Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернулась позивач з позовом до [PERSON] із вимогою про позбавлення його батьківських прав на їх спільну дитину [PERSON], [INFO], обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 08 листопада 2008 року по 06 травня 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Вказувала, що фактично з часу розлучення по теперішній час відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не відвідує її в навчальних закладах, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Тому на підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Її представник [PERSON], яка діє на підставі договору від 02.11.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в обґрунтування посилалась на обставини, які викладені в позові та в документи, що до нього долучені. Додатково зазначила, що будь-яких перешкод з боку позивача у спілкуванні відповідача з дитиною не було, а тому відсутність уваги, піклування та допомоги з боку відповідача не має будь-яких обєктивних підвалин і є лише проявом його незацікавленості та байдужості відносно власної дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи шляхом надсилання йому судової повістки за місцем його реєстрації, його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09.04.2015 року в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала, що незважаючи на те, що відповідач дійсно не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, проте вона як бабуся завжди готова допомогти. Підтвердила, що з травня 2015 року відповідач мешкає у Росії, звязок з позивачем та донькою не підтримує. Також вказувала, що дійсно відповідач не має наміру повертатися на Україну, буде отримувати громадянство Росії та оскільки не має постійного доходу не приїжджає до Харкова. Представник третьої особи Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи, через канцелярію суду долучив письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки своїх батьківських обовязків він не виконує, дитиною не цікавиться, просив розглянути справу за його відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є знайомою матері позивача і одночасно працює листоношею на ділянці, до якої відноситься будинок, де мешкає позивач. Зазначила, що бачила відповідача один раз на весіллі і ніколи не бачила, що дитина гуляє з батьком, або він приходить до неї до дому. Свідок [PERSON] суду показала, що є подругою позивача вже близько 5 років і за час спілкування бачила колишнього чоловіка позивача лише один раз, коли дитині був один рік. Вказала, що оскільки доволі часто буває в гостях у позивача, то може із достовірністю сказати, що відповідач свою дитину не відвідує, її життям не цікавиться. Зазначила, що малолітня [PERSON] називає батьком свого діда, батька позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ВЛ №190129 від 26.02.2010 року - відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (актовий запис № 917 від 26.02.2010 року) (а.с.19). Відповідно до копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.05.2011 року вбачається, що між позивачем та відповідачем за їх спільним погодженням було розірвано шлюб (а.с.6). Як вбачається з довідки, видної Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №458 комбінованого типу Харківської міської ради №28 від 29.05.2015 року, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №458 з 03.09.2012 року і по цей час. Вихованням та утриманням дитини займається її мати: проводить та забирає з дитячого садка, сплачує за харчування дитини, за заняття в додаткових гуртках, відвідує урочисті заходи, свята. За весь період перебування дитини в дошкільному навчальному закладі №458 батько не цікавиться дитиною, до дошкільного закладу не приходив (а.с.7). Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом охорони здоровя «Харківська міська дитяча поліклініка №12» №1 від 02.06.2015 року, судом вбачається, що за інформацією, наданою головним лікарем лікування та обстеження проводиться в присутності матері, батько під час відвідувань лікарем дитини на дому за весь час перебування дитини на обліку у медичному закладі не був присутній (а.с.8). Вище досліджені докази, суд розцінює, як неналежне виконання батьківських обовязків [PERSON], оскільки саме на батьків, покладено обовязок виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом же встановлено, що ці обовязки відповідач не виконує, оскільки дитиною не цікавиться та не спілкуються з нею, причому судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що у здійсненні цього у нього є обєктивні перепони. Відповідно до висновку департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчий комітет Харківської міської ради вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.35-36). Аналізуючи наданий до суду висновок, суд зазначає, що він є обєктивним, відображає істинне положення речей, не був спростований представником відповідача, а навпаки їм підтверджений, оскільки дійсно [PERSON] після розлучення із позивачем (з 2011 року) участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, при цьому обєктивних перешкод у цьому не мав. Крім того, у висновку та з пояснення сторін встановлено, що відповідач з травня 2015 року виїхав за межі України на постійне місце мешкання. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обовязки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України: Батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини . Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав , особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Відповідно до розяснень наданих в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов до для отримання нею освіти; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків відносно своєї доньки, не займається її вихованням, взагалі не спілкується з нею, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться її станом здоровя, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач та його представник не надали. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved