Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

у серпні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у березні 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 800000 грн., під 17% річних на строк до 04 березня 2017 року. Відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 462037,33 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Богдан О.О. від 23 вересня 2013 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні 26 листопада 2013 року [PERSON] заявлено зустрічну позовну заяву про захист прав споживача, визнання договорів про відступлення права вимоги та передачу прав за договорами забезпечення недійсними, яку судом прийнято до спільного розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у грудні 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з якими банк відступив на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором від 29 березня 2007 року, укладеним між банком та [PERSON] Проте позивач не була повідомлена про заміну кредитора у зобов'язанні, що позбавило її можливості виконувати кредитні зобов'язання, оскільки первісний кредитор не приймав від позивача грошові кошти, а про існування нового їй не було відомо. Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір відступлення не відповідає вимогам чинного законодавства України, порушує її права та законні інтереси. За таких обставин, [PERSON], з урахуванням уточненої зустрічної позовної заяви від 05 травня 2015 року, просить суд визнати недійними пункт 6.1 розділу 6 та підпункт «m» пункту 10.1. договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року з моменту укладення та виключити їх з умов договору. (а.с. 174-178 т.І) Позивач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від її представника надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. На підставі розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. від 03 жовтня 2016 року призначено повторний автоматичний розподіл даної справи у зв'язку із звільненням [PERSON] із займаної посади. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2016 року головуючим суддею у справі визначено суддю Оболонського районного суду м. Києва Шумейко О.І. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 29 березня 2017 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 33, за умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 800000 грн. під 17 % річних на строк до 04 березня 2017 року для придбання майнових прав на квартиру, яка будується. Договір між сторонами укладений у письмовій формі. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги за кредитним договором №33 від 29 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За приписами ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положення ст. 526 ЦПК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою та змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором. Розмір процентів, тип процентної ставки, (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Матеріалами справи підтверджено, що між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позичальником [PERSON] виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням в кредит грошових коштів. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до позичальника по кредитному договору від 29 березня 2007 року № 33. Як вказує позивач, станом на 31 травня 2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість по кредитному договору від 29 березня 2007 року № 33 у загальному розмірі 462037,33 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 406982 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 52427,41 грн. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (стаття 58 ЦПК України) Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у своїх запереченнях щодо стягнення з неї заборгованості по кредиту на користь позивача ТОВ «Кредитні ініціативи», зокрема, послалася на те, що на час вирішення справи у суді позивач за первісним позовом своє право вимоги за кредитним договором відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо», на підтвердження чого відповідачем було долучено копію договору відступлення прав вимоги. 24 листопада 2015 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо» укладено договір про відступлення прав вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 33 від 29 березня 2007 року. В той же день, 24 листопада 2015 року, ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо» відступила своє право вимоги за вказаним кредитним договором на користь громадянки України [PERSON], що підтверджується договором про відступлення права вимоги за кредитним договором №33 від 29 березня 2007 року, укладеного 24 листопада 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія інвест-кредо» та [PERSON] Позивач за первісним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи. У судові засідання, призначені на 26 травня 2016 року, 12 липня 2016 року, 06 жовтня 2016 року, 17 листопада 2016 року, 11 січня 2017 року, 14 лютого 2017 року, позивач явку свого представника не забезпечив, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав. У клопотанні, долученому до позовної заяви, представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» просив розглянути справу без присутності представника позивача у свсіх судових засіданнях. (а.с. 50 т.І) Заяв, клопотань від третіх осіб про вступ до участі у справі в якості позивача в порядку правонаступництва до суду не надходило. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що на час вирішення справи судом право вимоги до відповідача від позивача перейшло до іншої особи, а відтак права та інтереси позивача не є порушеними. Щодо заявленого зустрічного позову [PERSON] про визнання окремих умов договору про відступлення права вимоги недійними судом встановлено наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги. За умовами укладеного договору банк передав товариству кредитний портфель, а останній зобов'язався сплатити за нього грошову винагороду на умовах, визначених договором. Внаслідок передачі кредитного портфелю за цим договором ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло всіх прав вимоги банку за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначених у реєстрі позичальників, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Сторони договору відступлення прав вимоги домовились, що терміни даного договору вживаються у наступному значенні: кредитний портфель - сукупність усіх прав вимоги, які передаються (відступаються) первісним кредитором новому кредитору за цим договором; права вимоги за кредитами - всі існуючі та майбутні, наявні та умовні права вимоги первісного кредитора до позичальників за кредитними договорами, включені до кредитного портфеля, який передається за цим договором, включаючи (але без обмежень) існуючі та майбутні, наявні та умовні права грошової вимоги первісного кредитора до позичальників щодо виконання (стягнення, повернення) грошових зобов'язань, що виникли та/або можуть виникнути у майбутньому на підставі кредитних договорів; реєстр позичальників - це перелік необхідних даних щодо позичальників та прав вимоги, наведений в додатку №1 до цього договору. Згідно з п. 6.1. договору відступлення прав вимоги, враховуючи вимоги чинного законодавства щодо повідомлення первісним кредитором позичальників про здійснення відступлення прав вимоги на користь іншої особи та необхідність новому кредитору повідомити позичальників про виконання грошових вимог шляхом перерахування коштів на нові банківські реквізити, сторони домовились здійснити розсилку повідомлень кожному позичальнику про відступлення прав вимоги за формою, затвердженою додатком №4 та повідомлення про нові банківські реквізити спільними зусиллями. Відповідно до пп. «m» п. 10.1. договору первісний кредитор, після укладення цього договору не надаватиме позичальникам жодних довідок або будь-яких інших документів, що стосуються кредитних договорів чи договорів забезпечення, зокрема, але не виключно, про стан та/або про відсутність заборгованості позичальників за кредитними договорами. Договір відступлення прав вимоги укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями статті 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок заміни кредитора у зобов'язанні визначений статтею 516 ЦК України. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно з ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як убачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» виникли договірні правовідносини, пов'язані з отримання в кредит грошових коштів. За умовами п. 5.3.4 кредитного договору банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. Відповідно до п.п. 5.1.3, 5.4.1 кредитного договору банк зобов'язаний, а позичальник має право на отримання від банку консультаційної допомоги з усіх питань, що стосуються кредитування, яке здійснюється згідно з цим договором. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] послалася на те, що при укладенні оспорюваного нею договору відступлення прав вимоги відповідачем та третьою особою за зустрічним позовом було допущено ряд порушень вимог чинного законодавства України, що істотно порушує права позивача як споживача фінансових послуг. Пунктом 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено обов'язок кредитодавця повідомити споживача про передачу третій стороні свої прав за договором про надання споживчого кредиту. Аналогічний обов'язок відповідачів був встановлений у п. 6.1 договору про відступлення прав вимоги. Однак станом на день звернення позивача із зустрічним позовом банк досі не повідомив позивача про наявність нового кредитора та передачу на його користь прав вимоги. Підпункт «m» пункту 10.1 договору відступлення прав вимоги за своїм змістом, на думку позивача, порушує як вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», так і умови кредитного договору. 28 жовтня 2013 року позивач звернулася через свого уповноваженого представника до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з проханням надати інформацію щодо стану її кредиту, суми заборгованості, тощо. Однак банк відмови їй у наданні такої інформації, оскільки запитувана позивачем інформація є банківською таємницею. Другий запит позивача залишений банком без відповіді. Враховуючи те, що за оспорюваним договором відступлення прав вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором, оспорюваний позивачем договір впливає на її права та законні інтереси. За приписами ст. ст. 203, 215 ЦК України однією з підстав для визнання правочину недійсним є невідповідність такого правочину в момент його вчинення вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до п. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Згідно з ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, у тому числі, на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). За приписами ч. 1 ст. 21 Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Обставини, на які посилається позивач, стосуються подальшого виконання відповідачем та банком за зустрічним позовом умов договору відступлення прав вимоги, зокрема, в частині неотримання позивачем повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. Наведене не тягне за собою недійсність оспорюваного правочину в частині п. 6.1 договору відступлення прав вимоги, оскільки такий пункт за своїм змістом повністю відповідає приписам Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, неповідомлення боржника у зобов'язанні про заміну кредитора несе ризик настання несприятливих для наслідків для нового кредитора, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням, що передбачено у ч. 2 ст. 516 ЦК України. Щодо недійсності підпункту «m» пункту 10.1 договору відступлення прав вимоги як такого, що суперечить ст. 4, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», судом встановлено наступне. Відповідно до п. 4.1 договору відступлення прав вимоги сторони дійшли згоди, що відступлення права вимоги первісним кредитором та набуття прав вимоги новим кредитором відбувається в день укладення договору. Відтак, після вчинення відповідачами оспорюваного правочину первісний кредитор ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» замінюється новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» у зобов'язанні - кредитному договорі від 29 березня 2007 року № 33. Отже, зобов'язання надавати консультаційні послуги позичальнику переходить до нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи», який повинен володіти усією необхідною для цього інформацією. Як убачається з матеріалів справи, про звернення позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду з позовом до [PERSON] останній через її представника стало відомо 30 жовтня 2013 року. (а.с. 55 т. І) 28 жовтня 2013 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з листом про надання інформації щодо стану кредиту, розміру заборгованості за договором, тощо. Листом від 12 листопада 2013 року № 24-10/19865 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відмовив представнику позивача у наданні такої інформації, у зв'язку з відсутністю письмового дозволу клієнта на розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, та відповідних повноважень у представника. З повторним запитом представник [PERSON] звернувся до банку у січні 2015 року, вже під час розгляду даної справи у суді, незважаючи на те, що у зобов'язанні відбулася заміна кредитора на ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказані обставини не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним в зазначеній частині, оскільки стосуються виконання сторонами своїх договірних зобов'язань. Враховуючи вищенаведене, з підстав заявлених зустрічних позовних вимог судом не встановлено невідповідності оспорюваного правочину в момент його вчинення вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, що виключає можливість визнання такого правочину в частині недійсним, а тому зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed