Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований і відповідач. Між позивачем та відповідачем ніяких домовленостей з приводу користування вказаною квартирою [PERSON] не було. Відповідач не бере участі в утриманні зазначеної квартири позивача. Оскільки відповідач порушує права позивача як власника квартири, [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за вищевказаною адресою. 24 січня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримали, не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За вказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначено у відповідній заяві, суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.\~223,\~280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 за № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та Протоколів №72, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~321 ЦК України). Відповідно до\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 27.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В., [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, за наявними обліками Реєстру територіальної громади Департаменту з питань реєстрації, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі за вказаною адресою не проживає тривалий час, а саме більше року, та факт реєстрації відповідача в квартирі порушує право власності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі його використовувати, у зв`язку з чим позивач звернувся за судовим захистом своїх прав. Відповідно до\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в\~ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають за цією ж адресою, пояснили, що відповідач [PERSON] був зареєстрований, але фактично не проживає у вказаній квартирі, його особистих речей у помешканні немає. Отже, з матеріалів справи у їх сукупності слідує, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає тривалий час, комунальні платежі не сплачує, його речі в квартирі відсутні. Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивача понад строки, встановлені законодавством, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved