Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровську. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 16 січня 1976 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. З 1994 по 2009 роки чоловік працював гірником очисною забою ДП «ВК «Краснолиманська». У зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів на ДП «ВК «Краснолиманська», у її чоловіка було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології другої стадії, помірний перебіг, фаза згасаючого загострення. Емфізема легенів. Легенева недостатність другого ступеня. Професійне захворювання виникло у чоловіка у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничого фактору - пил, протягом 78% тривалості зміни. За результатами проведення розслідування хронічного професійного захворювання був складений акт за формою А-4. Висновком МСЕК від 05.11.2009р. [PERSON] вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а висновком МСЕК від 30.07.2015 року - 80% втрати професійної працездатності. В подальшому [PERSON] проходи лікування в Димитрівській центральній міській лікарні. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер. Обласною профпатологічною МСЕК було встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням з 14.04.2016р. В порушення ст.74 Конституції України, ст.4 Закону України «Про охорону праці», ст.153 КЗпП України відповідачем не було забезпечено належні, безпечні і здорові умови праці [PERSON], що призвело до виникнення професійного захворювання, тривалого періоду хвороби, а в подальшому до смерті її чоловіка. Зазначені обставини призвели до суттєвих змін до їх життя. Через тривалу хворобу чоловіка вона була позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя. Чоловік постійно відчував загальну слабкість, нездужання, задишку в спокої, що посилювалась при найменшому фізичному навантаженні, частий нападоподібний сухий кашель, відчуття нестачі повітря, відчуття дискомфорту та хрипів у грудній клітині, болі в колінних суглобах при ходьбі, ускладнення ходьби. Через зазначені обставини чоловік відчував дискомфорт та сором при спілкуванні з оточуючими людьми, тому вони як подружжя були позбавлені можливості жити повноцінним життям, відвідувати культурні заходи, подорожувати тощо. Вона в свою чергу мала постійне відчуття тривоги за здоров'я близької їй людини, батька її дітей, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого чоловіком професійного захворювання, неможливості відновлення його стану здоров'я. Після смерті чоловіка вона отримала ще більші моральні та душевні страждання у зв'язку з втратою близької людини. Дізнавшись про смерть свого чоловіка, вона зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває і до теперішнього часу. Вона постійно відчуває хронічну втому і перебуває у стані роздратованості. Моральні страждання пов'язані з її фізичним станом, а саме душевне хвилювання, постійно хвилюють думки про те, що поховала свого чоловіка та батька своїх дітей. Звичайні життєві зв'язки втрачені через обмеження спілкування з друзями, знайомими, рідними. Моральні та душевні страждання, пов'язані з тривалою хворобою та смертю чоловіка носять тривалий характер. Їй доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. На підставі наведеного позивачка просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка, 250.000 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що [PERSON], крім ДП «ВК «Краснолиманська», працював також на різних посадах на шахті «Центральна», шахті «Стаханова», ТОВ «ПСБ». Відповідно до п.17 акту розслідування професійного захворювання від 26.10.2009р. осіб, яка допустили порушення нормативно-правових актів з питань охорони праці, які призвели до даного професійного захворювання встановити не уявляється можливим у зв'язку з тривалим періодом роботи в підземних умовах. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] після ДП «ВК «Краснолиманська» працював охоронцем в ТОВ «ПСБ» з 2009 по 2011р.р., тобто професійне захворювання не заважало йому працевлаштуватися на іншому підприємстві поза впливу в умовах функціонального перенапруження. Таким чином, однієї з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання у її чоловіка. Укладаючи з [PERSON] трудовий договір відповідно до ст.29 КЗпП України йому було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому він свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. За період роботи [PERSON] він жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача його умов праці. Праця, яку він виконував, відповідала функціональним можливостям організму, загальній та спеціальній підготовці, навичкам та віку. З боку відповідача проводились попередній та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, і ніяких скарг чи заяв на стан здоров'я [PERSON] не було зафіксовано. Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача, відсутні докази протиправним дій відповідача, що спричинили втрату працездатності [PERSON], та могли б бути підставою для відшкодування позивач у моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, та є причинним зв'язком смерті з професійним захворюванням її чоловіка. У позові не зазначено, у чому саме полягає порушення законних прав позивача, у зв'язку з чим у позивача виникла упереджена оцінка своїх понесених страждань. Відповідно висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем суду не надано. Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. На підстав наведеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, не надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] працював на підприємствах вугільної промисловості на гірничих посадах з 1970 року по 2009 рік, в тому числі й на ДП «ВК «Краснолиманська» в якості гірничого робочого очисного вибою підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті з 6 жовтня 1994 року по 17 листопада 2009 року, звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуємої роботі за станом здоров'я. Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 жовтня 2009 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська 29 жовтня 2009 року, професійне захворювання у [PERSON] - хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірна течія, фаза затихаючого загострення. Емфізема легенів. Легенева недостатність другого ступеня - виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора - пил, протягом 78% часу зміни. За висновком МСЕК від 5 листопада 2009 року [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а висновком МСЕК від 3 серпня 2015 року - 80% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності безстроково у зв'язку з професійним захворюванням. На протязі 1998-2016 років [PERSON] знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з приводу професійного захворювання. [INFO] року [PERSON] умер, про що [INFO] року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області був складений відповідний актовий запис № 158. Згідно висновку обласної профпатологічної МСЕК від 27 квітня 2016 року № 380 причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням установлений. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються умови розумності та справедливості. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 січня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 16 січня 1976 року Углеуральською селищною Радою м. Губаха Пермської області, актовий запис № 4. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі №6-123цс12 та від 13 листопада 2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю членам сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства, оскільки відповідно до висновків МСЕК установлений причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Крім того, відповідач в силу положень ст. 153 КЗпП України зобов'язаний забезпечувати для робітників шахти безпечні умови праці на підприємстві. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та частиною третьою ст. 13 цього Закону на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Оскільки смерть [PERSON] настала внаслідок наявного у нього професійного захворювання, суд приходить до висновку про те, що позивачка внаслідок смерті її чоловіка внаслідок професійного захворювання, зазнала моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, як з винної особи. Суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням її чоловіка [PERSON], необхідно відмовити з тих підстав, що відповідно до положень п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, тобто така моральна шкода відшкодовується безпосередньо особі, яка зазнала фізичний біль та страждання внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивачка, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 150.000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивачку, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial