Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернулася до суду із названим позовом у якому просила встановити юридичний факт, що 1/3 частина земельної ділянки, загальної площі 0,106 га, переданої для садівництва, розташованої на території Старопетрівської сільської ради, садове товариство «Дніпро» Вишгородського району Київської області, належала на праві власності померлої 11 липня 2005 року, [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого 25 квітня 1998 року [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/3 частину названої земельної ділянки, в порядку спадкування за заповітом, після померлої 11 липня 2005 року [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, площею 0,106 га передана для садівництва, розташованої на території Старопетрівської сільської ради, садове товариство Дніпро, Вишгородського району Київської області належала на праві власності [PERSON], на підставі державного акту на праві приватної власності на землю. 25 квітня 1998 року [PERSON] помер, після смерті якого спадщину прийняли дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] До складу спадщини померлого входило право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору. 17 серпня 2001 року померла [PERSON], після смерті якої спадкоємцем була її донька [PERSON] 6 липня 2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, після померлої 17 серпня 2001 року [PERSON] 11 липня 2005 року померла бабуся позивача [PERSON] Після смерті якої спадкоємцями є позивач та [PERSON] 6 березня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким всі свої права та обовязки, які їй належали на момент складання заповіту та на момент смерті заповіла [PERSON] На момент смерті [PERSON] належало право на наступне майно: частина квартири № 61, яка знаходиться в м. Києві по вул. Якіра, буд. 12/42; частина садового будинку, який знаходиться садовому товаристві «Десна», с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області; частину земельної ділянки , яка знаходиться на території Старопетрівської сільської ради. Однак, 17 квітня 2015 року, постановою державного нотаріуса Третьої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки у звязку з порушенням вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та статті 126 Земельного кодексу України. Тому, вона була вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили про його задоволення із викладених у ньому підстав. В свою чергу, співвідповідач [PERSON] та його представник просили відмовити у з задоволенні позову. Зазначивши, що право власності на частину земельної ділянки за [PERSON] не було зареєстроване у встановленому законом порядку і тому, фактично, не мала право заповідати його позивачці. Крім того, згідно домовленостей у колі сімї, він так само повинен був отримати частину спірної земельної ділянки. Надали суду письмове заперечення щодо позову. Представники Старопетрівської сільської ради та Третьої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності в межах чинного законодавства. Заслухавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом зазначається про наступне. У судовому засіданні встановлено, що 5 липня 2003 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Салова» на «Тур», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-БК № 233333 (а.с. 12). 25 квітня 1998 року помер [PERSON] (а.с. 102), із матеріалів спадкової справи, заведеної після його смерті, спадщину у встановленому законом порядку прийняли дружина та син (а.с. 116-119). 17 серпня 2001 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 355059 (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 6 липня 2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 1952; [PERSON] успадкувала 1/3 частину земельної ділянки площею 0,106 га, переданої для садівництва, яка розташована на території Старопетрівської сільської ради, садове товариство «Дніпро» Вишгородського району Київської області, яка належала померлому 25 квітня 1998 року [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 013412, виданого Старопетрівською сільською радою народних депутатів Вишгородського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 180 від 4 квітня 1998 року, спадкоємцем якого була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 16). 6 березня 1999 року держаний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчила заповіт [PERSON], згідно якого вона заповідала належну їй частину квартири [ADDRESS] та частину садового будинку у СТ «Днепр» та частину земельної ділянки на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, на користь позивача, який є чинним на час розгляду справи у суді (а.с. 13). 11 липня 2005 року померла [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 березня 2011 року було відмолено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно, а ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року зазначене рішення суду було залишено без змін (а.с. 164-166;182-185). Крім того, ухвалою апеляційного суду від 5 березня 2014 року було залишено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 березня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Третьої Київської державної нотаріальної контори в особі Головного управління юстиції м. Києва про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном також було залишено без змін (а.с. 180-181). 16 січня 2015 року завідувач Третьої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] зверталася до Управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області із запитом в якому просила повідомити чи видався державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,106 га, переданої для садівництва, яка розташована на території Старопетрівської сільської ради, садове товариство «Дніпро» Вишгородського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого цією ж нотаріальною конторою 6 липня 2002 року, реєстр № 1-942 на імя [PERSON] (а.с. 18). 17 квітня 2015 року представник позивача звернулася до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак того ж дня постановою державного нотаріуса [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на частину земельної ділянки у звязку з тим, що порушено вимоги статті 68 Закону України «Про нотаріат» та статті 126 Земельного кодексу України, пункти 4.12. 4.20 (глави 10) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с. 19-20). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Тобто, Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обовязки на свій розсуд. У частині 1 статті 1235 ЦК України, йдеться про те, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З урахуванням того, що померла [PERSON] успадкувала у встановленому законом порядку 1/3 частину спірної земельної ділянки після смерті чоловіка [PERSON] та заповідала частину належного їй майна позивачці [PERSON], зокрема, зазначену частину спірної земельної ділянки, то остання, у звязку із чинністю заповіту, має право на спадкування майна, що залишилось після смерті її бабусі. Посилання відповідача та його представника на ті обставини, що право власності на спірну частину земельної ділянки за життя [PERSON] не зареєструвала у встановленому законом порядку і тому позивачка не має права на 1/3 частину земельної ділянки, судом до уваги не беруться. Адже, майнові права [PERSON] підтверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом від 6 липня 2002 року за № 1-942, тому волевиявлення померлої щодо подальшої долі її майна та майнові права позивачки, як спадкоємиці, мають бути захищені державою, шляхом ухвалення судового рішення про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки у СТ «Дніпро». Що стосується позовних вимог про встановлення юридичного факту, що 1/3 частина земельної ділянки, загальної площі 0,106 га, переданої для садівництва, розташованої на території Старопетрівської сільської ради, СТ «Дніпро» Вишгородського району Київської області, належала на праві власності померлої 11 липня 2005 року, [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого 25 квітня 1998 року [PERSON], то, на переконання суду, для захисту прав позивачки достатнім є прийняття судового рішення про визнання за нею права власності на спірну 1/3 частину земельної ділянки. Отже, із врахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі, досліджених у судовому засіданні доказів, визначених судом норм матеріального і процесуального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial