Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У січні 2016 року позивачка звернулася з позовом до суду, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Токарний, 45 за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказала, що рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 10 вересня 2012 року № 658 [PERSON] було узаконено житловий будинок по пров. Токарний, 45 в м. Дніпро, затверджено акт приймання житлового будинку в експлуатацію на дві житлові кімнати площею 12,8 кв.м., корисною площею 20.9 кв.м. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване [PERSON] у Дніпропетровському міжміському БТІ Дніпропетровської обласної ради. 18 травня 1984 року між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі-продажу житлової будівлі розташованою за адресою: м. Дніпро, пров. Токарний, 45, відповідно до якого її чоловік [PERSON] придбав даний будинок за 2600 радянських рублів. Після цього, вона з чоловіком спільно проживали і вели спільне господарство у даному домоволодінні, зареєструвавши у ньому місце свого проживання з 18 травня 1970 року. За час проживання у зазначеному домоволодінні ними неодноразово здійснювалися ремонтні роботи, облаштовувалася прибудинкова територія, оброблявся город, ними до спільного будинку було проведено газопостачання, здійснено прокладання водопостачання та водовідведення. Таким чином, вони з чоловіком безперервно користувалися зареєстрованим за [PERSON] нерухомим майно, вважаючи його обєктом своєї спільної сумісної власності з 18 травня 1984 року. За час, що минув після укладання договору [PERSON] померла, у звязку з чим немає можливості нотаріально посвідчити зазначений правочин. 23 вересня 1995 року помер і її чоловік. У березні 2012 року вона звернулася до Красногвардійського районного суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на будинок в порядку спадкування, проте рішенням суду від 03 липня 2012 року їй було відмовлено у задоволенні позову. Вважає, що її звернення до суду з даним позовом також свідчить про відкритість володіння нею даним будинком. Інших осіб, які б претендували на вищезазначений житловий будинок немає. Правомірність заволодіння нею будинком ніким не оспорюється. Тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. Суду пояснив, що позивачка та її покійний чоловік придбали за договором купі-продажу, оформленому у простій письмовій формі у присутності свідків даний будинок за 2600 радянських рублів. У даному будинку постійно проживає, підтримувала будинок у належному стані, облаштовувала прибудинкову територію, обробляла город, до спільного будинку було проведено газопостачання, здійснено прокладання водопостачання та водовідведення Вважає, що позивачка набула право власності і правомірно володіє домоволодінням розташованим за адресою: м. Дніпро, пров. Токарний, 45, тому на підставі ст. 344 ЦК України існують усі підстави про визнання за позивачкою право власності за набувальною давністю. Представник відповідача - Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не вказав. Вислухавши позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів за № 658 від 10 вересня 1982 року [PERSON] було дозволено узаконити житловий будинок по пров. Токарному, 45 та затверджено акт приймання житлового будинку в експлуатацію на дві жилі кімнати площею 12,8 кв.м., загальною площею 20,9 кв.м. та рекомендовано зацікавленим особам з питання права власності та визнання домашньої угоди дійсної звернутися до народного суду ( а.с. 8), Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] не зверталася до суду з позовом про визнання права власності та визнання домашньої угоди дійсною. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року було в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлової будівлі, визнання права на спадщину за законом, визнання права власності відмовлено. 18 травня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений у простий письмовій формі договір купівлі-продажу домоволодіння по пров. Токарному, 45 в м. Дніпропетровську, відповідно до якого, за досягнутою домовленістю з усіх істотних умов купівлі-продажу, [PERSON] отримала за продаж будинку 2600 рублів (а.с. 9). З 18 травня 1970 року подружжя [PERSON] було зареєстровано у домоволодіння № 45 по пров. Токарному у м. Дніпропетровську, що підтверджується домовою книгою (а.с.15-18). На час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння № 45 по пров. Ткарному у м. Дніпропетровську [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ АБ № 889284 (а.с.7). З 18 травня 1970 року у домоволодінні № 45 по пров. Токарному у м. Дніпропетровську значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується домовою книгою. Також факт того, що подружжя [PERSON] придбали домоволодіння у [PERSON] за домашньою угодою та постійно проживали, досить тривалий час, приблизно з 1970 х років, а на даний час постійно проживає позивачка, підтверджують і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що за час проживання у зазначеному домоволодінні подружжям [PERSON] здійснювалися ремонтні роботи, облаштовувалася прибудинкова територія, оброблявся город, до будинку було проведено газопостачання, здійснено прокладання водопостачання та водовідведення (а.с. 23-26).. [PERSON] помер 23 вересня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 040060 (а.с. 27). [PERSON] помер 30 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 108436 (а.с.28). [PERSON] помер 06 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 430626 (а.с.29). Згідно технічного паспорту, виготовленого спеціалістами БТІ, домоволодіння по пров. Токарному, 45 у м. Дніпропетровську літ. А-1 складається з 1-1 веранда, площею 2,7 кв.м.; 1-2 кухня, площею 5,4 кв.м.; 1-3 житлова, площею 4, 4 кв.м.; 1-4- житлова, площею 8,4 кв.м., загальна площа складає 20,9 кв.м. Усе домоволодіння побудовано самочинно (а.с.10-14). Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 16551 від 29 листопада 2016 року, в інвентарній справі станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про зареєстроване право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Токарний, буд. 45. Ані позивач, ані її представник не оспорювали той факт, що домоволодіння побудовано самочинно та право власності на нього не було зареєстровано. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 10, ч. 2 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» є розяснення, що з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також, суд

Outcome: dismissed