Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач отримав від нього за договором позики 19 500 грн., що підтверджується відповідним договором від 26.01.12 року та розпискою. Але своїх зобов'язань, відповідно договору, відповідач належним чином не виконав, гроші в повному обсязі до цього часу не повернув, просив стягнути з останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 25 021,17 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.12 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 19 500 грн. строком до 26.11.12 року. На підтвердження отриманої суми відповідач надав [PERSON] відповідну розписку. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, за умовами укладеного між сторонами договору позики від 26.01.12 року, позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 19 500 грн., які останній зобов'язувався повернути до 26.11.12 року. Згідно із ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання та не повернув у повному обсязі суму позики у строк, визначений договором позики, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 250,22 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved