Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми грошових коштів за договором позики в національній валюті України, що складає еквівалент 1100 доларів США станом на день прийняття судового рішення, у сумі 31 290,28 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25.08.2016 року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 28 600 грн., що еквівалентно 1100 доларів США строком до 25.08.2017 року. На даний час відповідач боргові зобов`язання у повному розмірі не виконав, від повернення боргу ухиляється, у зв`язку з чим позивачка просить суд стягнути з [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 31 290,28 грн. із розрахунку 28,445711 грн. (курс долара США на час складання позовної заяви) за 1 долар США, та судовій збір у розмірі 704,80 грн. Заочним рішенням від 19.03.2018 року по справі №500/269/18 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 28 989,30 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.31-32). Ухвалою суду від 09.12.2019 року заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми грошових коштів за договором позики скасовано (а.с.92). Представник позивачки подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, стверджував, що [PERSON] брав в борг грошові кошти для себе особисто. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. У заяві про перегляд заочного рішення від 03.06.2019 року представник відповідача вказував на те, що на момент укладання договору позики, відповідач був одружений на дочці позивачки [PERSON] . Таким чином, оскільки було укладено договір в інтересах сім`ї, що підтверджується підписом дружини [PERSON] , в розписці, як свідка передачі та отримання коштів у розмірі 28 600 грн., що еквівалентно 1100 дол. США, це означає згоду [PERSON] на отримання позики від позивача, тому цивільні права та обов`язки за цим договором виникли в обох із подружжя. 02.04.2018 року шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний. Вважає, що грошові кошти у розмірі 28600 грн., що еквівалентно 1100 дол. США за розпискою повинні бути сплачені наступним чином: по Ѕ частині від 28600 грн., тобто по 14300 грн. на користь позивача сплачує відповідач та його колишня дружина [PERSON] . Судові витрати повинні бути сплачені наступним чином: по Ѕ частині від 704,80 грн., тобто по 352,40 грн. на користь позивача сплачує відповідач та його колишня дружина [PERSON] . Крім того, з 18.07.2017 року дитина проживає та знаходиться на повному утриманні відповідача. 30.10.2018 року рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, аліменти добровільно не сплачує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. 05.02.2020 року надала суду заяву (а.с.106), в якій вказала, що її колишній чоловік [PERSON] 31.01.2017 року самостійно позичив у борг у її матері [PERSON] 1100 дол. США. У вказаний строк грошові кошти відповідач не повернув. Крім того, позичені грошові кошти були використані відповідачем в своїх цілях, а не на користь сім`ї, як він зазначає. Вважає, що [PERSON] має можливість повернути борг, проте ухиляється він виконання своїх зобов`язань. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] , виданого 24.10.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.29) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.01.2015 року. 25.08.2016 року [PERSON] отримав у [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 1100 дол. США із зобов`язанням повернути вказану суму за першою вимогою, але не пізніше 25.08.2017 року. Вказана сума видана строком на один рік відповідно до досягнутих домовленостей, що підтверджується розпискою від 25.08.2016 року. Згідно тексту розписки грошові кошти отримані [PERSON] та передані [PERSON] в присутності дружини [PERSON] , а також її матері [PERSON] (а.с.23). Отже, відповідно до умов договору позики позивачка [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 1100 дол. США, із зобов`язанням повернути вказану суму протягом року. Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. [PERSON] є донькою [PERSON] , що є обставиною, яка не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2018 року (а.с.55) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно рішення суду встановлено, що спільне проживання сторін припинено з червня 2017 року, що з огляду на вимоги ч. 4 ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказуванню. Отже, грошові кошти отримані в борг в той час коли [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо укладення відповідачем з позивачем договору позики. З урахуванням наявності розписки про отримання позики, суд також приходить до висновку щодо невиконання зобов`язань за вказаним договором позики. Згідно довідки НБУ офіційний курс валют Нацбанку України станом на 05.10.2020 року становить 28,34080000 грн. за 1 дол. США. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як вбачається з розписки від 25.08.2016 року [PERSON] брала безпосередню участь в укладенні договору позики, оскільки в розписці наявний її підпис. Доказів того, що грошові кошти були використані не в інтересах сім`ї суду надано не було. Отже, оскільки грошові зобов`язання перед позивачкою не виконані, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню Ѕ частина від суми боргу, що складає 550 дол. США (1100/2), що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 05.10.2020 року складає 15587,44 грн. (550 х 28,34080000 = 15587,44). Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки 15587,44 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial