Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду із позовною заявою до до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила суд визнати недійсним Договір поруки від 03.02.2014 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «АКБ «Капітал». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 червня 2016 року на особисту електрону пошту позивача був надісланий договір поруки від 03 лютого 2014 року. Згідно даного договору [PERSON] нібито є поручителем перед ПАТ «АКБ «Капітал» - кредитором, за виконання Товариством ТОВ «Донецька автомобільна група зобов'язань, що випливають з договору на відкриття кредитної лінії №41/2008 від 09 червня 2008 року, у разі невиконання, часткового виконання або виконання неналежним чином боржником зобов'язань за основним договором. Цьому повідомленню [PERSON] не придала належної уваги, бо вважала, що її конфіденційна інформація потрапила до шахраїв і вони своїм діями намагаються спровокувати її для незаконного отримання від неї коштів. Кредитний договір №41/2008 від 09 червня 2008 року між ВАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та ТОВ «Донецька автомобільна група» був укладений договір терміном з 11 червня 2008 року до 07 червня 2013 року. 02.11.2012 року були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про перебування юридичної особи ТОВ «Донецька автомобільна група» в процесі припинення. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог встановлений до 10.01.2013 року. Договір поруки, був складений 03.02.2014 року. Таким чином, договір поруки не міг бути підписаний після закінчення строку встановленого у кредитному договорі №41/2008 від 09 червня 2008 року та після 10.01.2013 року, тобто строку для заявлення кредиторами своїх вимог, тому, на думку позивача, порука припинилася у зв'язку з припиненням кредитного договору внаслідок ліквідації ТОВ «Донецька автомобільна група». Також позивач зазначила, що не підписувала договір поруки від 03 лютого 2014 року та вважає, що підпис, поставлений в договорі поруки напроти її прізвища та ініціалів вчинений іншою особою. Укладати договір поруки та поручатися за виконання ТОВ «Донецька автомобільна група» своїх зобов'язань наміру не мала, оскільки на той час [PERSON] не була учасником статутного капіталу ТОВ «Донецька автомобільна група» та не була учасником статутного фонду вищевказаного товариства. Також у [PERSON] відсутній оригінал договору поруки від 03 лютого 2014 року. Вказані у позові обставини, на думку сторони позивача, зумовлюють необхідність звернення до суду зі даним позовом та його задоволення, оскільки договір поруки порушує права позивача та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. У запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує, що вимоги позивача є незаконними, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Так, у межах розгляду справи №233/4037/16-ц [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву від 27.06.2017 р. про визнання договору поруки припиненим, у якій наполягає на тому, що банк пропустив строк пред'явлення вимоги до [PERSON] за Договором. Отже, позивач визнає дійсність договору поруки від 03.02.2014 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та, відповідно, не оскаржує сам факт його (договору поруки) укладання з боку позивача. Отже, заперечення сторони позивача щодо підписання Договору поруки є неправдивими та спрямованими виключно на затягування процесу по справі №233/4037/16-ц. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 26.10.2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Крім того, витребувано в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» оригінал договору поруки від 03.02.2014 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та оригінали інших документів, що містять експериментальні зразки підпису та почерку [PERSON] для проведення судово-почеркознавчої експертизи. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. 16.02.2018 року на адресу суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло Повідомлення про неможливість надання висновку від 13.02.2018 року за №24782/24783/17-32. Ухвалою суду від 20.02.2018 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.05.2018 року витребувано у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» копії матеріалів кредитної справи за кредитним договором між ВАТ «Донецька автомобільна група» №41/2008 року від 09.06.2008 року та за договором поруки від 03.02.2014 року. Ухвалою суду від 08.10.2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Крім того, витребувано в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» оригінал договору поруки від 03.02.2014 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та оригінали інших документів, що містять експериментальні зразки підпису та почерку [PERSON] для проведення судово-почеркознавчої експертизи. 16.11.2018 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло Повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 13.11.2018 разом із матеріалами даної цивільної справи. Ухвалою суду від 19.11.2018 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 05.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 09 червня 2008 року між ВАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Донецька Автомобільна Група» було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №41/2008 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого банком позичальнику було надано постійно поновлюваний кредит за потребою у формі кредитної лінії на покупку автомобілів зі сплатою процентної ставки, передбачену умовами договору, а саме: на момент укладення договору процентна ставка становить 13,8362 % річних + річний LIBOR USD, значення якого на червень 2008 року складає 3,1638 % річних (що є базовою ставкою LIBOR для даного кредиту) на строк з 11.06.2008 року до 09.06.2013 року Як вбачається із договору поруки від 03.02.2014 року, його було укладено між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] для забезпечення належного виконання Позичальником ТОВ «Донецька Автомобільна Група» умов Договору про відкриття кредитної лінії №41/2008 від 09.06.2008 року. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу для визнання договору поруки недійсним позивач посилався на те, що даний договір вона не підписувала, а підпис, що міститься в ньому, виконаний іншою особою, що може бути підтверджено після проведення почеркознавчої експертизи. Так, з метою підтвердження чи спростування даного факту, судом двічі, а саме, ухвалами від 26.10.2017 року та від 08.10.2018 року, призначалась судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно повідомлення про неможливість надання висновку від 13.02.2018 №24782/24783/17-32 та повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 13.11.2018 №23092/23094/18-32, клопотання експертів про надання оригіналу досліджуваного документу - договору поруки від 03.02.2014 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» було залишено без задоволення, а тому, дане експертне дослідження не можливо провести. Як вбачається із письмових пояснень ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» від 12.01.2018 року, у банку не має можливості надати оригінал договору поруки від 03.02.2014 року оскільки, у зв'язку з тимчасовою окупацією частини території України, функціонування Головного офісу ПАТ «АКБ «Капітал», що знаходився у м. Донецьку по вул. Артема, 63, було тимчасово припинено, а його місцезнаходження переміщено до м. Києва. Так, частина документів банку залишилась на тимчасово окупованій території України, серед яких і оскаржуваний договір поруки. Тому, надати його оригінал не має можливості. У заяві від 20.06.2018 року представник ПАТ «АКБ «Капітал» зазначив, що у зв'язку з початком антитерористичної операції, більша частина документації банку була перевезена на підконтрольну територію України. Враховуючи значний об'єм перевезених документів, велика частина з них ще не розібрана, у тому числі і матеріали кредитної справи №41/2008. Однак, кредитний договір та договір поруки укладалися та відображаються у банківській базі даних. Таким чином, витребувані судом документи будуть надані відразу після їх знаходження. Таким чином, оригінал оскаржуваного договору поруки не було надано банком, що унеможливило його дослідження в ході проведення почеркознавчої експертизи. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Отже, намагаючись довести в суді факт неналежності підпису в оскаржуваному договорі поруки позивач просила суд призначити по праві судову почеркознавчу експертизу, при цьому надала достатню кількість документів із зразками підписів. Таким чином, позивач вжила усіх, залежних від неї заходів, спрямованих на забезпечення проведення судової експертизи. У свою чергу, відповідач не виконав вимогу суду і не надав для експертного дослідження оригінал оскаржуваного позивачем договору поруки, пославшись на його відсутність, що стало причиною неможливості виконання судовим експертом ухвал суду від 26.10.2017 року та від 08.10.2018 року про призначення почеркознавчої експертизи та її проведення. Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки в проведенні почеркознавчої експертизи була заінтересована саме позивач, щоб довести факт неналежності їй підпису на договорі поруки від імені поручителя, а відповідач, як кредитор за цим договором, ухилився від надання оригіналу оскаржуваного позивачем договору поруки, чим унеможливив проведення експертизи, з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства України зазначене є підставою для встановлення цього факту судом. За таких обставин, неналежність позивачу підпису в договорі поруки 03.02.2014 року вважається доведеним, що є підставою для задоволення позову та визнання цього договору недійсним. Згідно встановлених ст. 553 ЦК України вимог за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку ; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається із копії Договору на відкриття кредитної лінії №41/2008 від 09.06.2008 року, то його строку дії визначено до 07.06.2013 року, а договір поруки укладено 03.02.2014 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Таким чином, оскільки зобов'язання за договором поруки нерозривно пов'язані за зобов'язаннями боржника, то в силу положень ст. 553, 554 ЦК України неможливо поручитися за виконання його зобов'язань, у той час, коли кредитний договір припинив свою дію, що вказує на незаконність договору поруки. За встановлених обставин справи, оспорюваний договір поруки укладений після того, коли кредитний договір припинив свою дію, що не відповідає правовій природі поручительства та є порушенням ч. 1,5 203 ЦК України та за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання поруки недійсною. Посилання відповідача на та, що у межах розгляду справи №233/4037/16-ц [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву від 27.06.2017 р. про визнання договору поруки припиненим, у якій вказує, що банк пропустив строк пред'явлення вимоги до [PERSON] за договором поруки як на обставину того, що позивач визнає дійсність договору поруки від 03.02.2014 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та, відповідно, не оскаржує сам факт його укладання з боку позивача не може бути підставою для відмови у позові. Так, подаючи зустрічну позовну заяву в межах розгляду справи про стягнення боргу за кредитним договором з поручителя [PERSON] не вказувала, що нею підписувався оскаржуваний договір поруки, а подача такого позову судом розцінюється як додаткова спроба захисту своїх прав та інтересів. Обставини щодо строків дії кредитного договору, строків заявлення вимог до позичальника, неучасті у статутному фонду та статуному капіталі, про які вказувала [PERSON] у зустрічному позові у справі №233/4037/16-ц наголошувались стороною позивача і під час розгляду даної справи як на додаткові підстави для задоволення позову щодо фізичної неможливості підписати даний договір. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладено та

Outcome: approved