Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У серпні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 109543 грн 46 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 01.04.2016 між сторонами було укладено кредитний договір №18-604-824-2-16-Г на строк до 29.03.2019 включно зі сплатою 10,00% річних за користування кредитом, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75000 грн 00 коп., повернення та сплата процентів яких за користування здійснюється відповідачем щомісячними ануїтетними платежами передбаченим договором, однак через неналежне виконання умов кредитного зобов'язання у неї утворилася вищезазначена заборгованість. Як зазначає позивач, відповідач заборгованість не сплатив, на вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором не реагує, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду представником було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача(а.с. 54-57). Відповідач у судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 40, 45, 53). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.04.2016 між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №18-604-824-2-16-Г строком до 29.03.2019 згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75000 грн 00 коп., а відповідач у свою чергу зобов'язалася на умовах, передбачених договором повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 10,00% річних за користування кредитом, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов'язання згідно з договором (а.с. 6-8). Згідно додатку №2 до кредитного договору [PERSON] надал згоду на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе, а також ознайомилася із умовами кредитування (а.с. 9, 15, 16). Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 109543 грн 46, яка складається із: залишку кредиту 69391 грн 90 коп.; залишку нарахованих та не сплачених відсотків 35 грн 10 коп.; залишку нарахованої та несплаченої комісії 5897 грн 28 коп. та штрафи 34128 грн 18 коп. (а.с. 5). Позиваечм неодноразово на адресу відповідача надсилалися вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором із пропозицією розірвати договір згідно п.3.4.2 договору та ст. 651 ЦК України (а.с. 17-33). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених у вказаних Договорах, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вомог, а тому підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1643 грн 15 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved