що відповідач добровільно допомагає дружині, перераховуючи кожного місяця з липня 2013 року грошові кошти на розрахунковий рахунок. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що підтверджується Свідоцтвом про народження і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач має працездатний вік, працює в ТОВ «ВЕТО», та інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років та аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи позовні вимоги саме в такій сумі, суд зважує на те, що позивачем не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1200 грн. щомісячно та на утримання дитини у розмірі 1/3 частини. Твердження позивача та її представника щодо потреби дитини в додатковому лікуванні у зв'язку з частими хворобами та додатковому харчуванні належними та допустимими доказами не підтвердженні. Надана в матеріали справи виписка з історії хвороби дитини стосується харчового отруєння, у зв'язку з чим дитина перебувала у лікарні і яке сталося в період проживання сторін разом. Суд також не може погодитися із доводами позивача [PERSON] та її представника про те, що відповідач має додатковий заробіток шляхом ремонтування автомобілів, оскільки доказів цим обставинам суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення цих обставин покладено саме на позивача. Відповідач [PERSON] ці обставини не визнає. Посилання як на доказ зазначеним обставинам на свідчення свідків, суд не бере до уваги з огляду на таке. Так, свідок [PERSON] суду показав, що ремонтував автомобіль у відповідача, з ним розраховувався. Свідок [PERSON] показала, що відповідач є її сином, він працює в ТОВ «ВЕТО». Її чоловік та батько відповідача є пенсіонером і іноді підробляє ремонтними роботами автомобілів. Свідок [PERSON], суду показав, що відповідач є його сином, який працює у ТОВ «ВЕТО». Свідок іноді підробляє ремонтом автомобілів, син за його проханням може йому допомогти, але не постійно. Він просив сина дати оголошення про ремонт автомобілів в Інтернет. Аналізуючи покази свідків, суд вважає, що дані суду покази не свідчать про те, що відповідач [PERSON] має постійний додатковий дохід, з якого має сплачувати аліменти. Посилання позивача [PERSON] на те, що вона отримує щомісячно кошти від відповідача [PERSON], але ці кошти не аліменти на її утримання та утримання дитини, а за їх домовленістю борг відповідача як половина суми отриманої на весілля, суд також не може взяти до уваги, оскільки відповідач дані обставини не визнає, а належних та допустимих доказів цим обставинам позивач суду не надала. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років та аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial