Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив поділити спільне майно, набуте сторонами за час шлюбу, і в порядку розподілу виділити йому у власність 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , та виділити у власність [PERSON] - 1/2 частину даної квартири. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 04 лютого 2011 р. було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 р. У шлюбі з відповідачем була придбана за спільні кошти трикімнатна квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 17.09.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. з реєстровим номером 2318. Такий договір укладений за згодою позивача, а відтак спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим просив виділити йому Ѕ частини спірної квартири. Ухвалою суду від 03.09.2018 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 12.11.2018 р. відкрито провадження у справі № 758/9940/18 за вказаним позовом (після усунення позивачем недоліків) з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В квітні 2019 р. відповідачем [PERSON] була подана зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом просить розподілити спільно нажите майно подружжя наступним чином: виділити у власність [PERSON] в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя квартиру [ADDRESS] , а також виділити у власність [PERSON] в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя квартири [ADDRESS] . Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 04 лютого 2011 р. було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 р. У шлюбі з [PERSON] були придбані за спільні кошти квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Враховуючи, що з нею проживають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , просить збільшити свою частку і виділити їй у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] та виділити у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вищевказана зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом з об`єднанням в одне провадження, в зв`язку з чим суд перейшов на загальне позовне провадження. 22.04.2019 р. від представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» через канцелярію суду надійшли пояснення на зустрічний позов, згідно яких 28 липня 2011 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір. Іпотека, відповідно до п.2.1 такого договору, забезпечує виконання грошових зобов`язань Іпотекодавця, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з Кредитного договору №014/1123/74/25947 від 28.07.2011 року, укладеного між Іпотекодавцем та Банком. Предметом іпотеки є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі- продажу квартири, посвідченого Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 липня 2006 року за реєстровим №2778, зареєстрованого тим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 28 серпня року за номером 1529850, зареєстрованого КП міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05 вересня 2006 року, про що видане Реєстраційне посвідчення №023414, записано у реєстрову книгу №957-253 за реєстровим №1470, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 липня 2011 року. Право приватної власності Іпотекодавця підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 30704968, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21.07.2011 року, в якому вказаний реєстраційний номер майна: 34193425 та загальна вартість нерухомого майна: 102 213,00 гривень (п.1.1 Іпотечного договору). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2006 року, Продавці продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Договір вважається укладеним з моменту нотаріального посвідчення, а власності на квартиру у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору (п. 12 Договору купівлі-продажу), а відтак, право власності у Позичальника на квартиру [ADDRESS] виникло 28 серпня 2006 року, у зв`язку з чим представник третьої особи за зустріним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. 24.06.2019 р. позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, з огляду на те, що за 4 роки до шлюбу, а саме 28.08.2006 р. він придбав квартиру [ADDRESS] , та зареєстроване право власності за цим договором 05.09.2006 р. Дану квартиру позивач за первісним позовом придбав не за спільні кошти з відповідачем, яких навіть не існувало на момент такого укладення, а на кошти, отримані в кредит від АТ «Райффайзен Банк Аваль». Документи, що оформлялись після укладення шлюбу щодо спірної квартири [ADDRESS] , стосувались виключно умов Кредитного договору, в забезпечення якого в 2006 році позивачем укладено договір іпотеки з Банком. Зазначив, що станом на 05.02.2018 р. становить 300 379,56 грн., що має бути поділена між сторонами порівну. Висловив сумнів щодо оцінки квартири [ADDRESS] , та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. 15.07.2019 р. позивачем за зустрічним позовом подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що, отримавши кредит 21.07.2011 р. у розмірі 402 521, 51 грн. після укладення шлюбу з нею, відповідач за зустріним позовом достеменно знав, що такий кредит на погашення заборгованості за квартиру [ADDRESS] буде покладений на спільний бюджет, а отже, на її думку, вказані кредитні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, якими [PERSON] розпорядився, погашаючи заборгованість за квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що на момент укладення договору 21.07.2011 їй не було відомо про те, що кредитний договір є рефінансування попереднього кредитного договору. Ухвалою від 18.07.2019 р. задоволено заяву представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів та витребувано у Публічного акціонерного товариства «Раффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд.9, код ЄДРПОУ 14305909) інформацію про відкриття позивачем [PERSON] рахунків з лютого 2011 р. та їх наявність станом на 05.02.2018 року. Ухвалою суду від 22.11.2019 за заявою представника відповідача про витребування доказів витребувано: 1) з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виписки по даним рахункам за період з 04.02.2011р. по 05.02.2018р. із зазначенням початкових сум коштів на рахунках та залишку і наявності коштів за вказаний період часу; 2) з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином завірену копію заяви та згоди [PERSON] на отримання [PERSON] кредиту за кредитним договором № 014/1123/74/25947 від 28.07.2011р., яка повинна міститись в матеріалах кредитної справи; 3) з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» інформацію щодо наявності та існування договору оренди індивідуальної, депозитарної чи іншої банківської ячейки, укладеного між даною банківською установою та громадянином [PERSON] , зокрема в Шевченківській філії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що розташована за адресою: 01030, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7 із наданням належним чином завіреної копії даного договору в разі його існування за період з 04.02.2011р. по 05.02.2018 р.; 4) з центрального офісу ПАТ «Альфа Банк-Україна», що розташований за адресою: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6, наступну інформацію: чи відкривав у даній банківській установі - розрахункові, особисті, зарплатні, депозитні рахунки на своє ім`я громадянин України [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] починаючи з лютого 2011р. та чи мав він вище вказані рахунки станом на 05.02.2018р. В разі наявності вище вказаних рахунків на ім`я [PERSON] за вище вказаний період часу, витребувати з ПАТ «Алфа Банк- Україна» виписки по даним рахункам за період з 04.02.2011р. по 05.02.2018р. із зазначенням початкових сум коштів на рахунках та залишку і наявності коштів за вказаний період часу; 5) з центрального офісу АТ «Сбербанк», що розташований за адресою: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, наступну інформацію: чи відкривав у даній банківській установі - розрахункові, особисті, зарплатні, депозитні рахунки на своє ім`я громадянин України [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] починаючи з лютого 2011р. та чи мав він вище вказані рахунки станом на 05.02.2018р. В разі наявності вище вказаних рахунків на ім`я [PERSON] за вище вказаний період часу, витребувати з АТ «Сбербанк» виписки по даним рахункам за період з 04.02.2011р. по 05.02.2018р. із зазначенням початкових сум коштів на рахунках та залишку і наявності коштів за вказаний період часу. Через канцелярію суду 15.07.2020 року надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення доказів, в якій сторона позивача просить заборонити [PERSON] мати доступ до вмісту орендованого ним індивідуального банківського сейфу який знаходиться в Оболонському районному відділенні АТ «Райффайзен Банк аваль» за адресою: 04211, м. Київ, вул. Архипенка Олександра, буд. 2/12 до моменту винесення судового рішення у справі та оглянути докази які можуть міститись у вище вказаному індивідуальному банківському сейфі за їх місцезнаходженням. 20.07.2020 р. Ухвалою суду у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Придувалова В.В. про забезпечення доказів - відмовлено. Ухвалою суду від 14.07.2020 р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 29.09.2020 р. через канцелярію суду представником відповідача за первісним позовом подана заява про відвід головуючого у справі - судді Ларіонової Н.М. від розгляду даної справи, яка мотивована тим, що у сторони відповідача є сумніви в неупередженості та об`єктивності судді, оскільки в підготовчому засіданні 14.07.2020 р. головуючим відмовлено в клопотанні відповідача, що є позивачем за зустрічним позовом, про призначення у справі товарознавчої експертизи, чим, на думку сторони, порушено принцип змагальності сторін. Вищевказана заява отримана головуючим у справі 12.10.2020 р. (після виходу з відпустки). Ухвалою суду від 23.10.2020 р. визнано необґрунтованим відвід головуючому по справі - судді Ларіоновій Н.М., заявлений представником відповідача - адвокатом Придуваловим В.В. при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство « Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя, для вирішення питання про відвід копію даної ухвали та копію заяви про відвід - передано до канцелярії з цивільних справ Подільського районного суду м. Києва для визначення судді в порядку ст.33 ЦПК України . Ухвалою суду від 10.02.2021 р. (суддя Рибалка Ю.В.) відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за зустріним позовом [PERSON] про відвід судді. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Зазначили, що спірна квартира за первісним позовом придбана під час шлюбу з відповідачем, а відтак має бути поділена між подружжям. Щодо спірної квартири [ADDRESS] за зустрічним позовом зазначили, що оскільки вона придбана та належним чином право власності зареєстровано до шлюбу, то є особистою приватною власністю подружжя, а відтак, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судове засідання 11.06.2021 р. відповідач [PERSON] та її представник повторно не з`явились, в черговий раз представник відповідача просила судове засідання відкласти, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, згідно своїх пояснень та відповідей на позов, - позовні вимоги [PERSON] не визнала, наполягала на задоволенні свого зустрічного позову. Враховуючи повторність неявки сторони відповідача, наявність в матеріалах справи заяв по суті справи, якими обмінялись учасники справи, суд вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду справи за клопотаннями представника відповідача, в зв`язку з чим розглядає справи за відсутності відповідача та її представника. Представник третьої особи ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» щодо позову [PERSON] поклалась на розсуд суду, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечувала, з огляду на те, що квартира [ADDRESS] була придбана позивачем за первісним позовом до шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2011 року, актовий запис № 110, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року, що набрало чинності, розірвано (справа № 758/12414/17). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Так, щодо первісного позову суд зазначає таке. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджуються договором купівлі продажу квартири від 17 вересня 2013 р. між продавцем Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та покупцем [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. і зареєстровано в реєстрі за № 2318, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно про реєстрацію права власності. Так, предметом первісного позову є квартира [ADDRESS] , що придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. за реєстровим № 2318. Відповідно до п. 4.4. вказаного Договору, цей договір укладений за згодою чоловіка покупця [PERSON] , згода якого яка викладена в окремій заяві. З тексту заяви [PERSON] від 10.09.2013 р. на ім`я приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. вбачається, що [PERSON] не заперечує проти придбання його дружиною [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS] , і стверджує, що придбання вказаної квартири відповідає їх спільному волевиявленню та здійснюється в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, позивач та відповідач не заперечують і визнають факт придбання вищевказаної квартири у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не має з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Означені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17. З метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства під час вирішення справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дав судам такі роз`яснення: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належать до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належать одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. В зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом не заперечує щодо придбання спірної квартири [ADDRESS] у шлюбі та що така квартира є спільною сумісною власністю подружжя, та з урахуванням наявності ще однієї квартири на ім`я позивача первісного позову, просила поділи квартири між таким подружжям, залишивши їй у власності квартиру [ADDRESS] . З урахуванням того, що договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] був укладений в період шлюбу сторін, за згодою іншого з подружжя, суд дійшов висновку, що спірна трикімнатна квартира [ADDRESS] придбана позивачем і відповідачем у шлюбі і має статус спільної сумісної власності подружжя, що не заперечує ні позивач ні відповідач. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] про поділ трикімнатної квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про збільшення її частки шляхом виділення їй у власність трикімнатної квартири [ADDRESS] , та виділення [PERSON] у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , то суд приходить до висновку, що зустрічній позов не підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] придбана позивачем [PERSON] 28.08.2006 р., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2006 р. між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. і зареєстрованим у реєстрі за № 2778. Права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано 05.09.2006 р. за реєстровим № 1470 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням за № [NUMBER] від 05.09.2006 р. Крім того, судом встановлено, що для придбання квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] отримав кредит АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 97 000,00 доларів США, що підтверджується кредитним договором №014/1179/74/885 від 28.08.2006 р. Вказане підтверджується договором іпотеки від 28.08.2006 р. до кредитного договору №014/1179/74/885 від 28.08.2006 р., зареєстрованим в реєстрі за №2783 та договором іпотеки до кредитного договору №014/1179/74/885 від 28.08.2006 р. зареєстрованим в реєстрі №2781. При цьому, доводи сторони позивача за зустрічним позовом щодо її необізнаності про фактичне рефінансування попереднього кредитного договору, суд не бере до уваги, оскільки даючи свою згоду на укладення іпотечного договору від 28.07.2011 р., такий договір містить інформацію про дату набуття права власності на квартиру [ADDRESS] , а саме за договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2006 р., право власності на яку зареєстрованого БТІ 05.09.2006 р., та позивачу за зустрічним позовом це мало бути відомо зі змісту такого іпотечного договору. Таким чином, судом встановлено, що спірна двокімнатна квартира [ADDRESS] , придбана позивачем за чотири роки до шлюбу з відповідачем [PERSON] і право власності на вказану квартиру у позивача зареєстровано належним чином КП БТІ 05.09.2006 р., про що свідчить реєстраційне посвідчення № [NUMBER] , в якому зазначено запис в реєстрову книгу № д.957-253 за реєстровим № 1470. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Пунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із позовом позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що спірна квартир [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, тоді як в судовому засіданні встановлено, та матеріалами справи підтвердження факт набуття права власності на таку квартиру до шлюбу, доказів на спростування таких фактів або участі у спільному придбанні квартири - позивачем за зустріним позовом суду не представлено. Отже, на підставі до ст. 60 СК України, суд приходить до висновку, що двокімнатна квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] до шлюбу з [PERSON] і не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] . З огляду на вищезазначене, двокімнатна квартира [ADDRESS] , не підлягає поділу. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON] про збільшення її частки шляхом виділення їй у власність трикімнатної квартири [ADDRESS] то відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд не знаходить правових підстав, для задоволення зустрічної позовної вимоги [PERSON] про збільшення її частки шляхом виділення їй у власність трикімнатної квартири [ADDRESS] . Проживання дітей з відповідачем [PERSON] , само по собі не є підставою для збільшення її частки. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна не доведено. Аналогічна правова позиція висвітлена в ухвалах Верховного Суду у справі № 448/1722/16-ц та у справі 297/2837/17. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладені обставини, оскільки заявлені відповідачем зустрічні позовні вимоги не підтверджені будь якими належними та достатніми доказами, які б підтверджували право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення первісного позову, то з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом сплачений останнім при подачі позову судовий збір в розмірі 5 286,0 грн., підтверджений квитанцією № 165 від 31.07.2018 р. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, то сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір в розмірі 9 605,0 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягає до стягнення. Враховуючи вищевикладене, ст.ст. 57-60,69,70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved