Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс», [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним ордеру № 27 від 20 квітня 2012 року на право вселення в жиле приміщення, посилаючись на те, що 20 квітня 2012 року Комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс» видав ордер № 27 на кімнату в гуртожитку [ADDRESS], на підставі спільного рішення Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області та Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» № 29/4 від 17 квітня 2012 року, затвердженого міським головою. Вказаний ордер було видано на ім'я [PERSON] на право вселення у дане жиле приміщення сім'єю з 3-х осіб (відповідач [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхня неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]). Позивач [PERSON] вважає, що вказаний ордер на жилу прощу в гуртожитку має бути визнаний недійсним з наступних підстав. [PERSON] зазначав, що працюючи на ЖМЗ «Візар» в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області, в 1999 році отримав кімнату в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Вказаний гуртожиток на той час належав ЖМЗ «Візар». Оскільки на той час [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1994 року, в 1995 році у них народився син [PERSON], то кімната у гуртожитку надавалася на їхню сім'ю. В 1999 році вони заселилися у вказаний гуртожиток, а саме в кімнату [NUMBER], було укладено договір найму житлового приміщення та [PERSON] був постійно зареєстрований на вказаній житловій площі. На підставі договору найму він сплачував за комунальні послуги, які нараховувалися на всіх членів сім'ї. В 2005 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і вони припинили проживати разом, але потім вони знову почали спільно проживати як сім'я без реєстрації шлюбу у вказаній кімнаті в гуртожитку. На даний час гуртожиток належить на праві власності територіальній громаді м. Вишневе в особі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. З 2011 року директор Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» Кадай Л.А. почала виселяти [PERSON] з кімнати гуртожитку. У червні 2011 року Комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс» подав до суду позов до [PERSON] про виселення. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 вересня 2011 року [PERSON] була виселена із кімнати гуртожитку. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2012 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області було скасоване та ухвалено нове, яким у виселенні відмовлено, посилаючись на те, що право на виселення з гуртожитку має лише власник приміщення, яким є Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, а не Комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс». З моменту прийняття вказаного рішення директор Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» Кадай Л.А. розпочала виселення [PERSON] з гуртожитку, приходила з працівниками міліції та вказувала на те, що в дану кімнату будуть поселені інші особи. На даній житловій площі у гуртожитку проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] зазначав, що плата за житлово-комунальні послуги нараховувалась по-різному - на дві особи разом, або на кожну особу окремо, хоча [PERSON] неодноразово звертався до директора Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» із заявами про нарахування плати на всіх членів сім'ї. За травень 2013 року повідомлення про оплату за комунальні послуги надане не було. На заяву [PERSON] до дирекції Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» була отримана відповідь, що особисті рахунки поділені між [PERSON] та [PERSON] на підставі заяви позивача, що свідчить про те, що вони проживають на вказаній житловій площі на законних підставах. З 01 грудня 2011 року по 01 липня 2012 року [PERSON] не проживав у кімнаті гуртожитку, оскільки доглядав за хворою матір'ю, про що повідомив підприємство заявою про тимчасову відсутність і нарахування платежів на одну особу. 01 липня 2012 року він знову почав проживати у гуртожитку, про що повідомив директора Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» письмовою заявою, проте директор вважає, що він не проживає у вказаній кімнаті і втратив право проживати у спірній кімнаті. [PERSON] наголошував, що не має примірника договору найму житлового приміщення та ордеру, так як в 1999 році договори укладалися в одному примірнику і зберігалися в Комунальному підприємстві «Готельно-гуртожитковий комплекс», на руки не видавалися, тому він звернувся до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області та Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» з письмовими заявами про поновлення договору найму житлового приміщення в гуртожитку та видачі ордеру відповідно до вимог чинного законодавства, але у задоволенні вказаних заяв було відмовлено. Для захисту свого порушеного права [PERSON] звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства, і в ході розгляду вказаної справи йому стало відомо про існування ордеру на житло в гуртожитку на ім'я [PERSON], який було видано на кімнату, в якій проживає сім'я [PERSON] В рішенні виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 29/4 від 17 квітня 2012 року, на підставі якого було видано ордер на житло, не вказано, в якому саме гуртожитку надається житло [PERSON], а зазначено, що надається житло в гуртожитках, які підпорядковані міській раді та перебувають в управлінні Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» строком на один рік. З часу видачі вказаного ордеру, тобто з 20 квітня 2012 року, [PERSON] не вселялася в дане житлове приміщення. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним ордер № 27 виданий 20 квітня 2012 року Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» на підставі спільного рішення Вишневої міської ради та адміністрації Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» № 29/4 від 17 квітня 2012 року на ім'я [PERSON] на право вселення сім'єю з 3-х осіб в жиле приміщення в гуртожитку по [ADDRESS] площею 18,0 кв.м. В подальшому до суду звернулася [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, зобов'язання усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у гуртожитку шляхом виселення, посилаючись на те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс», [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним ордеру на житлову площу в гуртожитку. У 1999 році [PERSON] заселився у гуртожиток за адресою: [ADDRESS], на підставі Договору найму від 01 жовтня 1999 року. Вказаний Договір надавав йому право на тимчасове проживання у гуртожитку в період з 01 жовтня 1999 року по 01 жовтня 2000 року. Таким чином, з 2000 року [PERSON] незаконно проживав у вказаному гуртожитку. Після того, як [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], він добровільно виїхав з гуртожитку, а [PERSON] залишилась незаконно проживати у кімнаті [NUMBER]. 20 квітня 2012 року [PERSON] був виданий Ордер на вселення її та її сім'ї у кімнату [ADDRESS]. Але через те, що у вказаній кімнаті незаконно проживає [PERSON], [PERSON] з сім'єю не змогла вселитися до наданої за Ордером кімнати. Комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс» неодноразово зверталося до [PERSON] з вимогами про добровільне виселення з кімнати [NUMBER] вказаного гуртожитку, але [PERSON] на вимоги не реагувала та у добровільному порядку не виселялася. [PERSON] зазначає, що з 01 вересня 2011 року [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS], про що свідчить довідка виконкому Новосілківської сільської ради від 08 грудня 2011 року. Таким чином, [PERSON] фактично втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку по [ADDRESS]. На даний час [PERSON], її чоловік [PERSON], та їхня неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], зареєстровані у кімнаті [ADDRESS], але фактично не мають можливості проживати за місцем реєстрації, а іншого житла вони не мають. [PERSON] відмовляється у добровільному порядку надати вільний доступ до житлової кімнати у гуртожитку. Враховуючи викладене, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні кімнатою [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS], та відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] В подальшому [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України звернувся з уточненою позовною заявою до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс», [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], Києво-Святошинський районний відділ державної міграційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсним ордеру № 27 від 20 квітня 2012 року на право вселення в жиле приміщення в гуртожитку, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у гуртожитку шляхом зняття з реєстрації, посилаючись на те, що відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов по справі, проти якого [PERSON] заперечує та вважає необґрунтованим. [PERSON] зазначив, що заселений у гуртожиток разом зі своєю сім'єю на законних підставах, постійно зареєстрований у даному гуртожитку, що дає йому право на постійне проживання. [PERSON] наголошував, що оскільки укладений у 1999 році Договір найму не було розірвано, то він продовжується на наступні роки, що підтверджується щомісячним нарахуванням комунальних послуг та надходженням квитанцій для їх сплати на його ім'я. Посилання [PERSON] на те, що він постійно проживає в с. Новосілки Макарівського району Київської області [PERSON] вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як зазначає сам [PERSON], він дійсно деякий час проживав у своєї матері похилого віку та доглядав за нею, але наразі він повернувся до своєї сім'ї та проживає разом з дружиною і сином за місцем реєстрації в гуртожитку, тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловою кімнатою в гуртожитку. Ордер, виданий [PERSON] на вселення її з сім'єю з трьох осіб в житлову кімнату в гуртожитку, [PERSON] вважає таким, що виданий незаконно, оскільки він виданий на зайняте житлове приміщення, в яке [PERSON] не намагалася вселятись. Також незаконною він вважає вимогу [PERSON] стосовно виселення його дружини [PERSON], яка проживає разом з чоловіком на його житловій площі, де він постійно зареєстрований. [PERSON] зазначав, що право на виселення має тільки Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області як власник даного приміщення. Враховуючи викладене, [PERSON] просив визнати недійсним ордер № 27 від 20 квітня 2012 року, виданий Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» на ім'я [PERSON] на право вселення сім'єю з 3-х осіб в жиле приміщення [ADDRESS], та усунути перешкоди у користуванні вказаним жилим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку на даній житловій площі [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO], та зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Державної міграційної служби України зняти з реєстрації у кімнаті [ADDRESS] [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні кімнатою [ADDRESS] шляхом виселення із займаного приміщення, та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні кімнатою [ADDRESS] шляхом виселення із займаного приміщення. В судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] з'явився, поданий позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та заперечувала проти його задоволення, зустрічний позов [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшли представника КП «ГГК», у яких представник заперечував проти позову [PERSON] та просив відмовити у його задоволенні, справу розглянути у відсутності представника КП «ГГК». В подальшому до суду надійшла заява представника КП «ГГК», у якій представник підтримав зустрічний позов [PERSON] та просив його задовольнити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] і її представник в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов [PERSON] та заперечував проти його задоволення, зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу. Третя особа (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні підтримала первісний позов [PERSON] та просила його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнала та заперечувала проти його задоволення. Третя особа (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи за первісним і зустрічним позовом Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника Служби. Представник третьої особи за зустрічним позовом Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника Органу. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] та про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 1999 року між [PERSON] та Державним комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» було укладено Договір найму жилого приміщення в гуртожитку, за умовами якого Державне комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс» надав наймачу кімнату в гуртожитку [ADDRESS]. Вказане жиле приміщення було надано [PERSON] у найм на підставі того, що він на той час працював пресовщиком на заводі «Візар». В укладеному Договорі найму вказано, що він діє протягом року з моменту укладення, тобто з 01 жовтня 1999 року по 01 жовтня 2000 року. Відповідно до положень гл. 58 ЦК України, які регулюють відносини у сфері договору найму, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За загальними правилами, встановленими ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відносини щодо найму житла регулюються гл. 59 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 810 ЦК України за договором найму житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до положень ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що склалається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до вимог ч. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем, і такі особи набувають рівних із наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. У договорі найму житла, укладеному між [PERSON] та Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» чітко вказано, що даний договір укладено строком на 1 рік. Окрім того, під час укладення договору найму в 1999 році, в ньому не було вказано, що разом з наймачем [PERSON] до кімнати в гуртожитку заселятимуться інші особи, крім наймача, а відповідно до вимог законодавства такі особи мають бути вказані у договорі під час його укладання. Відповідно до вимог п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] він був звільнений з заводу «Візар» за власним бажанням 24 жовтня 2000 року. У наданих суду запереченнях представник Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» зазначав, що відповідно до законодавства України особи, які не перебувають у трудових відносинах з підприємством, підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до вимог абз. 2 ст. 132 ЖК України інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. З матеріалів справи суду зрозуміло, що [PERSON] був поселений у гуртожиток як працівник заводу «Візар» на підставі укладеного договору найму. Оскільки у 2000 році [PERSON] був звільнений з завода «Візар» за власним бажанням, він втратив право проживати у вказаному гуртожитку, оскільки вже не був працівником. Окрім того, у жовтні 2000 року закінчився строк дії договору найму, заяв про пролонгацію та дій, спрямованих на продовження дії договору, не вчинялося ні з боку наймодавця, ні з боку наймача, тому укладений у 1999 році Договір найму жилого приміщення не можна вважати підставою для законного проживання [PERSON] у вказаному гуртожитку. Відповідно до вимог ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле примішення між наймодавцем і наймачем. З матеріалів справи вбачається, що договір найму між Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» та [PERSON] був укладений без видачі відповідного ордеру на його ім'я, а тому відносини, що виникли на підставі договору найму, є цивільно-правовими, а не житловими. Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок, виданих Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс», [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS] і всі комунальні послуги сплачує за даною адресою. Вказані довідки видані за періоди з 01 січня 2011 року по 05 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 20 червня 2012 року, з 01 червня 2012 року по січень 2013 року. Відповідно до вимог п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. В матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] звертався до адміністрації гуртожитку із заявами про надання дозволу на проживання у спірній кімнаті його дружини [PERSON], окрім того, в матеріалах справи містяться докази того, що [PERSON] незаконно проживала у кімнаті [NUMBER] гуртожитку, у зв'язку з чим їй неодноразово надсилалися повідомлення про виселення та звільнення незаконного займаного житлового приміщення. В Договорі найму відсутні відомості, шо [PERSON] може проживати у наданій в найм кімнаті разом з дружиною і сином, окремого договору найму вони не укладали, ордер на їх вселення у дану житлову кімнату не видавався. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи, приміщення гуртожитку за адресою: [ADDRESS], перебуває у комунальній власності Територіальної громади м. Вишневе в особі Вишневої міської ради на підставі рішення виконкому № 30/9 від 23 квітня 2008 року. Право власності Вишневої міської ради на приміщення вказаного гуртожитку було зареєстроване в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 27 березня 2009 року. Відповідно до Довідки Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області № 559 від 08 грудня 2011 року [PERSON] з 01 вересня 2011 року постійно проживає в [ADDRESS] без реєстрації, житлова площа надана матір'ю. Згідно з наявним в матеріалах справи Актом від 04.01.2012 року встановлено, що з 01 вересня 2011 року по 04 січня 2012 року [PERSON] в гуртожитку по [ADDRESS] не проживав. Відповідно до Акта від 15 серпня 2012 року встановлено, що [PERSON] в липні 2012 року фактично не проживав у гуртожитку. До липня 2012 року оплата за житлово-комунальні послуги не нараховувалась на підставі заяви [PERSON] від 29 грудня 2011 року, в якій зазначалось, що він не проживає в гуртожитку. Окрім того, з вказаного Акта вбачається, що [PERSON] не проживав у вказаному гуртожитку з 01 вересня 2011 року, про що свідчить довідка № 559 від 08 грудня 2011 року, видана Новосільською сільською радою Макарівського району Київської області про те, що [PERSON] постійно проживає в Новосілках. Відповідно до Акта від 31 жовтня 2013 року суду зрозуміло, що [PERSON] фактично не проживав в гуртожитку з 01 вересня 2011 року, про що свідчать записи в книзі відвідувачів. Вказаний факт відсутності [PERSON] в гуртожитку підтверджується також показаннями свідків, зокрема, допитана в якості свідка у судовому засіданні вахтер гуртожитку [PERSON], яка своїми свідченнями показала, що на момент розгляду справи [PERSON] проживає у спірній кімнаті гуртожитку разом зі своїм сином, третьою особою за первісним позовом і відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] Свідок [PERSON] засвідчила, що останні три роки, тобто з 2011 року, [PERSON] у гуртожитку не проживає, що підтверджується книгою записів відвідувачів, яку ведуть вахтери, і в якій мають відмітитися особи, які проживають у даному гуртожитку. Окрім того, [PERSON] була присутньою при складанні актів про непроживання [PERSON] у вказаному гуртожитку протягом тривалого часу, що свідчить про втрату його зв'язку із вказаним житловим приміщенням. Допитаний у якості свідка в судовому засіданні батько [PERSON] [PERSON] зазначав, що один-два рази на місяць він приїздить у гості до родини [PERSON] у кімнату [ADDRESS], і в такий момент там присутні всі члени родини [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте його свідчення не підтверджуються жодними наявними в справі доказами, а навпаки спростовуються наявними в матеріалах справами актами про непроживання, довідкою Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області про те, що [PERSON] постійно проживає у с. Новосілки, а також свідченнями допитаної у якості свідка вахтера гуртожитку [PERSON] Окрім того, той факт, що свідок [PERSON] один чи два рази на місяць бачив [PERSON] у спірній кімнаті [NUMBER] не може бути визнаний судом як належний доказ постійного проживання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS]. 20 квітня 2012 року Комунальне підприємство «Готельно-гуртожитковий комплекс» видав ордер № 27 на жилу площу в гуртожитку на ім'я [PERSON] на право вселення сім'єю з 3-х осіб в жиле приміщення в гуртожитку по [ADDRESS] площею 18,0 кв.м. Вказаний ордер було видано на підставі спільного рішення Вишневої міської ради та адміністрації Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» № 29/4 від 17 квітня 2012 року. Разом з [PERSON] в кімнату [NUMBER] отримали право вселитися чоловік [PERSON], та неповнолітня дочка [PERSON], 1999 року народження. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 29/4 від 17 квітня 2012 року житлова площа в гуртожитку надана [PERSON] терміном проживання на 1 рік. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування. Так, відповідно до Рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] отримала право на вселення в кімнату [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до вимог ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень ст. 128 ЖК України та вимог п. 9 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до вимог ст. 129 ЖК України та положень п. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну житлову площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Відповідно до положень п. 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитку або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. З викладеного суду зрозуміло, що на момент видачі ордера кімната [ADDRESS] обліковувалась як вільна, оскільки [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у зв'язку із звільненням з роботи та закінченням строку дії Договору найму. Відповідно до наявного в матеріалах справи Акта від 22 травня 2013 року про чергову спробу заселення гр. [PERSON] у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], кім. [NUMBER] згідно з виданим ордером, встановлено, що 22 травня 2013 року адміністратором Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» було здійснено чергову спробу поселення гр. [PERSON] у вказану кімнату гуртожитку, яку безпідставно займає [PERSON] Із вказаного Акта вбачається, що [PERSON] безпідставно займає житлове приміщення, постійно перешкоджає у поселенні, ігнорує усі попередження і повідомлення адміністрації Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» про звільнення житлової площі, яку повинна була звільнити з моменту видачі ордера працівнику Житлово-комунального підприємства «Управління міським господарством» [PERSON] Відповідно до повідомлення від 30 травня 2013 року, направленого Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» [PERSON], спірне житлове приміщення, а саме кімната [NUMBER], було надано [PERSON] у тимчасове користування строком на 1 рік на підставі договору найму. 08 грудня 2011 року до КП «ГГК» надійшла заява [PERSON] про припинення нарахування на його ім'я плати за житлово-комунальні послуги у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання в с. Новосілки Макарівського району Київської області. У надісланому повідомленні адміністрація Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» зазначає, що наймач, який відсутній більше шести місяців без поважних причин, втрачає право користування жилим приміщенням. Разом з цим наголошено, що підстав і права користуватися житловою площею в гуртожитку у [PERSON] немає, тому адміністрація звернулася до [PERSON] із проханням звільнити у 10-денний термін з дня отримання повідомлення житлову площу та не перешкоджати виконувати свої обов'язки керівництву Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс». Відповідно до довідки № 653, виданої Комунальним підприємством «Готельно-гуртожитковий комплекс» у вересні 2013 року, [PERSON] проживає, але не зареєстрована, у кімнаті [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 14 від 13 березня 2014 року [PERSON] дійсно на підставі наказу працює на посаді майстра ЖЕК № 3 з 14 травня 2009 року по даний час. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» № 167 від 21 березня 2014 року [PERSON] і її дочка [PERSON] дійсно прописані у [ADDRESS] площею 18 кв.м. Відповідно до Акта депутата Вишневої міської ради [PERSON] обстеження матеріально-побутових умов від 10 квітня 2014 року № 1/09-234 та Акта від 11 червня 2013 року № 1/09-536 встановлено, що [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] Інші громадяни за даною адресою не проживають. Відповідно до вимог ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З матеріалами справи вбачається, що своїми діями [PERSON] порушив надане відповідно до ордеру на право вселення в житлове приміщення право [PERSON] на вселення у кімнату [ADDRESS]. Факт незаконного проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вказаній кімнаті гуртожитку перешкоджав [PERSON] разом із сім'єю вселитися у вказану житлову кімнату. Відповідно до вимог ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не віповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиое приміщення, неправомірних ідй службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. В матеріалах справи відсутні докази про наявність підстав, передбачених житловим законодавством, для визнання ордеру недійним. Окрім того, вимоги [PERSON] про визнання недійсним ордеру є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки така вимога виходить за межі його цивільних прав, адже вказаним приміщенням він користується безпідставно і незаконно. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні спорів про виселення з гуртожитків, слід зясовувати, чи є займане приміщення гуртожитком, чи видавася відповідно до Положеня про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку, а також, якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід зясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, за яких підстав він був припинений. Так, суд дійшов висновку, що [PERSON] не має права на користування кімнатою у гуртожитку, оскільки вже не є працівником підприємства, пролонгації договору найму не було, а тому кімната вважається вільною, і на підставі виданого ордеру заселитися в цю кімнату має право [PERSON] сім'єю з трьох осіб, тому вимоги [PERSON] про виселення і зняття з реєстраційного обліку вказаних осіб не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON], із якими вона звернулася до суду при подачі зустрічного позову, то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства ордер видається тільки на вільне житлове приміщення, а тому під час вирішення питання про надання [PERSON] права на вселення в кімнату в гуртожитку Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, на балансі якої знаходиться вказаний гуртожиток, мала перевірити, чи дійсно вказана кімната є вільною для проживання. Оскільки [PERSON] через наявність перешкод не мала змоги реалізувати надане відповідно до ордера право на вселення, тому вона в межах своїх прав повинна була звернутися до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області з вимогою усунути порушення її права та перешкоди у користуванні кімнатою в гуртожитку. Враховуючи викладене, питання про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із незаконно займаного приміщення мала ставити саме Вишнева міська рада як балансоутримувач вказаного гуртожитку, оскільки ордер на право вселення не дає [PERSON] права звертатися безпосередньо до суду із вимогою про виселення, оскільки з такими вимогами відповідно до чинного законодавства має право звертатися лише власник приміщення. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вимогою припинити порушення її прав на вселення в житлове приміщення. Але, як вбачається з матеріалів справи, при обранні способу захисту у вигляді звернення до суду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було помилково визначено сторони спірних правовідносин, адже за наданими відповідно до ордеру правами [PERSON] не компетентна перевіряти правомірність проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірному приміщенні, оскільки питання про правомірність проживання у даній кімнаті, а також про виселення із займаної кімнати відноситься до компетенції Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. В разі зясування [PERSON], що жиле приміщення в гуртожитку, на яке їй видано ордер, як підстава для вселення, є невільним і зайняте [PERSON] і його членами сім'ї, вона вправі була звернутися за вирішенням спору до органу, який видавав їй ордер на право вселення на жиле приміщення, яке повинно бути вільним і не зайняте іншими особами. Вишнева ж міська рада, як власник гуртожитку по [ADDRESS], вправі звертатися до суду із вимогою про виселення осіб, які, як вона вважає, незаконно займають і користуються належними їй жилими приміщеннями. Враховуючи викладене, вимоги про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та їх виселення із займаного приміщення, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed