Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

у серпні 2020 року позивач через свого представника - адвоката Бараненка Д.В. звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 26 246,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 20.05.2019 року приблизно о 18 год. на автодорозі Н-11 сполученням Миколаїв-Дніпро, на перехресті смт. Воскресенське та с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАРЗ МБ 4141 К-20 реєстраційний номер [NUMBER] зі сторони м. Баштанка у напрямку м. Миколаєва, повертаючи з вищевказаної автодороги до с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області, в порушення п. 10.1, 16.13 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21063 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у зустрічному напрямку з боку м. Миколаєва у напрямку м. Баштанка, та допустив зіткнення з останнім. Внаслідок дорожньо-транспортної водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді вивиху правого стегна, перелому лівої променевої кістки в типовому місці за зміщенням уламків, що відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Жовтневого суду Миколаївської області від 05.11.2019 року [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу. Вказав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до страхового полісу АМ № 3481416. [PERSON] було направлено ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомлення потерпілої особи про подію, в результаті якої заподіяна шкода його життю та здоров`ю, від 29.02.2020 року зі всіма документами, що вимагалися, й заяву про виплату страхового відшкодування з реквізитами для перерахунку заявлених коштів від 23.04.2020 року. Проте, ПрАТ «Європейський страховий альянс» за результатами розгляду даних заяв та документів прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування № 1699/13 від 25.05.2020 року з посиланням на те, що [PERSON] вже відшкодовано всі витрати на лікування [PERSON] , про що вказано у вироку Жовтневого суду Миколаївської області від 05.11.2019 року, у зв`язку із чим у страхової компанії відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Однак, вважає вказану відмову неправомірною, оскільки [PERSON] відшкодував витрати на лікування, які [PERSON] поніс під час досудового слідства, про що останній вказав в ході судового розгляду, пояснивши, що [PERSON] безпосередньо після ДТП надав йому допомогу та відшкодував його витрати на лікування. Однак, [PERSON] не міг знати, що стан його здоров`я погіршиться, через що останній звернувся до ТОВ «Санаторій «Березовий гай» для проходження лікування, на яке за період з 04.11.2019 року по 19.11.2019 року поніс витрати у розмірі 26 246,00 грн. Таким чином, вважав, що після ухвалення вироку [PERSON] ніяк не міг відшкодувати всі витрати на ліку [PERSON] , тому такий обов`язок виник у ПрАТ «Європейський страховий альянс» в силу положень ст. ст. 9, 22, 24, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», через що змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 24.02.2021 року (а.с. 41). Ухвалою від 24.02.2021 року розгляд справи відкладено на 01.06.202120 року (а.с. 76). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в котрому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог та правомірність дій страхової компанії (а.с. 47-49). Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2019 року приблизно о 18 год. на автодорозі Н-11 сполученням Миколаїв-Дніпро, на перехресті смт. Воскресенське та с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАРЗ МБ 4141 К-20 реєстраційний номер [NUMBER] зі сторони м. Баштанка у напрямку м. Миколаєва, повертаючи з вищевказаної автодороги до с. Горохівка Вітовського району Миколаївської області, в порушення п. 10.1, 16.13 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21063 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у зустрічному напрямку з боку м. Миколаєва у напрямку м. Баштанка, та допустив зіткнення з останнім. Вироком Жовтневого суду Миколаївської області від 05.11.2019 року, який за даними ЄДРСР 16.12.2019 року набрав законної сили, [PERSON] визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу (а.с. 14-17). З останнього вбачається, що цивільний позов у справі не заявлявся, суд не призначав виплату відшкодування потерпілим водію-винуватцю ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» на умовах полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.07.2018 року № АМ/3481416. Забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль марки ВАРЗ МБ 4141 К-20 реєстраційний номер [NUMBER] (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200 000 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн, франшиза - 1 000,00 грн) (а. с. 50). Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України. У відповідності до ч. 1 даної статті майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», п. 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. За ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону). Згідно вимог п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 37.2. ст. 37 вказаного Закону рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, виклавши такий в постанові від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було направлено ПрАТ «Європейський страховий альянс» повідомлення потерпілої особи про подію, в результаті якої заподіяна шкода його життю та здоров`ю, від 29.02.2020 року зі всіма документами, що вимагалися, й заяву про виплату страхового відшкодування з реквізитами для перерахунку заявлених коштів від 23.04.2020 року (а.с. 18, 19). ПрАТ «Європейський страховий альянс» за результатами розгляду даних заяв та документів прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування № 1699/13 від 25.05.2020 року з посиланням на те, що [PERSON] вже відшкодовано всі витрати на лікування [PERSON] , про що вказано у вироку Жовтневого суду Миколаївської області від 05.11.2019 року, у зв`язку із чим у страхової компанії відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування (а.с. 20). Разом з тим, суд надходить до висновку про неправомірність такої відмови, оскільки факт настання страхового випадку є доведеним, внаслідок даного випадку у страховика у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, виник обов`язок по відшкодуванню у встановленому цим Законом порядку оціненої шкоди, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування? передбачених у ст. 37 Закону, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає, наявність останніх не доведена, обставин відшкодування [PERSON] витрат лікування за період з 04.11.2019 року по 19.11.2019 року у розмірі 26 246,00 грн. не встановлено, а зі змісту вироку Жовтневого суду Миколаївської області від 05.11.2019 року вбачається, що [PERSON] відшкодовано витрати на лікування на стадії досудового слідства, про що [PERSON] також на стадії досудового слідства надано відповідні пояснення, а тому суд погоджується з твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення зі страхової компанії останніх. До того ж, добровільне відшкодування завданої шкоди обвинуваченим [PERSON] є його правом, а не його обов`язком, і автоматично не виключає виконання обов`язків ПрАТ «Європейський страховий альянс» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 3481416. Згідно наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Санаторій «Березовий гай» від 18.11.2019 року [PERSON] , знаходився на санаторно-курортному лікуванні з 04.11.2019 року по 18.11.2019 року, за яке у вказаний період останнім сплачено 25 585,00 грн. та 661,02 грн. за проїзд, що загалом становить 26 246,00 грн. (а.с. 21-33). Тобто, позивач надав суду докази на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди, а відповідач, у свою чергу, не спростував заявленого розміру та не надав суду доказів щодо іншого їх розміру. З клопотаннями про призначення відповідної судової експертизи чи про витребовування доказів до суду не звертався. Відповідно до положень 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування доводів позивача. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв. Таким чином, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved