Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 14 березня 2008 року між ВАТ «Ві.Ей.Бі.Банк»», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №60/в, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 34 050,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу №20, відповідно до умов якого [PERSON] передала в заставу Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Ві.Ей.Бі.Банк», автомобіль - марки - HUMMER Н2, 2003 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Крім того позивач зазначив, що на виконанні у АНД ВДВС ДМУЮ знаходиться виконавчий лист №401/2177/12 від 25.04.2012 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 236039,40 грн. та судових витрат. Державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ Краснощоковим Л.В. було описано та арештоване майно боржника, яке знаходилося в розшуку, а саме автомобіль марки HUMMER Н2, 2003 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Також державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ Краснощоковим Л.В. було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження заставленого майна ПАТ «Ві.Ей.Бі.Банк», а саме вищезазначеного автомобіля на підставі ухвали АНД районного суду м. Дніпропетровська, в якості забезпечення позову, де стягувачем є ПАТ КБ «Стандарт». Отже, наявність вищезазначеного обтяження АНД районного суду м. Дніпропетровська, на заставлене майно ПАТ «Ві.Ей.Бі.Банк» не дає можливості заставодержателю звернути стягнення на транспортний засіб, а саме автомобіль марки HUMMER Н2, 2003 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Таким чином позивач просить звільнити з-під арешту автомобіль марки HUMMER Н2, 2003 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в рамках виконавчого провадження № 39211906 від 05.08.2013, порушеного АНД ВДВС ДМУЮ. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник 3-ї особи - ПАТ КБ «Стандарт» у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1)виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно п. 5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/55 (з послідуючими змінами та доповненнями) стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, установленому пунктом 5.12 цієї Інструкції. Відомості про заставу рухомого майна державний виконавець може отримати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. На підставі ч.ч. 5,6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. В разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать, крім іншого, застава рухомого майна, що виникає на підставі договору. Згідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1)відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. На підставі ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між ВАТ «Ві.Ей.Бі.Банк»», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №60/в, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 34 050,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу №20, відповідно до умов якого [PERSON] передала в заставу Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Ві.Ей.Бі.Банк», автомобіль - марки - HUMMER Н2, 2003 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Розділом 5 вказаного договору передбачено звернення стягнення на заставлене майно для забезпечення вимог ПАТ «Ві.Ей.Бі.Банк». Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 05 серпня 2013 року за виконавчим провадженням ВП №39211906 було накладено арешт на автомобіль - марки HUMMER Н2, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], заборонено його відчуження та оголошено розшук. Згідно записів у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що перший запис про обтяження спірного рухомого майна, що належить відповідачу [PERSON], внесено у даний реєстр 12.03.2010 на підставі Договору застави автотранспортного засобу № 20 ПАТ «Ві.Ей.Бі.Банк». Таким чином судом при вирішенні даного спору встановлено, що право застави у позивача виникло на автомобіль марки - HUMMER Н2, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], з моменту укладення між ними договору застави автотранспортного засобу № 20 від 14 березня 2008 року. Таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved