Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначено, що 21.06.2018 року [PERSON] надано [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. на строк до 21.07.2018 року. Зазначені обставини підтверджуюються складеною відповідачем розпискою від 21.06.2018 року, згідно якої [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти з відсотками у розмірі 72% річних в строк до 21.07.2018 року. Відповідачу неодноразово було пред`явлено вимогу про сплату боргу, проте, зобов`язання так і не було виконано. 06 лютого 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в своїх письмових поясненнях просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з`явилася, відзив не подавав, причину своєї неявки суду не повідомилв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується наданим позивачем оригіналом розписки. В підтвердження укладення договору позичальник надав позикодавцю письмову розписку. Відповідно до договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 26000,00 грн., а останній отримав їх та зобов`язався повернути отримані кошти з відсотками у розмірі 72% річних. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно ст.ст.1046,1047,1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання грошового зобов`язання відповідач суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. При таких обставинах, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існували договірні відносини за договором позики, при цьому сторонами був встановлений відповідний строк (термін) виконання боржником обов`язку повернення суми позики, а саме до 21.07.2018 року. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Так як відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором в частині повернення позивачу позики та відсотків у розмірі 72% річних, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 35457,78 грн. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з вказаним позовом сплатив судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. ( а.с. 10) Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України в зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840,80 грн., понесених витрат по сплаті судового збору. Таким чином, на користь позивача з відповідача суд стягує суму боргу в розмірі 35457,78 грн. та судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved