Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ПрАТ «Страхова компанія» ПЗУ Україна». Позов мотивований тим, що 03 грудня 2017 року, близько 05-ої години, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Гагаріна в м. Малині в напрямку м. Радомишль, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці події, після чого водій з місця пригоди поїхав, завідомо залишивши потерпілу без допомоги. За даним фактом 03 грудня 2017 року розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке було закрито постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23 березня 2019 року за відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення. Разом з тим, 21 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими були внесені відомості з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.135 КК України та в подальшому матеріали розслідування направлені на розгляд до Малинського районного суду Житомирської області. 08 квітня 2019 року Малинським районним судом Житомирської області було ухвалено вирок, згідно якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Вирок набрав законної сили. Позивач є матір`ю [PERSON] , їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати єдиної доньки. Також понад рік позивач звертається до лікарів у зв`язку з поганим самопочуттям та психоемоційним станом внаслідок пережитих подій. Тому [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 300 тис. грн. Крім того, витрати позивача на поховання [PERSON] склали 11817,10 грн., дану шкоду просить стягнути з [PERSON] . Для відшкодування завданої моральної шкоди, позивач зверталась до ПрАТ «Страхова компанія» ПЗУ Україна», в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] та отримала страхове відшкодування в розмірі 19200 грн. Не заперечила, що вітчим відповідача [PERSON] після загибелі її дочки частково відшкодував їй завдану майнову шкоду в розмірі 1895 грн. та надалі сплатив ще кошти в розмірі близько 13 тис. грн., однак даними коштами майнова шкода в повному обсязі не відшкодована. 19 листопада 2019 року [PERSON] надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23 березня 2019 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході розгляду справи пояснив, що розмір моральної та майнової шкоди необґрунтований та не підтверджений належними доказами, витрати на поминальні обіди не відносяться до майнової шкоди у вигляді витрат на поховання, розмір моральної шкоди жодним чином не доведений. В ході досудового розслідування позивачу була повністю відшкодована майнова шкода, пов`язана з похованням дочки. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія» ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2017 року, близько 05-ої години, [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Гагаріна в м. Малині в напрямку м. Радомишль, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась попереду в попутному напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці події, після чого водій з місця пригоди поїхав, завідомо залишивши потерпілу без допомоги. 03 грудня 2017 року зазначений вище факт дорожньо-транспортної пригоди внесений до ЄРДР з кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Житомирській області від 23 березня 2019 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.122-127). 21 серпня 2018 року до ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2019 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік (а.с.13-19). Вирок є чинним та набрав законної сили. Відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Страхова компанія» ПЗУ Україна». (поліс № АК/7468781 від 21 серпня 2017 року). ( а.с.75). Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] ( а.с.10,11) Після смерті своєї доньки [PERSON] понесла витрати на її поховання та поминальні обіди. На підтвердження даних витрат позивач надала суду наступні документи. Так, згідно накладної № 51 від 10 грудня 2017 року, виданої КП «Малинське міське ритуальне підприємство «Скорбота» вартість копки могили становила 495 грн. (а.с.25); згідно товарного чеку № 1060 від 03 грудня 2017 року, виданого ФОП [PERSON] вартість рамки для фотографії, друку фотографії та її ламінації становила 225 грн. (а.с.32); відповідно до товарного чеку № 581 від 04 грудня 2017 року, виданого ФОП [PERSON] вартість гроба, хреста, рушника, покривала, наволочки, хусток, свічок, проходної, хустинок носових, вінка та простирадла становила в загальній сумі 1908 грн. (а.с.32); згідно товарного чеку № 582 від 06 грудня 2017 року, виданого ФОП [PERSON] , вартість корзини ритуальної становила 210 грн. (а.с.32); Крім того понесені витрати на поминальні обіди в розмірі 11124,20 грн. ( а.с. 26-27,28-29,30-31,33-34). Згідно ч.1,ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частинами 1- 3 статті 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Зі змісту постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління НУГП в Житомирській області від 23 березня 2019 року про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 03 грудня 2017 року за участю [PERSON] та [PERSON] та призвела до смерті останньої, сталася через порушення пішоходом [PERSON] . ПДР України, яка своїми діями створила аварійну обстановку з послідуючим ДТП. В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України). Факт заподіяння смерті [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким здійснював керування [PERSON] підтверджується матеріалами кримінального провадження. За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність факту причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 03 грудня 2017 року та смертю [PERSON] , а також заподіяння позивачу шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої. Враховуючи положення статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно статті 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Статтею 2 даного Закону визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином вимоги про стягнення витрат на поминальні обіди в розмірі 11124,20 грн. не є витратами на поховання в розумінні Закону України «Про поховання та похоронну справу» та задоволенню не підлягають. Відповідно до наданих позивачем доказів, на комплекс заходів та обрядових дій, які здійснювалися з моменту смерті [PERSON] до поміщення труни з тілом у могилу витрачено 2838 грн., зокрема: копка могили - 495 грн.; рамка для фотографії, друк фотографії та її ламінування - 225 грн.; гроб, хрест, рушник на хрест, покривало, наволочка, хустки, свічки, проходна, носовички, вінок, простирадло в загальній сумі 1908 грн. Між тим, за клопотанням учасників справи, судом досліджені матеріали кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.135 КК України та встановлено, що в матеріалах провадження наявні докази, що свідчать про відшкодування батьком позивача витрат на поховання, а саме: товарний чек № 616 від 04 грудня 2017 року на загальну суму 1895 грн. та розписка [PERSON] про отримання коштів на поховання. ( сума коштів в розписці не зазначена,однак позивач та відповідач підтвердили, що по розписці сплачено коштів в розмірі 13 тис. грн. Таким чином суд приходить до висновку, що, виходячи з заявлених позивачем майнових вимог та наданих доказів на її підтвердження, завдана їй майнова шкода відшкодована відповідачем повністю. Також на момент ДТП, відповідальність водія [PERSON] , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія» ПЗУ Україна», а тому позивач у відповідності до пункту 27.4 статті 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », вправі звернутись до страховика для відшкодування завданої шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 35.1 ст.35 Закону Закон № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/7468781 від 21 серпня 2017 року, цивільна відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на день дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть [PERSON] , була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Строк дії полісу визначено до 21 серпня 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, майну) становить 300 тис. грн. (а.с.74,75). Тому, за даних обставин, дорожньо-транспортна пригода, що сталася 03 грудня 2017 року за участю застрахованого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito-115», реєстраційний номер [NUMBER] , є страховим випадком. Учасники справи згідно з наведеними доказами мають декілька зобов`язань: деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і страховиком (ПрАТ СК «ПЗУ Україна») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, 04 лютого 2019 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання події щодо сплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю [PERSON] (а.с.152-153). За результатами розгляду заяви ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від заподіяної моральної шкоди, зокрема виплачено [PERSON] 19200 грн. (а.с.154,155). Дані обставини не заперечуються позивачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц викладені наступні правові висновки. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує істотність вимушених змін в житті позивача, характер, тривалість та обсяг її глибоких моральних страждань, а тому враховуючи непоправність втрати, а також обставини, за яких настала смерть потерпілої, зокрема відсутність умислу відповідача на спричинення шкоди та той факт, що у настанні смерті була і необережна вина самої потерпілої, суд визначає розмір такого відшкодування в сумі 100 тис. грн. Між тим, з огляду на встановлені обставини справи, розмір компенсації моральної шкоди, визначену судом - 100 тис. грн., ліміту відповідальності страховика, який відшкодував позивачу 19200 грн., то безпосередньо на відповідача має бути покладений обов`язок з відшкодування 80800 грн. моральної шкоди (100 000 грн. - 19 200 грн.). Сторони звільнені від спалити судового збору на користь держави.

Outcome: partial