Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], і після розлучення з відповідачем син [PERSON] проживає з нею. В м. Москва їй запропонували роботу, тому вона бажає виїхати з дитиною в Російську федерацію, де буди проживати в орендованій квартирі зі своїм чоловіком [PERSON], а дитину влаштують у дитячий садочок. Оскільки відповідач не надає їй дозволу на виїзд дитини з України, вона просить суд: 1. Надати їй дозвіл на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон до російської федерації без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], до повноліття дитини; 2. Дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до російської федерації до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. просили суд відмовити в позові. Відповідач суду пояснив, що він мешкає та працює в м. Світловодську, своєчасно сплачує аліменти позивачці на утримання сина, але в звязку з тим, що за ініціативою позивачку шлюб між ними розірвано, він майже не має змоги достатньо спілкуватися та приймати участь у вихованні сина, проте сильно цього бажає. Так як позивачка створила нову сімю, та бажає виїхати в РФ з новим чоловіком на роботу та проживання забравши з собою їх спільного сина, то такими діями вона порушить його права на спілкування з дитиною та участь його у вихованні свого сина, тому він заперечує проти позову. Крім цього, зазначив. що позивачка не надала суду документів, які б доводили, що вона з дитиною будуть дійсно жити в Москві, що їх син буде влаштований у дитячий садок. Та в РФ будуть забезпечені належним чином права дитини. Представник відповідача суду пояснив, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки дозвіл на виїзд малолітньої дитини може бути надано судом лише на одноразову поїзду, час здійснення якої та час повернення з якої та її мета повинні підтверджуватися документально. Представник третьої особи органу опіки та піклування Світловодської міської ради в судовому засіданні зазначив, що позивачем не надано до суду доказів, які б доводили, що на території російської федерації буде на необхідному рівні забезпечені права дитини. Крім цього пояснив, що вивіз позивачкою малолітньої дитини за кордон без згоди батька дитини, є прямим порушення права батька дитини на участь у вихованні, утриманні свого сина та безпосередньому їх спілкуванні, що є неприпустимим. Свідок позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що живе та працює в Москві, де знімає квартиру. Він одружився з позивачкою та бажає щоб вони з її сином [PERSON] жили разом в Москві, де позивачка буде працевлаштована, а дитина буде ходити у садочок. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно рішення суду від 17 жовтня 2013 року шлюб між сторонами - батьками дитини розірвано за ініціативою позивачки [PERSON] [PERSON] [PERSON], після розлучення його батьків, за їх усною домовленістю проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] працює за сумісництвом у кількох організаціях, на підставі рішення суду сплачує аліменти на утримання свого сина, що підтверджується документально, та заборгованості з виплати аліментів не має. Відповідач бере та бажає брати особисту участь в утриманні та вихованні свого сина, участь у житті дитини, його розвитку. Рішенням органу опіки та піклування Світловодської міської ради №1101 від 13 листопада 2013 року «Про участь [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], з метою захисту прав дитини та в інтересах дитини, вирішено: з метою спілкування та участі у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначено порядок зустрічей [PERSON] з сином щотижня: у вівторок та четвер з 17 до 19 години та в неділя з 10 до 13 години (в присутності матері) на нейтральній території. Позивачка 05 жовтня 2016 року уклала шлюб з [PERSON], який тимчасово мешкає в м. Москва, де і працює. Відповідно до ч.ч.7-10 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тощо . Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення дій, які порушують сімейні права. В силу статі 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частиною 1 статті 152 СК України встановлено право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, тощо. Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивачка, бажаючи виїхати з малолітньою дитиною на заробітки до Росії в м. Москва де і буде проживати, з періодичним поверненням не невизначений період до України, тим самим фактично змінює постійне місце проживання дитини без згоди на те батька дитини відповідача [PERSON] Зміною місця проживання дитини позивачка створить перешкоди у спілкуванні батька та дитини між собою, створить перешкоди в утриманні та вихованні батьком свого сина, та порушить встановлений рішенням органу опіки та піклування вищезазначений порядок, що призведе до порушення як сімейних прав відповідача батька дитини, так і порушення права на спілкування зі своїм кровним батьком малолітнього [PERSON], що є неприпустимим. Крім цього, відповідно до положень ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. При цьому, відповідно до положень статей 1-4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та вїхати в Україну. Порядок вїзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави. Документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретну визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею повноліття за кордон без згоди батька суперечить положенням статей 141, 153, 157, 160 СК України, які визначають рівність прав та обовязків батьків стосовно виховання дитини, чим фактично буде позбавлено батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею, чим буде порушено права дитини. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, які не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому в їх задоволенні належить відмовити. Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.88 ЦПК України. та покласти на позивача.

Outcome: dismissed