Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 1980 року народження та [PERSON] , 2009 року народження, такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти їх з місця реєстрації у зазначеному будинку. В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у даному будинку значаться: позивач, [PERSON] , 1952 року народження, син позивача, [PERSON] , 1974 року народження, онук позивача, [PERSON] , 2014 року народження, син позивача, [PERSON] , 1980 року народження, онука позивача, [PERSON] , 2009 року народження, син позивача, [PERSON] , 1975 року народження, невістка позивача, [PERSON] 1982 року народження, онука позивача, [PERSON] 2008 року народження, онука позивача [PERSON] , 2000 року народження, колишня невістка позивача, [PERSON] , 1980 року народження, онука позивача, [PERSON] , 2001 року народження. Разом з тим, син позивача [PERSON] , 1974 року народження, онук позивача, [PERSON] , 2014 року народження, син позивача, [PERSON] , 1980 року народження, та онука позивача [PERSON] , 2009 року народження, понад один рік без поважних причин у будинку належному позивачу на праві власності не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, особисті речі відповідачів у будинку відсутні. Будь-яких перешкод у користуванні та проживанні позивач та члени його родини відповідачам не чинили, останні добровільно не проживають у будинку та не цікавляться ним як житлом. З підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з місця реєстрації позивач звернувся до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання за клопотанням відповідача [PERSON] судом залучено до участі у справі третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 05 листопада 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який є одночасно законним представником відповідача [PERSON] , [INFO] , у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. У строк вказаний в ухвалі суду відзив на позовну заяву до суду не направив. 13 жовтня 2020 року подав до суду клопотання про залучення третьої особи та перенесення розгляду справи на іншу дату. 05 листопада 2020 року направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки у судове засідання через встановлення карантину. Відповідач [PERSON] та відповідно законний представник відповідача [PERSON] , [INFO] , у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомлені. У строк визначений в ухвалі суду відзив на позовну заяву не направив. 05 листопада 2020 року направив до суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області та перенесення розгляду справи. Частиною першою статті 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя стаття 131 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини другої статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі не використалися наданим законом правом на безпосередню участь у судовому засідання. Одночасно відповідачами не надано суду доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги частину першу статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, а встановлення карантину на всій території України не може бути поважною причиною неявки у судове засідання, в силу положень частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З урахуванням викладеного, а також за згодою позивача суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно із частиною четвертою статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 травня 2020 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою № 899 від 13 серпня 2020 року, виданою Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрованими за даною адресою також значаться: син позивача, [PERSON] , 1974 року народження, син позивача [PERSON] , 1975 року народження, син позивача [PERSON] , 1980 року народження, невістка позивача [PERSON] , 1980 року народження, онука позивача [PERSON] , 2001 року народження, онука позивача, [PERSON] , 2009 року народження, онука позивача [PERSON] , 2000 року народження, невістка позивача [PERSON] , 1982 року народження, онука позивача [PERSON] , 2008 року народження, онук позивача [PERSON] , 2014 року народження. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 16 липня 2020 року, погодженого сільським головою села Гоголів, проведеного за адресою: Київська область, Броварський район, село Гоголів, вулиця Бориспольця, 3, виявлено, що у вказаному будинку зареєстрований позивач, [PERSON] , 1952 року народження, також зареєстровані та проживають за даною адресою: [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 2008 року народження. Зареєстровані, але не проживають за даною адресою з 2009 року та по даний час: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 2001 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2014 року народження. З акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 30 червня 2020 року, погодженого сільським головою села Гоголів, вбачається, що [PERSON] , 1974 року народження, фактично проживає із сином [PERSON] , 2014 року народження, у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із актом від 30 червня 2020 року, складеного депутатом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, погодженого сільським головою села Гоголів, у результаті обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , 1980 року народження, зі слів сусідів виявлено, що він проживає, але не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою проживає, але не зареєстрована його донька [PERSON] , 2009 року народження. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов у частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті із доказів, наданих стороною позивача встановлено, що відповідачі понад один рік не проживають у будинку [ADDRESS] та не користуються ним як житлом, добровільно залишили його без наміру повернутися. Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні цим житловим будинком при розгляді даної справи по суті здобуто не було. Відповідачі, маючи об`єктивну можливість правом подати відзив на позовну заяву та докази, які б спростовували доводи позивача до суду не надали. Факт проживання у спірному будинку або не проживання із поважних причин не підтвердили. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення. Щодо вимоги позивача про зняття відповідачів з місця реєстрації, то підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає, у зв`язку із тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації. Частиною першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню із відповідачів на користь позивача у порядку статті 141 ЦПК України підлягає судовий збір у розмірі по - 840 грн. 80 коп., тобто у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial