Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який згодом уточнив, просив визнати недійсним, як такий, що є фіктивним, договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] 27 серпня 2013 року продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Посилався на те, що починаючи з 1999 року фактично знаходився у шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON], вони разом мешкали однією сім'єю в м. Москва, а з 2003 року вони стали проживати в м.Маріуполі у сина відповідачки. 24.12.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру та 28.03.2008 року зареєструвала його в Маріупольському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 22688487. 13.09.2008 року позивач та відповідачка [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу, вони почали проводити ремонт та побудували прибудову до квартири. 03.02.2011 року позивач зареєструвався за адресою: [ADDRESS]. 25.10.2012 року [PERSON] спровокувала конфлікт, в ході якого позивач був побитий нею та її сином [PERSON], в результаті чого він знаходився на лікуванні з 26.10.2012 року до 09.11.2012 року з діагнозом - травма лівої половини грудної клітини. Після виписки з лікарні він неодноразово намагався вселитися до вказаної квартири, однак відповідачка [PERSON] змінила замки та перешкоджає його вселенню. В січні 2013 року рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя шлюб укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON] розірвано. В березні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання позивача втратившим право користування житловим приміщенням, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 31.03.2013 року в задоволенні вказаного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03.07.2013 року вказане рішення залишено без змін. На теперішній час в провадженні Іллічівського районного суду м.Маріуполя знаходиться позов позивача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення у вказану квартиру, однак в ході розгляду справи [PERSON] надала документ, а саме копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.08.2013 року, укладений між нею та [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (реєстраційний номер 2860). Позивач вважає, що фактично договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] укладений без наміру досягнення правових наслідків, а з метою зняття позивача з реєстрації новим власником житла та з метою позбавлення можливості визнати за позивачем права власності на частину вказаної квартири, тому просить визнати цей договір недійсним. Крім того, уточнюючи свій позов, позивач вказав, що вважає договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.08.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, оскільки при відчуженні вказаної квартири відповідачка [PERSON] приховала наявність самовільної реконструкції квартири шляхом її збільшення за рахунок будівництва при будівлі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнений позов та просили задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову, в судовому засіданні пояснили, що 27 серпня 2013 року [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений та на момент проведення угоди арешт або заборона на відчуження даної квартири були відсутні, таким чином [PERSON] є добросовісним набувачем вказаної квартири. Твердження позивача про той факт, що при оформленні договору купівлі-продажу нотаріус не з'ясувала факт наявності самовільно зведеної прибудови до даної квартири не має значення, оскільки прибудова є самовільно зведеною та предметом договору купівлі-продажу не була. Якихось змін та перебудов у самій квартирі не має. Суд, вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 4, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає один з визначених ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) чи встановлений іншим законом або договором спосіб захисту цивільного права. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підстави недійсності правочину. Позивач правовою підставою визнання оспорюваного договору недійсним визначив положення ст. 234 ЦК, що встановлює правові наслідки фіктивного правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, якими передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК). Статтею 657 ЦК визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Судом встановлено, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 27.08.2013 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Того ж дня договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів. Вказаний договір був нотаріально посвідчений. Якихось перешкод для укладення даного договору між сторонами встановлено не було. Посилання позивача на той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу мала місце самовільно зведена прибудова до даної квартири, не може бути підставою для відмови у скоєнні нотаріальної дії по відчуженню квартири, оскільки дана прибудова не є предметом договору купівлі-продажу, у той час як у самій квартирі, стосовно якої був укладений договір, самовільних перебудов та змін не було. Зміст договору свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 655-658 ЦК України. Волевиявлення сторін співпадало й було спрямоване саме на укладення договору купівлі-продажу квартири. Також у п.8 вказаного договору вказано, що сторони підтвердили, що договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, але у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 27.08.2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], продавець, тобто [PERSON], продала, а покупець, тобто [PERSON], купив квартиру [ADDRESS]. З вказаного договору вбачається, що відбувалася передача майна, а саме квартири, таким чином правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Твердження позивача про те, що фактично договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 27.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений без наміру досягнення правових наслідків, а з метою зняття позивача з реєстрації новим власником житла та з метою позбавлення можливості визнати за позивачем права власності на частину вказаної квартири, суд вважає безпідставним. Також, з оспорюваного договору вбачається, що позивач не є його стороною, а отже підстави для застосування до спірних відносин правил ст. 234 ЦК відсутні. В той же час, за змістом ст. 4 ЦПК суд не має права обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це є виключним правом позивача.

Outcome: dismissed