Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15.12.2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На час звернення до суду позивачка утримує обох дітей за свою зарплату, розмір якої становить 1200,00 грн., та пенсію своєї матері. Відповідач бере участь в утриманні дітей вибірково, майже не спілкується з дітьми, до 2012 року іноді спілкувався з дітьми та надавав матеріальну допомогу, яка в середньому складала 90,00 грн. на місяць на кожну дитину. В квітні 2013 року відповідачем була надана одноразова матеріальна допомога у розмірі 750,00 грн. на кожну дитину. Діти мають слабке здоров'я, часто хворіють, а тому потребують посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, що змушує позивача нести постійні значні фінансові витрати на їх забезпечення. Оскільки, відповідач працює авто майстром, має гарний заробіток, інших дітей на утриманні немає, позивач звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме по 1100,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 1 прожитковий мінімум, встановлений державою, для кожної дитини відповідного віку. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримали повністю та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, та пояснив, що має намір виплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 750,00 грн. на кожну дитину щомісячно, не заперечує, що він, як і позивач, повинен утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Однак, враховуючи те, що на даний час він не працює, має мінливий дохід, сума аліментів, яку позивач просить стягнути з нього щомісяця на кожну дитину - є вкрай великою. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивачки, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року, яке станом на 13.05.2014 року не набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Сторони, згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 18), та свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 19), мають двох синів, які проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Форми 3 від 04.09.2013 року (а.с. 20). Відповідно до довідки про доходи, виданої ТОВ «Будинок побуту «Столичний», позивачка працювала на посаді кухаря, заробітна плата якої становить приблизно 1200,00 грн. на місяць, що підтверджуються довідкою про доходи (а.с.21). З усних пояснень відповідача встановлено, що останній не працює, доказів зворотного суду не надано. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 750,00 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, які би підтверджували наявності у відповідача можливості виплачувати аліменти у розмірі 1100,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а посилання позивача на те, що відповідач працює авто майстром, має гарний заробіток, не доведено, а тому є припущенням. Відповідності до ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто, процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу, суд витребовує докази лише за ініціативою сторін у справі. Відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме по 1100,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 1 прожитковий мінімум, встановлений державою, для кожної дитини відповідного віку. З приводу посилання позивача на те, що діти мають слабке здоров'я, часто хворіють, а тому потребують посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, що змушує позивача нести постійні значні фінансові витрати на їх забезпечення, а тому сума, яку вона просить стягнути з відповідача, становить по 1100,00 грн. на кожну дитину щомісячно, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи вказану норму Сімейного Кодексу України, слід зазначити, що хвороба дитини віднесена до додаткових витрат. Так, батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, однак дана вимога повинна заявлятися окремо від вимоги про стягнення аліментів, оскільки розмір аліментів та розмір додаткових витрат на дитину носить різне підґрунтя, та встановлюється у сумі на кожну заявлену вимогу окремо, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність та обґрунтованість понесення ним цих витрат. Так, зокрема, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, позивачем не надано до суду розрахунку розміру правової допомоги, який би відповідав вказаним положенням Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial