Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У серпні 2017 р. Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в сумі 39\~873,89 грн. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 06.10.2011\~р.\~між Акціонерним\~товариством комерційний\~банк «ПриватБанк»\~(далі\~ АТ\~КБ «ПриватБанк»,\~Банк)\~та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (далі договір) про надання кредиту у розмірі 1\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06.07.2017 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 39\~873,89 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представником відповідача надано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Позов не визнає та просить у задоволенні позову відмовити, відповідно до відзиву. З відзиву, що надан представником позивача вбачається, що останній посилається на сплив строку позовної давності, Так, згідно договору від 06.10.2011 року з моменту порушеного права позов повинен бути пред`явлений у період позовної давності, в той час як позов заявлено 07.08.2017 року. Крім цього, зазначив, що позивач не долучив до матеріалів справи Договір від 06.10.2011 року за кредитом, який є основним документом по справі (а.с.56). Представником АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на відзив з якої вбачається, що згідно довідки про картки клієнта [PERSON] , згідно кредитному договору б/н від 06.10.2011 року, остання отримала картку № [NUMBER] , яка мала термін дії до останнього дня 07.2016 року. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.06.2016 року. Банком подано позовну заяву до суду 27.07.2017 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.65-68). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 06.10.2011\~р.\~між АТ\~КБ «ПриватБанк»\~та \~ [PERSON] ,\~яка змінила\~прізвище \~на [PERSON] , було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 1\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-7). Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 06.07.2017 р. виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 39\~873,89 грн., яка складається з: 1\~497,40 грн. заборгованість за кредитом; 32\~051,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1\~874,95 грн. штраф (процентна складова). Разом з тим, представник позивача просить суд застосувати строк позовної давності. Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно до ст. 256 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» , так і «Строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). У свою чергу позивач зазначає, що згідно договору б/н від 06.10.2011 року, відповідач отримала картку № [NUMBER] , яка мала термін дії до останнього дня 07.2016 року, із посиланням на фото, на якому зображена фізична особа, що тримає картку, проте, з даного фото суд не вбачає підтвердження строку дії картки (а.с.72). Отже, визначаючи розмір суми заборгованості, суд буде виходити з загального строку позовної давності. Враховуючи, що позивачем подано позов до суду 27.07.2017 р. (а.с.74), позовні вимоги можуть бути задоволені за період, починаючи з 27.07.2014 р. (а.с.4), що становить: 1\~307,66 грн. тіло кредиту; 31\~573,79 (32с051,54 477,75) грн. відсотки за користування кредитом та сума штрафу. Крім того, суму комісійної винагороди суд вважає необгрунтованою і такою, що направлена на порушення прав позичальника. При цьому суд зазначає, що у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст.141 ЦПК України (88,42 % сплаченої суми судового збору).

Outcome: partial