Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в [ADDRESS] . Зазначений будинок, відповідно до довідки виконкому Новоободівської сільської ради, відносився до суспільної групи робочий двір. Спадкоємцем до майна покійної [PERSON] за заповітом є [PERSON] , яка своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач звернулася до Тростянецького державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на цілий житловий будинок та господарські споруди, які розташовані в [ADDRESS] , та належали померлій [INFO] . [PERSON] Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.04.2019 р. замінено первісного відповідача Ободівську сільську раду Тростянецького району Вінницької області на належного відповідача Новоободівську сільську раду Тростянецького району Вінницької області. Ухвалою суду від 22.10.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з частиною третьою\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встанолено, що 22.10.2002 р. секретар виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №349, згідно якого [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження на все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок та надвірні будівлі, розміщені в [ADDRESS] , земельний та майновий пай, зароблений в КСП «Світанок», заповіла [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років, про що 27.08.2006 р. складено відповідний актовий запис №33 (а.с.6). Згідно погосподарської книги №11, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , відноситься до категорії робочих дворів. Станом на 15.04.1991 р. склад двору наступний: голова двору [PERSON] , 1939 р.н., що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Новоободівської сільскої ради №497 від 07.05.2018 р. (а.с.9). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м., допоміжною площею 35,4 кв.м., складається з житлового будинку- А, веранди а (а.с.10-12). Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння , у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. З огляду на викладене судом встановлено, що за життя [PERSON] належав житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зі спадкової справи №437/06 р. до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після її смерті зверталася [PERSON] Заява надійшла до Тростянецької ДНК 25.10.2006 р. за №609 (а.с.79). Позивач також отримала 06.03.2007 р. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,7767 га в межах згідно з планом, розташованої на території Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0524184200:01:003:0029, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №377122, виданого Тростянецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 20.03.2006 р. та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010684200235; на частку майна пайового фонду КСП «Світанок» с. Ободівка, Тростянецького району Вінницької області, визначеного в розмірі 0,1052 відсотків на суму 8630 грн. 61 коп., належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства; грошові вклади з процентами та компенсаціями, які зберігаються у філії №2936 с.Ободівка Тростянецького району (а.с.101,102). 06.07.2007 р. [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з сараєм та огорожею, розташованого в [ADDRESS] (а.с.117). У листі завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори від 30.06.2018р. №422/02-17 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , у [PERSON] відсутній, вона має право звернутися до суду з позовом для визнання за нею права власності на житловий будинок після померлої (а.с. 13). Тобто, в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] померла [INFO] , і спадкоємцем до її майна за заповітом є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , а саме житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS] , які належали останній за життя, підлягають задоволенню.

Outcome: approved