Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування після померлого 10 грудня 2014 року [PERSON], на житловий будинок № 268 по вул. Тихій в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається що складається з житлового будинку літ. А, прибудови - а, ганок, Б - літньої кухні, б - прибудови, В,Г,Д, - сараїв, Е - погріб, Ж - вбиральня, З,Л,М, - сараїв, К - колодязь, К1 колонка, 1 замощення, №1 ворота, №2 хвіртка, №3 огорожа, №4 ворота, №5 хвіртка. Житловий будинок складається з приміщень: 1 коридор, пл. 7.4 кв.м., 2 комора пл. 2.9 кв.м., 3 кімната пл. 5.8 кв.м., 4 кухня пл. 13.2 кв.м., 5 кімната пл. 8.9 кв.м., 6 кімната пл. 16.0 кв,м., загальною площею 64.2 кв.м., житловою пл. 40.7кв.м. Після смерті [PERSON] залишився заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON], яка є його онукою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дочками померлого [PERSON], які на час смерті батька досягли пенсійного віку, тому набули права на обов'язкову частку у вказаному спадковому майні. Розмір обов'язкової частки [PERSON] та [PERSON] складає 1/2 частини домоволодіння відповідно ст. 1241 ЦК України. Вони є спадкоємцями першої черги, незважаючи на те, що їх право на спадкове майно, яке відкрилося після смерті батька та діда, ніхто не оспорює, вони не в змозі отримати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом, в звязку з неможливістю надання правовстановлюючого документу на житловий будинок, який би був зареєстрований в встановленому законом порядку на імя померлого. Тому, вони звернулася до суду для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом та законом на обовязкову частку. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2014 року помер [PERSON], про що 16 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 55, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 594681 (а.с. 21). За життя, а саме 12 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. (а.с.20) Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 670. (а.с. 20) Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України\~визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У судовому засіданні встановлено, що у померлого [PERSON] є дві дочки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 089868 та довідкою виданою в.о. начальника відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 18.04.2008 року (а.с.17-18) Відповідно до ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] його дочки [PERSON] та [PERSON] були непрацездатним, а тому мають право на обов'язкову частку відповідно до вимог ч.1\~ст. 1241 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для визначення розміру обов'язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту. Визначення розміру обов'язкової частки у спадщині здійснюється шляхом визначення половини від поділу усієї спадщини (яка береться за одиницю) на попередньо визначену кількість спадкоємців. Обов'язкова частка ж це не менше половини того, що мав отримати спадкоємець, тому обов'язкова частка [PERSON] та [PERSON] складає по ? частині домоволодіння. Таким чином, в разі отримання сторонами свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, [PERSON] повинна отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину домоволодіння, а [PERSON] та [PERSON] повинен отримати свідоцтво про право на спадщину за законом по ? частині домоволодіння. [PERSON], [PERSON] і [PERSON], у встановлений законом строк, на підставі ст.\~1269,\~1270 ЦК України, звернулися до державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на обовязкову частку. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на обовязкову частку та рекомендовано звернути до суду (а.с.19). Згідно ст. ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1\~ст. 1221 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що ще в 1991 році збудований садовий будинок № 178 в с/т «Черешня», що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, на території Підгородненської міської ради, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~ЦК України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку, що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно архівних даних Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року встановлено, що по вул. Тихій, будинок № 26 в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області знаходиться житловий будинок А -1: загальна площа 64,2 кв.м, житлова площа 40,7 кв.м, матеріал стін шлак; Б, б літня кухня; В, Г, Д сарай; Е погріб; Ж вбиральня; № 1-2-3 огорожа; № 4 аб. Колодязь. Документ, що встановлює право власності на нерухоме майно на імя [PERSON] в архівній справі відсутній (а.с. 23). У відповідності до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 10 грудня 2014 року [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на майно, у зв'язку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Відповідно до\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачів на вищезазначене майно та неможливості його оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що їх позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 10 грудня 2014 року на ? частину житлового будинку № 26 по вул. Тихій в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та [PERSON] і [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на обовязкову частку після смерті [PERSON], померлого 10 грудня 2014 року по ? частині на житловий будинок № 26 по вул. Тихій в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved