Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в жовтні 2014 року відповідач отримав від неї грошові кошти у розмірі 3000 (три тисячі) грн. У встановлений строк відповідач борг не повернув, у звязку із скрутним матеріальним становищем. 03 лютого 2015 року відповідач власноручно написав розписку про зобовязання повернути отримані від позивача кошти у сумі 3000 грн. та поставив свій підпис. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу на протязі трьох місяців, починаючи з лютого 2015 року. На сьогоднішній день свої зобовязання відповідач не виконав, борг не повернув. Просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 3000 грн. та судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у жовтні 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 (три тисячі) грн., У встановлений строк відповідач борг не повернув, у звязку із скрутним матеріальним становищем. 03 лютого 2015 року відповідач власноручно написав розписку про зобовязання повернути отримані від позивача кошти у сумі 3000 грн. та поставив свій підпис. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу на протязі трьох місяців, починаючи з лютого 2015 року. На момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобовязань. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі встановлених обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved