Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.02.2012 року № 2/519/1190/2012 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.12.2015 року № 2/519/4215/2015 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На теперішній час сімейні стосунки між сторонами припинені, шлюб сторони розірвали, проте відповідач за усною домовленістю з відповідачем виплачує їй на утримання дочки та сина ? частину заробітку доходу (щомісячно). Після досягнення сином трирічного віку готовий виплачувати на утримання двох дітей 1/3 частину заробітку (доходу) щомісячно. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], з ? частки на 1/6 частку зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному у обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2012 року до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2015 року до повноліття дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз'ясненнями, викладеними в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що оскільки змінились умови виплати аліментів, зважаючи на наявність у позивача ще однієї малолітньої дитини, на утримання якої з нього судом стягнуто аліменти, є підстави для зменшення розміру аліментів та задоволення позову. Виходячи зі змісту ст. 192 СК України, у разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі мають стягуватись від дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved