Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Радекс-Трипілля» з 14 грудня 2018 року. В обґрунтування вимог зазначається, що відповідно до протоколу Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Радекс-Трипілля» (далі ТОВ «Радекс-Трипілля») № 1 від 02 березня 2008 року позивача обрано на посаду генерального директора Проте жодної господарської діяльності товариство не здійснювало. 27 листопада 2018 року позивач направив до відповідача заяву про звільнення за власним бажанням з 14 грудня 2018 року на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до наказу «Про особовий склад» № 01/2018 від 13 грудня 2018 року позивач припинив виконання обовязків генерального директора товариства з 14 грудня 2018 року у звязку зі звільненням за власним бажанням. У витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про позивача як керівника товариства. Таким чином загальними зборами учасників товариства до цього часу так і не прийнято рішення про звільнення позивача із роботи. З підстав поновлення порушених трудових прав позивач змушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. 11 березня 2019 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач товариства з обмеженою відповідальністю «Радекс-Трипілля» в судове засідання представника не направив. Правом подати відзив на позовну заяву впродовж всього періоду розгляду справи по суті відповідач не скористався. Про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку. Причини неявки суду не відомі. \~ \~ \~ \~Третя особа Обухівська районна державна адміністрація Київської області у судове засідання представника не направила. Про час, дату і місце розгляду справи повідомлялася у визначеному законом порядку. Причини неявки суду не повідомлені. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у трудових відносинах. Так, відповідно до рішення загальних зборів Учасників ТОВ «Радекс-Трипілля» від 02 березня 2008 року № 1 створено ТОВ «Радекс-Трипілля» та обрано [PERSON] на посаду генерального директора. Згідно із Статутом ТОВ «Радекс-Трипілля», затвердженим рішенням загальних зборів Учасників 02 березня 2008 року протокол № 1 субєкт господарювання «Радекс-Трипілля» є підприємством, створеним у формі товариства з обмеженою відповідальністю. Згідно із пунктами 7.1, 7.7 Статуту ТОВ «Радекс-Трипілля» вищим органом товариства є загальні збори Учасників. Виконавчим органом товариства є дирекція, яка складається із трьох членів. Пунктом 7.7.5 Статуту передбачено, що дирекцією керує генеральний директор, який є членом дирекції. 27 листопада 2018 року [PERSON] направив цінним листом до загальних зборів ТОВ «Радекс-Трипілля» заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 14 грудня 2018 року. Відповідно до наказу ТОВ «Радекс-Трипілля» № 01/2018 від 13 грудня 2018 року [PERSON] припинив виконання обовязків генерального директора з 14 грудня 2018 року у звязку зі звільненням за власним бажанням з 14 грудня 2018 року згідно із частиною першою статті 38 КЗпП України. [PERSON] із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Радекс-Трипілля», ідентифікаційний код юридичної особи: 35471439 від 10 січня 2019 року та 17 січня 2019 року вбачається, що керівником товариства значиться [PERSON] За змістом частини першої статті 3\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із частиною першою статті 62 Закону України\~«Про господарські\~товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також особи, які не є учасниками товариства. Відповідно до частини першої статті 99\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України), загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Відповідно до статті 38\~КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до статті 43\~Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами статті 22 КЗпП України забороняється будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладені, зміні та припинені трудового договору. Розглядаючи справи, повязані із застосуванням вищевказаної норми Конституції України, Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43\~Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення керівника орган відповідача проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього Статутом обовязків по створенню нового виконавчого органу (призначення керівника товариства). Крім того, невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення позивача із посади директора ТОВ «Радекс-Трипілля» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань свідчить про порушення конституційного права щодо вільного вибору праці. Згідно зі\~статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved