Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був її чоловіком. Після смерті [PERSON], позивачка єдина спадкоємиця першої черги, яка прийняла спадщину. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року [PERSON] усунуто від права на спадкування після смерті [PERSON] 12 грудня 2013 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], зареєстроване у реєстрі за № 1867 на земельні ділянки площею 5,227 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,1215 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 1 квітня 2014 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «ЛІДЕР-АГРО» укладено договори оренди вищезазначених земельних ділянок, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за № 5570489 від 30 квітня 2014 року. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року скасовано рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року та додатковим рішенням цього суду від 22 лютого 2016 року визнано недійсним видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на земельні ділянки. [PERSON] зазначає, що оскільки [PERSON] не мав у власності спірних земельних ділянок, відповідно укладені договори оренди землі з приводу цих земельних ділянок підлягають визнанню недійсними. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Представник приватного сільськогосподарського підприємства «ЛІДЕР-АГРО» у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач та представник відповідача від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності у судове засідання не з'явились, про причину неявки не повідомили, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом установлено, що 1 квітня 2014 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «ЛІДЕР-АГРО» укладено договір оренди землі площею 5,227 га, кадастровий номер [NUMBER], про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 5570489 від 30 квітня 2014 року. 1 квітня 2014 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «ЛІДЕР-АГРО» укладено договір оренди землі площею 2,1215 га, кадастровий номер [NUMBER], про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 5670293 від 30 квітня 2014 року. 1 квітня 2013 року до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В. із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], який є рідним братом спадкодавця [PERSON], тобто є спадкоємцем другої черги за законом (ст. 1262 ЦК України). 14 травня 2013 року до цього ж приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В. із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], яка є дружиною спадкодавця [PERSON], тобто є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року усунуто [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. 5 березня 2014 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В., спадкоємцю [PERSON] після смерті [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,2270 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстроване у реєстрі за № 274 (а. с. 48). 5 березня 2014 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В., спадкоємцю [PERSON] після смерті [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,1215 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстроване у реєстрі за № 276 (а. с. 56). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, скасовано рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2013 року. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 22 лютого 2016 року визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 12 грудня 2013 року та 5 березня 2014 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В. за № 274 та № 276. Визнано за [PERSON] право власності, зокрема на земельну ділянку площею 7,35 га, кадастровий номер [NUMBER]) після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 51817938 від 20 січня 2016 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,2270 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 51993849 від 25 січня 2016 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1215 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 14). З огляду на вищезазначене, можливо зробити висновок, що [PERSON] єдина спадкоємиця за законом після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, тобто набула відповідні права та обов'язки спадкодавця, зокрема й права на земельні ділянки площею 5,227 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,1215 гектарів, кадастровий номер [NUMBER]. У свою чергу, відповідач [PERSON] будучи спадкоємцем майна [PERSON] за законом другої черги не набув права та обов'язки спадкодавця, зокрема права на вищезазначені земельні ділянки, а відтак не міг вчиняти дії про укладення договорів оренди землі щодо цих земельних ділянок. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно чч. 1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що [PERSON] єдина спадкоємиця майна [PERSON], яка успадкувала права на земельні ділянки площею 5,227 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,1215 га, кадастровий номер [NUMBER], зважаючи, що [PERSON] не набув права на ці земельні ділянки, відповідно мають бути визнані недійсними укладені 1 квітня 2014 року між ним та приватним сільськогосподарським підприємством «ЛІДЕР-АГРО» договори оренди щодо цих земельних ділянок, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи за № 5570489 від 30 квітня 2014 року та за № 5670293 від 30 квітня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються з 1102,40 грн витрат зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з приватного сільськогосподарського підприємства «ЛІДЕР-АГРО» та [PERSON] у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved