Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФГ Оазис про зобовязання повернути земельну ділянку власнику, обґрунтовуючи тим, що між нею та Фермерським господарством «Оазис» 1 жовтня 2004 року був укладений договір оренди № 132 належної позивачу на праві власності земельної ділянки площею 6,10 га строком на 10 років. Договір оренди між сторонами по справі зареєстрований 1 грудня 2005 року, в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Романовобалківській сільській раді, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040502200243. На протязі всього строку дії договору оренди земельної ділянки позивачка та відповідач виконували передбачені умови оренди земельної ділянки. Однак, відповідно до ст. 15 закону України «Про оренду землі» однією із суттєвих умов оренди земельної ділянки є її строк. Оскільки строк дії укладеного договору оренди земельної ділянки визначений п.1.4. Договору оренди і становить 10 років, початок цього строку на думку позивачки настає з моменту його державної реєстрації, тобто, з 1 грудня 2005 року, а тому закінчується вказаний договір оренди земельної ділянки 1 грудня 2015 року. Відповідно до п.6.1. укладеного договору передбачено: «Якщо жодна сторона в термін не менше 1 року до закінчення строку дії договору письмово не заявить про намір його припинити, договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору, що на пряму повяано з особливостями сільськогосподарського виробництва (елітне насіннєве господарство). З урахування вказаної умови, позивачка направила голові ФГ «Оазис» лист, датований 1.12.2014 року заяву про те, що у звязку із закінченням строку дії договору оренди належної позивачці на праві власності земельної ділянки, вона не бажає надалі укладати договір оренди з Фермерським господарством «Оазис», а тому вважає, що нею виконана вказана вище умова пре дострокове попередження про небажання укладати договір оренди на новій строк. 17.11.2015 року позивачка повторно направила відповідачу аналогічну заяву, однак відповіді від ФГ «Оазис» не отримала. Позивачка вважає, що в теперішній час володіння належною їй земельною ділянкою з боку відповідача по справі є незаконним, оскільки відсутня правові підстава для цього, а тому звернулась до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що строк дії договору оренди землі слід віраховувати з моменту його укладення, а за такого позивачка порушила умови договору викладені у п.6.1., та попередила про намір його припинити менше ніж за рік до закінчення його строку. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії МК № 074116 виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації від 20.05.2003 року за № 149-р належить земельна ділянка площею 6.10 га що розташована в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 1 жовтня 2004 року сторонами був укладений договір оренди № 132 належної позивачу на праві власності земельної ділянки. Строк дії договору складає 10 років. Договір оренди був зареєстрований 1 грудня 2005 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Романовобалківській сільській раді, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040502200243. Відповідно до п.6.1. укладеного договору передбачено: «Якщо жодна сторона в термін не менше 1 року до закінчення строку дії договору письмово не заявить про намір його припинити, договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору, що на пряму повяано з особливостями сільськогосподарського виробництва (елітне насіннєве господарство). 08.09.2014 року позивачка звернулась із першим листом до голови ФГ «Оазис» про повернення їй земельної ділянки, яку той використовував. У відповідь надійшов лист від 29.09.2014р. з повідомленням про те, що договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, яка проведена 1 грудня 2005 року, а тому дія договору оренди ще на закінчилась. 01 грудня 2014 року [PERSON] направила відповідачеві новий лист з пропозицією повернути належну їй земельну ділянку, на який також отримала відповідь про те, що договір оренди закінчується лише 1 грудня 2015 року, а тому її вимога про повернення земельної ділянки є завчасною. 17.11.2015 року позивачка повторно направила відповідачу аналогічну заяву, однак відповіді від ФГ «Оазис» не отримала. Суд вважає, що виходячи з положень ст.ст. 627, 638 ЦК України, ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» та правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року, які визначають, що строк дії договорів оренди слід обчислювати з моменту їх укладення а не державної реєстрації, позивачка порушила умови договору викладені у п.6.1., та попередила про намір його припинити менше ніж за рік до закінчення його строку, а тому договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору.

Outcome: dismissed