Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 626 800,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 20.11.1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року розірвано. 14.10.2010 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П. Згідно вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувати на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] , які проживають разом з матір`ю аліменти - у розмірі по 350 доларів США у гривнях, за курсом НБУ на день сплати на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідач виконував договір про сплату аліментів на дітей лише до 2012 року, а з початку 2012 року припинив сплачувати аліменти на дітей у повному розмірі. В зв`язку з цим, позивач 30.10.2013 року звернулася з письмовою вимогою до відповідача про погашення боргу по аліментам, яку відправила поштою за відомими адресами місця проживання відповідача, але письмової відповіді та сплати аліментів на дітей не отримала. 13.06.2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Рудік І.П. із заявою про вчинення нотаріального напису на вказаному договорі про сплату аліментів на дитину, однак отримала відмову, обґрунтовану існуванням спору стосовно розміру аліментів та порядком її виплати. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог вказуючи на відсутність порушень із його сторони умов договору. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані докази, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, з 20.11.1999 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2010 року розірвано. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За приписами ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. 14.10.2010 року між сторонами був укладений договір Про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудік І.П.(а.с.9). Згідно п. 2 вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувати на утримання доньки [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю аліменти - у розмірі 350 доларів США у гривнях, за курсом НБУ на день сплати, до досягнення нею повнолітні. Відповідно до п. 3 вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувані на утримання сина [PERSON] , який проживає разом з матір`ю аліменти - у розмірі 350 доларів США у гривнях, за курсом НБУ на день сплати, до досягнення ним повноліття. Згідно п. 4 вказаного договору аліменти повинні сплачуватись відповідачем щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця шляхом сплати цієї суми матері дітей готівкою за місцем її проживання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України. В судовому засіданні з`ясовано та підтверджено сторонами, що діти проживають разом з матір`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 30.10.2013 року зверталася з письмовою вимогою до відповідача про погашення боргу по аліментам, яку направляла поштою за адресою місця проживання [PERSON] , поштові конверти повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.10-12). 13.06.2018 року позивач зверталася до приватного нотаріуса Рудік І.П. із заявою про вчинення нотаріального напису на вказаному договорі про сплату аліментів на дитину, однак отримала відмову, обґрунтовану існуванням спору стосовно розміру аліментів та порядком її виплати. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, та не спростовано в судовому засіданні жодним належним та допустимим доказом того, що після укладення вказаного договору Про сплату аліментів на дитину, відповідач з початку 2012 року припинив сплачувати аліменти на дітей у належному розмірі та має заборгованість по аліментним зобов`язанням. Згідно розрахунків позивача сума заборгованості відповідача по несплаченим аліментам на доньку [PERSON] за період з січня 2012 року по 12.10.2018 року, день її повноліття, складає 28 350 доларів США, а сума заборгованості по несплаченим аліментам на сина [PERSON] за період з січня 2012 року по лютий 2019 року складає 29 750 доларів США. За п. 3 договору Про сплату аліментів на дитину аліменти на дітей сплачуються у гривнях в еквіваленті 350 доларів США по курсу НБУ на день сплати. Таким чином, враховуючи зазначене та надані в судовому засіданні докази і пояснення, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей: [PERSON] за період з січня 2012 року по 12.10.2018 року у розмірі 28 350,00 доларів США, що станом на 18.05.2021 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США - 27,555 грн.) становить 781 184, 00 грн.; [PERSON] за період з січня 2012 року по лютий 2019 року у розмірі 29 750,00 доларів США що станом на 18.05.2021 року за офіційним курсом НБУ (1 долар США - 27,555 грн.) становить 819 612,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У матеріалах справи міститься платіжне доручення про сплату [PERSON] коштів у розмірі 5 600 грн. за договором №1-фіз/2019 від 16.01.2019 року про надання правової допомоги. При цьому, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем 28 000 грн. в рахунок отримання правової допомоги, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, тому суд вважає за потрібне стягнути з відповідача лише 5 600 грн. підтверджених витрат на правничу допомогу. Судовий збір з відповідача підлягає стягненню в порядку ст. 141 ЦПК України в розмірі 908 грн. на користь держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial