Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Міжнародний Медіа Центр - СТБ» (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), [PERSON] (далі - відповідач-3), Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «НБМ» (далі - відповідач-4), третя особа: Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач переглядаючи офіційний веб-сайт ПрАТ «Міжнародний Медіа Центр - СТБ» виявив відеозапис частини випуску передачі «Вікна Новини» від [INFO]., де було поширено неправдиву інформацію про те, що Позивач перешкоджав діяльності журналістів телеканалу СТБ (тобто стверджується, що він вчинив злочин передбачений ст. 171 КК України), також Позивача було порівняно з [PERSON] та так званими «тітушками» загалом. Позивачем також виявлено, що аналогічну інформацію було поширено в наступних телепередачах: випуску телепередачі «Вікна-Новини» від [INFO]., розміщеному на офіційному веб-сайті ПрАТ «ММЦ-СТБ», від [INFO], розміщеному на офіційному веб-сайті ПрАТ «ММЦ-СТБ», від [INFO]., розміщеному на інтернет каналі на інтернет ресурсі «Youtube». Відповідачем-1 у вищезгаданих відеозаписах також поширено інформацію про те, що [PERSON] «Скривдив знімальну групу телеканалу СТБ, бив журналістів та перешкоджав журналістам, напав на журналістів, силоміць тримав оператора та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору». Окрім того, Позивач виявив, що Відповідачем-4 на інтернет каналі «Youtube» розміщено відео під назвою «[INFO]», де поширено інформацію про те, що Позивач «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, відбирав в журналістів техніку, напав на журналістів телеканалу СТБ». Також, інформацію про те, що Позивач «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, напав на знімальну групу телеканалу СТБ, напав на оператора, відбирав техніку, виламав об'єктив та сховав його у власній машині з метою перешкоджання зйомці журналіста», з одночасним розміщенням відеозапису конфлікту за участю Позивача та журналістів, було поширено Відповідачем-3 в мережі Інтернет на своїй веб-сторінці. На вказаній веб-сторінці Відповідача-3 та вищевказаних відеозаписах також наявні інтерв'ю Відповідача-2, під час яких остання також поширила інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу». Вищевказану інформацію Позивачем виявлено у вересні 2016 року. Поширена відповідачами інформація є недостовірною і такою, що посягає на законне право Позивача на честь, гідність та ділову репутацію, адже вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.01.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2015р., Позивача визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення, що свідчить про те, що [PERSON] не вчиняв перешкоджання законній журналістській діяльності, не нападав на журналістів, не бив їх, не погрожував їм тощо. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив: 1) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену ПрАТ «ММЦ-СТБ» про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, скривдив знімальну групу телеканалу СТБ, бив журналістів та перешкоджав журналістам, напав на журналістів, силоміць тримав оператора та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору»; 2) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену ПІІ у формі ТОВ «Телерадіокомпанія «НБМ» про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на журналістів телеканалу СТБ»; 3) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу»; 4) визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, напав на знімальну групу телеканалу СТБ, напав на оператора, відбирав техніку, виламав об'єктив та сховав його у власній машині з метою перешкоджання зйомці журналістам»; 5) зобов'язати ПрАТ «ММЦ-СТБ» спростувати поширену інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, скривдив знімальну групу телеканалу СТБ, бив журналістів та перешкоджав журналістам, напав на журналістів, силоміць тримав оператора та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору», шляхом проголошення ведучим телепередачі «Вікна-новини» резолютивної частини рішення суду в найближчому, після набрання рішенням законної сили, випуску телепередачі «Вікна-новини»; 6) зобов'язати ПІІ у формі ТОВ «Телерадіокомпанія «НБМ» спростувати поширену інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на журналістів телеканалу СТБ» шляхом розміщення в газеті «Урядовий кур'єр» під заголовком «Спростування» резолютивної частини рішення суду; 7) зобов'язати [PERSON] спростувати поширену інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу» шляхом розміщення в газеті «Урядовий кур'єр» під заголовком «Спростування» резолютивної частини рішення суду; 8) зобов'язати [PERSON] спростувати поширену інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, напав на знімальну групу телеканалу СТБ, напав на оператора, відбирав техніку, виламав об'єктив та сховав його у власній машині з метою перешкоджання зйомці журналістам», шляхом розміщення в мережі інтернет за посиланням [INFO] під заголовком «Спростування» резолютивної частини рішення суду; 9) стягнути з кожного із відповідачів у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн. У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача-1 - ПрАТ «ММЦ-СТБ» в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Підтримав письмові заперечення, в яких зазначено, зокрема, що строк позовної давності за вимогами Позивача до відповідача-1 про спростування зазначеної у позовній заві інформації та про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої інформації, сплив, а тому у позові слід відмовити, про що відповідачем-1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Зокрема, в заяві про застосування позовної давності відповідач-1 зазначив, що про поширення у ЗМІ інформації про Позивача, яка на його думку є недостовірною, та поширення якої він, як випливає із позовної заяви вважає «психотравмуючою подією» була йому відома щонайпізніше вже на дату подання позову до Дніпровського районного суду м.Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності (цивільна справа №755/451/16-ц), тобто у січні 2016р., а не у вересні, як зазначає позивач у позові. Окрім того, відповідач-1 не поширював про Позивача інформацію зазначеного змісту, дослівно: «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору», що підтверджується і матеріалами на які посилається сам Позивач. Також, позивач просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, а саме дослівно: «скривдив знімальну групу телеканалу СТБ», так слово «скривдити» тлумачиться як наділити чимось в недостатній мірі, позбавити чогось. Як випливає із фрагменту відеозапису, який містить дослівно цитату: «скривдив знімальну групу телеканалу СТБ»: Чоловік, який скривдив знімальну групу СТБ - [PERSON], називав себе власником цієї ділянки землі. З камери, яка в руках оператора [PERSON] здерто об'єктив…». В даному контексті мова йшла саме про позбавлення знімальної групи об'єктиву, а відтак така інформація не є недостовірною, оскільки у вироку Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014р. зазначено, що Позивач «відібрав об'єктив відеокамери» та «дану обставину не заперечує і сам обвинувачений». Також, Відповідач-1 вважає, що у позові має бути відмовлено з наступних підставах, так предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а передбачене чинним законодавством України право позивача на момент звернення до суду не порушено, оскільки в відеозаписах за посиланнями в мережі Інтернет, які Позивач зазначив у своєму позові, у тому числі повідомляється в про постановлення Позивачу виправдувального вироку, отже, повідомлення про рішення, що реабілітує Позивача на момент звернення до суду із позовом, вже було здійснено. Щодо вимог про стягнення з відповідача-1 моральної шкоди, відповідач-1 зазначив, що жодних протиправних дій, які б могли завдати Позивачу моральної шкоди відповідачем-1 не вчинялось, як наслідок - підстави для отримання моральної шкоди у Позивача відсутні. Водночас, оскільки спосіб спростування інформації не відповідає способу поширення у позовній вимозі щодо спростування відповідачем-1 наведеної у позові інформації слід відмовити. Представник відповідача-2 - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Підтримав письмові заперечення, в яких зазначив, зокрема, що строк позовної давності за вимогами позивача до відповідача-2 про спростування зазначеної у позові інформації та про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої інформації, сплив, а тому у позові слід відмовити. Окрім того, відповідач-2 не поширювала про Позивача інформацію зазначеного змісту, дослівно: «здійснював перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу». Також, жодних протиправних дій, які б могли завдати Позивачу моральної шкоди відповідачем-2 не вчинялося, як наслідок - підстави для отримання моральної шкоди у Позивача відсутні. Водночас, оскільки спосіб спростування інформації не відповідає способу поширення у позовній вимозі щодо спростування відповідачем-2 наведеної у позові інформації слід відмовити. Відповідач-3 та Відповідач-4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. ПІІ ТОВ «Телерадіокомпанія НБМ» надіслала на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог про зобов'язання Телерадіокомпанії «НБМ» спростувати поширену в 2015 році інформацію та на цій підставі відмовити в задоволенні позову. Третя особа - Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила на адресу суду клопотання, в якому просила провести розгляд справи без участі уповноваженого представника Національної ради. В письмових поясненнях зазначила, що до Національної ради не надходило листів із повідомленням про спростування недостовірної неправдивої інформації, що була поширена в частині випуску «Вікна-Новини» від [INFO]., [INFO]., [INFO] в ефірі ПрАТ «ММЦ-СТБ», а щодо недостовірної на погляд Позивача інформації, поширеної Відповідачами 2, 4, зауважила, що Національна рада не здійснює нагляд за дотриманням вимог чинного законодавства в мережі Інтернет. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як стверджує Позивач в відеозаписах частин випуску передачі «Вікна Новини» від [INFO]., розміщеному на офіційному сайті ПрАТ «ММЦ-СТБ» за посиланням https:[INFO], від [INFO]., розміщеному на офіційному сайті ПрАТ «ММЦ-СТБ» за посиланням https:[INFO] від [INFO], розміщеному на офіційному сайті ПрАТ «ММЦ-СТБ» за посиланням https:[INFO], від [INFO]., розміщеному на інтернет каналі на інтернет ресурсі «Youtube»: [INFO], було поширено інформацію про те, що [PERSON] «скривдив знімальну групу телеканалу СТБ, бив журналістів та перешкоджав журналістам, напав на журналістів, силоміць тримав оператора та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору». Окрім того, Відповідачем-4 на інтернет каналі «Youtube» за посиланням [INFO] розміщено відео під назвою «[INFO]», де поширено інформацію про те, що Позивач «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на журналістів телеканалу СТБ». Також інформацію про те, що Позивач «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, напав на знімальну групу телеканалу СТБ, напав на оператора, відбирав техніку, виламав об'єктив та сховав його у власній машині з метою перешкоджання зйомці журналістам» з одночасним розміщенням відеозапису конфлікту за участю Позивача та журналістів було поширено Відповідачем-3 в мережі Інтернет на своїй веб-сторінці за наступним посиланням: [INFO] «Відео: [INFO]» від [INFO].; [INFO] «[INFO]» від [INFO].; [INFO] «[INFO]» від [INFO].; та як зазначає Позивач на вказаній веб-сторінці Відповідача-3 та вищевказаних відеозаписах також наявні інтерв'ю Відповідача-2, під час яких остання також поширила інформацію про те, що [PERSON] «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу». Водночас, згідно вироку Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014р. у справі № 367/120-14-к, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12.01.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2015р., за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, [PERSON] визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 171 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України). Крім того, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. У п. 15 зазначеної вище постанови Пленуму вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, з аналізу наданих Позивачем відеоматеріалів та статей на підтвердження та обґрунтування позовних вимог суд не вбачає факт поширення Відповідачами 1-4 недостовірної інформації про Позивача, а саме, що [PERSON] дослівно: «скривдив знімальну групу телеканалу СТБ, бив журналістів та перешкоджав журналістам, напав на журналістів, силоміць тримав оператора та відбирав в журналістів техніку, погрожував оператору», «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на журналістів телеканалу СТБ», «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, напав на знімальну групу телеканалу СТБ, напав на оператора, відбирав техніку, виламав об'єктив та сховав його у власній машині з метою перешкоджання зйомці журналістам», «здійснював перешкоджання законній журналістській діяльності, бив журналістів, відбирав в журналістів техніку, напав на знімальну групу» відповідно. Дані вислови вирвані з контексту та не вживалися одночасно та постійно із зазначенням, що відповідні дії вчинялись саме [PERSON] Окрім того, інформація про те, що Позивач відбирав об'єктив в оператора не є недостовірною, оскільки вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.06.2014р. встановлено, що [PERSON] не заперечував той факт, що він відібрав об'єктив відеокамери. Водночас, згідно абз. 3 ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України. Так, із відеозаписів та статей на які посилається Позивач як на доказ поширення щодо нього неправдивої інформації, вбачається, що висвітлені події, пов'язані безпосередньо з розслідуванням у встановленому чинним законодавством України порядку факту вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 171 КК України - «Перешкоджання законній професійній діяльності журналістів», та в подальшому у відповідних відеозаписах, як і в статтях Відповідача-3 повідомляється, що з приводу дій Позивача було постановлено виправдувальний вирок, який в подальшому було залишено без змін ухвалами апеляційної та касаційної інстанціями, тобто відповідачами було поширено повідомлення про рішення, що реабілітує Позивача. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 та відповідач-2 звернулись до суду з заявами про застосування строку позовної давності до позовних вимог. Так, Позивач в позовній заяві та в письмових поясненнях зазначив, що недостовірну інформацію поширену відповідачами ним було виявлено у вересні 2016 року, оскільки не знав і не міг знати про те, що відповідачами розповсюджується така інформація щодо нього. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в період проведення судового провадження у справі по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.171 КК України з [INFO]. по [INFO], останній знав про те, що процес притягнення його до кримінальної відповідальності набув розголосу та резонансу, активно висвітлювався в різних друкованих та телевізійних ЗМІ, неодноразово давались інтерв'ю щодо кримінального провадження прокурорами та співробітниками міліції, притягнення до відповідальності Позивача із одночасним поширенням інформації щодо цього процесу у ЗМІ призвели до погіршення його стосунків з оточуючими людьми, які вважають його правопорушником, уникають спілкування із ним, надають негативну соціальну оцінку, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2017р. у справі № 755/451/16-ц за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) ГУМВС України в Київській області, Прокуратури Київської області, Києво-Святошинської місцевої прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності (описова та мотивувальна частини рішення, як посилання самого позивача на підстави позову, так і покази свідків). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; 4) у зв'язку з недоліками проданого; 5) про розірвання договору дарування; 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту. Згідно ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 23 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вимоги про захист гідності, честі чи ділової репутації випливають із порушення особистих немайнових прав, тому згідно з пунктом 1 частини першої статті 268 ЦК позовна давність на них не поширюється, крім випадків, встановлених законом, зокрема пунктом 2 частини другої статті 258 ЦК і статтею 37 Закону про пресу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 22.02.2017р. у справі № 6-17цс17. Таким чином, оскільки Позивач мав можливість довідатись про поширення щодо нього недостовірної інформації безпосередньо під час її поширення, адже знав, що процес притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 171 КК України набув розголосу і резонансу, активно висвітлюється в різних друкованих і телевізійних ЗМІ, суд дійшов висновку, що до позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «ММЦ-СТБ», [PERSON] про спростування поширеної про Позивача інформації слід застосувати строк позовної давності. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн. з кожного, то позивач у своїх доводах, викладених в позовній заяві зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідачів щодо поширення недостовірної негативної інформації про нього, йому було заподіяно моральну шкоду внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що відсутні докази, які б підтверджували заподіяння Позивачу моральної шкоди відповідачами, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а позивачем не було доведено та обґрунтовано своїх вимог. Зважаючи на викладене, суд не вбачає юридичного складу правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки поширена інформація не порушує особисті немайнові права позивача, відтак суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ПрАТ «ММЦ-СТБ», [PERSON], [PERSON], ПІІ у формі ТОВ «Телерадіокомпанія «НБМ» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed