Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу Зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2013 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з червня 2015 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просила шлюб розірвати, прізвище їй залишити [PERSON], місце проживання дитини визначити з нею. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував, надав суду заяву про визнання позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 05 липня 2013 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 433, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 105361. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з червня 2015 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя. Сторони проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ст. 113 СК України прізвище позивачки [PERSON] необхідно залишити [PERSON]. Місце проживання дитини сторін, малолітнього [PERSON], [INFO] необхідно визначити з матірю [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

Outcome: approved