Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище. У судовому засіданні свої позовні вимоги позивачка підтримала та пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 1983 року. Від спільного проживання мають двоє дітей, які на даний час повнолітні. Причиною розірвання шлюбу негативна поведінка відповідача, який зловживав спиртними напоями, не поважав її як дружину, не рахувався з її думкою, поводився агресивно, ображав та наносив їй побої, що призвело до розпаду сім»ї. Біля 17 років вона працює за кордоном щоб утримувати сім»ю. Відповідач спочатку приїзджав до неї, там працював, лікувався від алкоголю. Однак останнім часом він продовжує зловживати алкоголем, а тому протягом останніх трьох років вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. У листопаді минулого року вона остаточно забрала з дому свої речі і з відповідачем припинила будь-яке спілкування. Вважає, що збереження шлюбу та подальше сумісне проживання є неможливим і суперечить її інтересам, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав частково, не заперечує, що з позивачкою спільно не проживає та не підтримує сімейних взаємовідносин, однак на розірвання шлюбу не згідний. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка на спільне життя. Принцип добровільності є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса і саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, спільно не проживають, шлюб існує формально. Поведінка сторін у судовому засіданні свідчить, що збереження шлюбу на паритетних засадах, на почуттях взаємної підтримки, любові та поваги, тобто на тому, що є морально правовою основою шлюбу на даний час є неможливим. З врахуванням фактичних взаємин подружжя суд приходить до висновку, що позивачка категорично не бажає продовжувати сімейні взаємовідносини з відповідачем, за таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу порушувало б право позивачки на добровільне перебування у шлюбі. Отже судом встановлено, що спільне проживання сторін суперечило б інтересам позивачки, а тому суд прийшов до переконання про необхідність розірвання цього шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved