Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачку звільнити частину самовільно зайнятої належної їй земельної ділянки та привести земельну ділянку у первісний стан шляхом встановлення огорожі по існуючій межі, яка була до самовільного захоплення. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року вона є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Вважає, що до неї, як до особи, що набула у власність житловий будинок з господарськими спорудами у 2012 році перейшло і прав право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] загальною площею 0, 26 га. З 2017 року її сусіди - суміжні землекористувачі [PERSON] та [PERSON] порушують її право користування вищевказаною земельною ділянкою, зокрема вони порушили встановлені технічною документацією межі земельної ділянки, а саме встановили огорожу не по наявних межах, а змістили огорожу в її сторону приблизно на 1,2- 1,4 метра і таким способом захопили частину її ділянки та зменшили її площу. З даного приводу 17 квітня 2018 року адвокатом Ткачук Т.В. було надіслано звернення до Рожнятівської РДА та Брошнів-Осадської ОТГ з метою досудового врегулювання даного спору. Однак, вказані установи таке звернення проігнорували. 02 липня 2018 року звернення було направлено повторно. Із Рожнятівської РДА відповіді не надійшло, а Брошнів-Осадська ОТГ надала відповідь - акт комісії та тахеометричну зйомку земельної ділянки, з яких вбачається, що межі її земельної ділянки не порушені. З такими висновками комісії вона не погоджується, оскільки у самому плані тахеометричної зйомки чітко видно, що межі земельної ділянки та встановлена відповідачем огорожа частково не співпадають по периметру, тобто існує порушення меж. Просить врахувати висновок земельно-технічної експертизи, яким на її думку підтверджується, що відповідачем порушене її право власності на земельну ділянку, тому вона змушена звертатись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, зобов`язавши відповідачку привести земельну ділянку у первісний стан, встановивши огорожу по існуючій межі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що справді вони з позивачкою проживають по сусідству. Вона користується своєю земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При виготовленні технічної документації із землеустрою суміжні користувачі погодили межі та конфігурації її земельної ділянки. На межі її земельної ділянки та земельної ділянки, якою користується позивачка, стояв старий паркан, похилений в сторону належної їй земельної ділянки. Цей старий паркан у 2017 році вони з чоловіком вирівняли, та по існуючій межі встановили огорожу, жодним чином не порушуючи меж земельних ділянок. Навпаки, Вони в окремих місцях навіть не чіпали стару огорожу, встановили свій паркан поруч, тобто змістивши межу в свою сторону на декілька сантиметрів. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Позивачки є власником домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30539176 від 23 травня 2012 та витягу про державну реєстрацію прав № 34553940 від 19 червня 2012 (а. с. 9-11 Т-1) та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а. с. 12-14 Т-1). Вважаючи, що право позивачки на користування земельною ділянкою для обслуговування вказаного домоволодіння порушується відповідачкою, адвокат Ткачук Т.В. в інтересах позивачки зверталася з письмовими заявами до голови Рожнятівської РДА та голови Брошнів-Осадської ОТГ, що підтверджується заявами від 17 січня 2018 року та від 02 липня 2018 року (а. с. 17, 18 Т-1). У відповідь з Брошнів-Осадської селищної ради ОТГ Івано-Франківської області надійшло повідомлення про те, що заява щодо порушення меж земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] розглянута на комісії з питань землекористування, будівництва і архітектури, порушення щодо права користування земельною ділянкою не виявлені, що підтверджується повідомленням № 460 від 11 липня 2018 року (а. с. 19 Т-1). При розгляді звернення позивачки у ході обстеження встановлено, що відповідачка [PERSON] користується земельною ділянкою, площею 0,1469 га на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 2624855400:01:001:0371). При виготовленні технічної документації із землеустрою суміжні землекористувачі погодили межі, чим довели, що претензій до межі та конфігурації земельної ділянки [PERSON] не мають. Суміжній землекористувач [PERSON] заявила про порушення меж її земельної ділянки при будівництві огорожі [PERSON] . Спеціалістами ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» у присутності земельної комісії проведено обміри та встановлення межових знаків земельної ділянки [PERSON] . Згідно тахеометричної зйомки земельної ділянки, виготовленої TOB «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр», межі земельної ділянки гр. [PERSON] при встановлені огорожі не порушені, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] від 11 травня 2018 року та роздруківкою тахометричної зйомки (а. с. 20-22 Т-1). Відповідачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа заведена 16 грудня 2016 року, що підтверджується копією листа нотаріуса № 720/02-14 від 07 вересня 2018 року (а. с. 68 Т-1). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 602121 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1469 га, яка розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, також йому належав житловий будинок по [ADDRESS] , у зазначеному селищі, що підтверджується копією вказаного правовстановлюючого документу на землю, копією технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) (а. с. 46, 47, Т-1) та копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння (а. с 85, Т-1). [PERSON] , як суміжній землекористувач погодила зовнішні межі землекористування, які передавалися у власність [PERSON] , що підтверджується копіями Акту встновлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, які передаються у приватну власність (а. с. 45, Т-1) та копією технічної документації із землеустрою (а. с. 109-136, Т-1). Аналізуючи надані сторонами письмові докази, судом встановлено, що позивачка та відповідачка є суміжними землекористувачами. При цьому, позивачка користується земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів, як власник домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому до складу спадщини входить лише будинок, господарські споруди і огорожі. Отже спадкодавець правовстановлюючих документів на землю не виготовляв та відповідно у власність її не набув. Що стосується земельної ділянки відповідачки, то її частина площею 0, 1469 належала [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Крім того, рішенням Брошнів - Осадської селищної ради від 17 листопада 2016 року № 99-9/2016 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0038га (а. с. 86 Т-1). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях. В силу положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому ст. 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка або спадкодавець, внаслідок спадкування від якого вона набула права власності на домоволодіння, оформили у встановленому законом порядку право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, про порушення меж якої заявляє позивачка. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з частиною першою статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Звертаючись до суду із позовом, позивачка доводить порушення свого права власності на земельну ділянку відповідачем, мотивуючи тим, що відповідачка порушила встановлені технічною документацією межі її земельної ділянки, встановила огорожу не по встановлених межах, а змістила її огорожу, і таким чином захопила частину її земельної ділянки. Суд вважає таку позицію не обґрунтованою, оскільки позивачка не представила жодного належного та допустимого доказу фатів порушення відповідачкою її права власності на земельну ділянку, чи її прав як землекористувача. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що позивачка у встановленому порядку набула права власності на земельну ділянку, межі якої вона вважає порушеними. З висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1927/19-28/1906/20-28 від 20 серпня 2020 року (а. с. 12-21 Т-2) встановлено, що фактична площа земельної ділянки відповідачки, яка належала [PERSON] становить 0,1490 га, що відповідає державному акту пна право власності земельної ділянки спадкодавця. Фактичне розмежування меж земельної ділянки за кадастровим номером 2624855400:01:001:0371, не відповідає межам, вказаним у правовстановлюючих документах, однак в даному випадку можливо має місце незначне зміщення земельної ділянки по координатах на північний захід, що підтверджується візуальним порівнянням своєрідної моделі досліджуваної земельної ділянки, згідно державного акту, поземельної книги і технічної документації з своєрідною моделлю ділянки згідно фактичних меж. Позивачка фактично не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачка самовільно захопила частину належної їй земельної ділянки, змістивши межу при встановленні огорожі. Таким чином позивачка не довела порушення її законного права власності чи права користування землеюю відповідачкою внаслідок порушення меж земельної ділянки, якою вона на даний час користується, а тому суд вважає за необхідне постановити рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed