Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № CVF0AK00040005 від 15.11.2005 року відповідачка отримала кредит в розмірі 53 625,00 на термін до 14 листопада 2012 року, взявши на себе зобов'язання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Зокрема, умовами укладеного між банком та позичальником договором визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] зобов'язана надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно умов договору, у випадку порушення зобов'язань, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Підписуючи заяву про надання кредиту, відповідачка засвідчила факт ознайомлення та погодження з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, а відповідачка взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконала, що призвело до того, що станом на 11 червня 2014 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 375 042,53 грн., яка складається у тому числі: з заборгованості за кредитом - 48 432,49 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 68 478,47 грн., заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом - 14 713,96 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 243 417,61 грн. Також вказує, що у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № CVF0AK00040005 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, за умовами якого поручителі несуть солідарний обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника. З метою досудового врегулювання спору, банком на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань, однак відповідачами вона залишена без уваги та сума боргу за договором не сплачена. Посилаючись на зазначене, просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором № CVF0AK00040005 від 15.11.2005 року в сумі 375 042,53 грн., а також стягнути на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати в сумі 3 654,00 грн. Представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останньою відомою адресою місця проживання. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З наявних у справі доказів вбачається, що 15 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVF0AK00040005, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 53 625,00 на строк до 14 листопада 2012 року та зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с 10-11). Зокрема, умовами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором визначено, що [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Як встановлено судом, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Так, станом на 11 червня 2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед банком в сумі 375 042,53 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 48432,49 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 68478,47 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 14713,96 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 243417,61 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін (ч.1 ст.530 ЦК України)). Крім того, як убачається з наданих суду матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та [PERSON], а також відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки від 15 листопада. Згідно даних договорів відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язались відповідати солідарно по зобов'язаннях відповідачки [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № CVF0AK00040005 від 15.11.2005 року, в повному обсязі цих зобов'язань (а.с. 12-13). Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України вказано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договором поруки й відповідно у добровільному порядку не сплатили суму заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також не оспорено право банку на звернення до суду із вказаними вимогами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Тому, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved