Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати6 за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір у розмір 4 800 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 04 вересня 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Попільнянського РУЮ в Житомирській області. У шлюбі сторонами у справі придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підстав договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. 30 вересня 2013 року, реєстраційний номер 1003 та зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON] Досягти згоди щодо поділу вказаного майна не вдалося, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав наведених у ньому, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 04 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації громадського стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області 04 вересня 2002 р. (а. с. 4). Згідно договору купівлі-продажу 13 вересня 2013 року придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. 30 вересня 2013 року, реєстраційний номер 1003 та зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON] (а.с. 7-8). Реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9). За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що вказані у п. 22 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК та 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна,спір між ними може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved