Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (з 21.05.2018 року тип товариства змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») (далі по тексту Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за\~кредитним договором\~№ НМРWGА00000843\~від 28.03.2008\~року,\~яка станом\~на 13.05.2016\~року становить\~740195\~грн.\~76\~коп.\~та складається\~з:\~111965 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; 183870 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.05.2010 року по 13.05.2016 року; 5812 грн. 90 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 403060 грн. 90 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 35235 грн. 51 коп. штраф (процентна складова), а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 28.03.2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 141300 грн. з терміном повернення до 27.03.2018 року, зі сплатою щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту. Проте, відповідач не виконує взятих на себе договірних зобовязань щодо повної та своєчасної сплати кредиту, у звязку з чим у нього станом на 13.05.2016 року виникла вищевказана заборгованість. В ході судового розгляду представник Банку заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у наданих письмових запереченнях та в судових засіданнях позов не визнав із таких підстав. 12.05.2017 року ним подано заяву (т.1 а.с.109), в якій вказується про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача, що є підставою для відмови у позові. 28.11.2017 року у письмових запереченнях на позов (т.1 а.с.122-126) представник [PERSON] зазначав, що за позовом Банку рішенням Полонського районного суду від 07.02.2012 року та рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 28.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю [PERSON] житловий будинок № 45 розташований по вул. Будьонного в с. Велика Березна Полонського району площею 99,7 кв.м, шляхом його продажу за початковою ціною не нижче 90000 грн. З вартості предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» мала бути сплачена заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28.03.2008 року, яка виникла станом на 24.03.2011 року в розмірі 169732 грн. 42 коп. Дана обставина, на думку представника відповідача, свідчить про фактичне погашення кредитної заборгованості, яку мала [PERSON], а тому у неї із цього часу відсутні будь-які зобовязання перед Банком, котрі були повязані із кредитним договором від 28.03.2008 року. [PERSON] 30.11, 26.12.2017 року та 31.01.2018 року подано заяви (т.1 а.с.145-148, 165-167, 192-194), а 05.12.2017 року [PERSON] заперечення на позов (т.1 а.с.151-156), в яких вказані особи просили відмовити у задоволенні позовних вимог із підстав, зазначених у заяві та запереченнях від 12.05 та 28.11.2017 року. 04.01.2018 року [PERSON] подала додаткові заперечення на позов (т.1 а.с.169-170), в яких вказувала, що кредитні кошти за вищезгаданим кредитним договором вона від Банку не отримувала, а цими коштами, за підтримки самого Банку, фактично заволоділи службові особи фермерського господарства «Лан-1999», про що заведено кримінальне провадження. Аналогічні додаткові заперечення на позов також були подані представником [PERSON] 24.07.2018 року (т.1 а.с.215-217). 18.01.2018 року [PERSON] заявлено клопотання про зупинення провадження у справі (т.1 а.с.176) із підстави, що на розгляді у цьому ж суді перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № НМРWGА00000843 від 28.03.2008 року, яке ухвалою суду від 20.02.2018 року (т.1 а.с.202) задоволено, а 13.07.2018 року за ухвалою судді провадження у справі поновлено (т.2 а.с.213). 19.01.2018 року [PERSON] заявлено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи (т.1 а.с.182-183), яке було розглянуте по суті 21.11.2018 року та ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, в задоволенні такого клопотання відмовлено (т.2 а.с.25). 24.10.2018 року [PERSON] подав клопотання про витребування доказів (т.2 а.с.1), а при розгляді судом 21.11.2018 року дане клопотання за його ж заявою було залишено без розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № НМРWGА00000843, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 141300 грн., який зобовязувалась повернути до 27.03.2018 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,38% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2% від суми виданого кредиту на момент його надання, винагороди за резервування коштів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати (пункти 8.1, 7.2 кредитного договору (т.1 а.с.11-14). За умовами пункту 8.1 кредитного договору погашення кредиту проводиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 2) шляхом сплати позичальником щомісячних платежів у сталій сумі 2251 грн. 17 коп. [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо своєчасної та повної сплати кредитних коштів не виконувала, у звязку з чим у неї перед Банком виникла станом на 13.05.2016 року заборгованість, розмір якої згідно даних розрахунку наданого позивачем (т.1 а.с.5-9) становить 740195\~грн.\~76\~коп.\~та складається:\~111965 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; 183870 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.05.2010 року по 13.05.2016 року; 5812 грн. 90 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 403060 грн. 90 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 35235 грн. 51 коп. штраф (процентна складова). Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до пунктів 5.1, 8.4 кредитного договору укладеного між сторонами, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Пунктом 5.3 кредитного договору встановлено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В той же час, вищенаведеними умовами кредитного договору передбачено одночасне застосування пені та штрафу за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань, взятих на себе позичальником по даному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання Банком положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача нарахованої ним сум пені в розмірі 403060 грн. 90 коп. Разом з тим, з відповідача за неналежне виконання обовязку по своєчасній та повній сплаті кредитних коштів підлягає стягненню на користь Банку заборгованість станом на 13.05.2016 року в загальному розмірі 337134\~грн.\~86\~коп.,\~яка складається\~з:\~111965 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; 183870 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.05.2010 року по 13.05.2016 року; 5812 грн. 90 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 35235 грн. 51 коп. штраф (процентна складова). Суд не приймає до уваги позицію відповідача та її представника [PERSON] щодо необхідності відмови у позові із підстав пропуску Банком строку позовної давності. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Положеннями частини четвертої статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частин другої, третьої статті 264\~ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною першою статті 264\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається із даних розрахунку заборгованості по кредиту, [PERSON] після отримання кредитних коштів, кожного року частково сплачувала кредит, а останні проплати нею здійснені 31.10 та 01.12.2015 року. Таким чином, оскільки сторонами збільшено строк позовної давності та що [PERSON] частково здійснювала погашення кредиту, що свідчить про визнання нею боргу, а тому відсутні підстави вважати про пропуск Банком строку позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості. Також, суд не погоджується із доводами відповідача і його представника [PERSON] про необхідність відмови у позові із підстави, що за позовом Банку рішенням Полонського районного суду від 07.02.2012 року та рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 28.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю [PERSON] житловий будинок № 45 розташований по вул. Будьонного в с. Велика Березна Полонського району, площею 99,7 кв.м, шляхом його продажу за початковою ціною не нижче 90000 грн., а з вартості предмета іпотеки Банк мав сплатити заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28.03.2008 року. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-1080цс15. Крім цього, суд не приймає до увагу заперечення відповідача та її представника про те, що [PERSON] кредитні кошти за вищезгаданим кредитним договором від Банку не отримувала, а цими коштами за підтримки самого Банку фактично заволоділи службові особи фермерського господарства «Лан-1999» , про що заведено кримінальне провадження. Про отримання відповідачем кредитних коштів обєктивно свідчать дані кредитного договору та наявність тієї обставини, що [PERSON] протягом 2008-2015 року частково сплачувала кредит. Також, цей факт встановлений вищезгаданими рішеннями Полонського районного суду та апеляційного суду Хмельницької області. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,5%), який складає суму 5051 грн. 84 коп.

Outcome: partial