overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У січні 2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина відмовляється. У зв'язку із тим, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до його повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні визнав позов. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Від спільного проживання сторони по справі мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а/з № 2524 від 03.08.2012р.), який проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, потребує матеріальної допомоги в зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при призначені аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач працював на НВКГТ «Зоря-Машпроект», але на даний час звільняється, про що вже подав відповідну заяву. Враховуючи вищевикладене, згоду сторін щодо розміру аліментів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Розмір аліментів визначено судом з врахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У січні 2014 р. [PERSON] звернулася із зазначеним позовом і прохала стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 22 000 грн. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Свої вимоги мотивувала тим,що відповідач не виконує зобов'язання відповідно договору позики. Позивач і відповідач в судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи їм відомо. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення представника позивача і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто на вимогу кредитора боржник повинен сплатити суму боргу. З матеріалів справи видно, що 01 березня 2013 року, між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець - [PERSON] передає позичальнику- [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 40 524 грн. на період до 30.06.2013 р. Підтвердженням отримання грошових коштів позичальником є його розписка від 01 березня 2013 року. До цього часу відповідач не повернув позивачеві борг за договором позики в розмірі 22 000 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 05.06.1996 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, внаслідок чого виникають постійні сварки, подружжя проживають окремо за різними адресами. Позивач [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач двічі у попереднє судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви відповідача [PERSON] від 27.01.2014 р., вона просить суд розглянути справу в її відсутність, заперечень проти позову не має, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з березня 2008 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.06.1996 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 06.08.2011 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Як зазначає позивач, сторони не мають спільних поглядів на життя, внаслідок чого постійно виникають сварки, подружжя проживають окремо. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони припинили шлюбні відносини з листопада 2012 року. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. 06.02.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритись не бажає. 06.02.2014 р. відповідач [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, примиритись не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з листопада 2012 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 06.08.2011 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 04.03.2004 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2004 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб через несумісність характерів, внаслідок чого між сторонами виникають сварки та непорозуміння. Сторони неодноразово намагалися помиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Тому з квітня 2013 р. стали проживати окремо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони двічі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: позивача [PERSON] від 27.01.2014 р., вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідача [PERSON] від 27.01.2014 р., він визнає позов повністю, просить суд розглянути справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 04.03.2004 р. між сторонами було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 04.02.2004 р. народилася дитина. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з квітня 2013 р. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У січні 2014 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатним [PERSON], [INFO], який перебуває на повному державному утриманні з 07.10.2010 р. у Святошинському дитячому будинку-інтернаті наказ № 145 посилаючись на те, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу здоров'я вихованець не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Являється інвалідом з дитинства II групи внаслідок розумової відсталості, що підтверджується історією хвороби [PERSON] будинку-інтернату. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить слухати справу у його відсутність, заяву підтримує. Суд, вислухавши пояснення представника заявника та зацікавленої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, є інвалідом дитинства другої групи (а.с. 6). Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 451 у теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості (F71 - згідно з МКХ - 10) за своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У січні 2014р. Маріупольська міська рада звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, а саме: житлового будинку літ. Б-1 домоволодіння [ADDRESS], який належав [PERSON], яку в лютому 2014р. уточнила. В заяві зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4-866 від 13.05.2010р. [PERSON] належить будинок [ADDRESS], а саме будівлі: літ. В-1, в-1, Д-2, З-1, Ж-1, И-1, К-1, з1-1, Г-1. Згідно відповіді Маріупольського БТІ [PERSON] належить житловий будинок літ. Б-1 за цією адресою, однак правові документи на неї не оформлені, а власниця померла у 2004р. та в цьому будинку ніхто не проживає. Право власності в порядку спадкування ніхто не оформляв, оскільки спадкоємці відсутні. У зв'язку з цим [PERSON] звернувся до Маріупольської міської ради з заявою про визнання цієї будівлі безхазяйною. Просила суд передати у власність територіальної громади в особі Маріупольської міської ради спадкове майно у вигляді житлового будинку літ. Б-1 домоволодіння [ADDRESS], що залишилось після смерті [PERSON] відумерлим. В судове засідання представник заявника не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її присутності та задоволення позову. Зацікавлена особа [PERSON] в письмовій заяві просив розглянути справу без його участі та задовольнити заяву. Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Відповідно до акту Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 12.06.2012р. житловий будинок літ. Б-1 домоволодіння [ADDRESS] ніким не використовується у зв'язку зі смертю власника. Відповідно повідомлень державних нотаріальних контор № 1,2,3,4 м. Маріуполя спадкової справи відносно майна померлої [PERSON] не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання спадкового договору. В обґрунтування позову зазначив, що є пенсіонером за віком, та інвалідом другої групи. 23.05.2013 р. між ним та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 944. Згідно цього договору на [PERSON] було покладено низку зобов'язань в тому числі: забезпечувати його медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; сплачувати йому кожного місяця грошові кошти в сумі 1000,00грн. (одну тисячу гривень). Однак, через декілька тижнів [PERSON] переїхали жити до Російської Федерації і тим самим ухилилася від зобов'язань, покладених на неї укладеним спадковим договором. 11 вересня 2013р. [PERSON] прислала йому поштою, «Згоду» посвідчену [PERSON], нотаріусом округу міста Костомукши Республіки Карелія, яким дала згоду на розірвання спадкового договору. Просить розірвати спадковий договір від 23 травня 2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернуся до суду с заявою про підтримку позову та розгляд справи в його відсутність. Відповідач з позовом згодна, що підтверджується нотаріально посвідченою «Згодою». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити із слідуючих обставин. Оскільки відповідач - [PERSON] позов визнала, відповідно до ст.. 130 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.. 61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами регулюються ч. 1 ст. 1308 ЦК України, згідно якої спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Тому , суд вважає необхідним відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України розірвати спадковий договір від 23 травня 2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON] На підставі ч. 1 ст. 1308 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

у січні 2014 року [PERSON], в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним актового запису про народження, повторного виданого свідоцтва про народження та визнання права власності на спадкове майно. На думку [PERSON] для всебічного та повного з'ясування обставин справи, обґрунтування посилань у позовній заяві позивачки, необхідно витребувати копії Довідки Форма № 3, та інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на квартиру [ADDRESS] у реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У зв'язку із вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення доказів підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що між ними відносини не склалися через різні погляди на життя, разом не проживають. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 11). Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 10). Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Зазначив, що примирення між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу не порушувалось. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища відповідача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що між ними відносини не склалися через різні погляди на життя, разом не проживають. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 14). Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 13). Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Зазначив, що примирення між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу не порушувалось. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища відповідача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved