Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просив: визнати неправомірними дії відповідачів щодо недопущення його, як власника 1/2 частини магазину, до приміщень магазину «Чава» в с. Колочава, вул. Шевченка, 27, Міжгірського району Закарпатської області неправомірними з 25 січня 2013 року; зобовязати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні ним підприємницької діяльності на першому поверсі магазину «Чава», шляхом забезпечення йому вільного доступу до торговельного приміщення першого поверху та до приміщень другого та третього поверху, повернути товарно-матеріальні цінності, наявні в приміщенні першого поверху магазину. Позов мотивовано тим, що з 25 листопада 1999 року до 31 липня 2012 року він перебував з відповідачкою в шлюбі. За час шлюбу ним спільно з відповідачкою був збудований магазин «Чава» в с. Колочава Міжгірського району. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня року це майно як спільна сумісна власність поділено між сторонами по 1/2 частині. Магазин використовувався сторонами для здійснення підприємницької діяльності. 25 січня 2013 року відповідачка [PERSON] звільнила з роботи продавця, що працював у магазині на першому поверсі який знаходився у володінні і користуванні позивача, заволоділа майном яке знаходилося в магазині, зачинила магазин, внаслідок чого створила позивачу перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності. Цей факт підтверджено рішенням Воловецького районного суду від 04 липня 2013 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 серпня 2013 року. 19.03.2014 р. позивачу стало відомо, що на першому поверсі магазину «Чава» на підставі договору оренди з [PERSON] підприємницьку діяльність здійснює [PERSON], який не допускає позивача в магазин. За рішенням Воловецького районного суду від 25.12.2014 р. визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] від 25.12.2012 р. Проте відповідачі продовжують чинити перешкоди позивачеві у здійсненні перешкод у магазині «Чава» на першому поверсі та не допускають його до третього поверху магазину, який здано в оренду на підставі договору строком на 30 років підприємцю [PERSON] Покликаючись на ч.3 статті 61 ЦПК України позивач просить врахувати обставини, що встановлені судовими рішення в справах за участю сторін. У судовому засіданні позивач позов підтримав покликаючись на обставини викладені в заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні факт недопущення позивача до магазину не визнав і пояснив, що між сторонами є спір з приводу належності та користування приміщень магазину «Чава» в с. Колочава, який зареєстровано за позивачкою. Спір про поділ майна в натурі, нажитого в шлюбі перебуває на розгляді Воловецького районного суду. Після розгляду тієї справи судом спірні питання будуть вирішені. Щодо попередніх рішень судів про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, то вони виконані в повному обсязі, майно позивачеві повернене. Просив в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно без поважних причин, хоч був належно повідомлений. При цьому не повідомив про причини неявки, а тому суд розглянув справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню (ч.2 статті 386 ЦК України). Згідно з ч.3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності з ч.1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна, має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним (ч.1 статті 390 ЦК України). Встановлено, що сторони за час перебування в шлюбі збудували в с. Колочава Міжгірського району магазин «Чава», який використовувався ними для здійснення підприємницької діяльності, позивачем на першому поверсі магазину, а відповідачкою на другому поверсі. 25 січня 2013 року рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Спільно набуте майно подружжя було розподілено таким чином: квартиру №11 в будинку «А» у с. Сойми Міжгірського району Закарпатської області залишено у власності [PERSON], а нежитлову будівлю магазин у с. Колочава, вул. Шевченка, 27 В залишено у власності [PERSON] Після судового розгляду, до набрання рішенням суду законної сили відповідач [PERSON] зачинила магазин у с. Колочава, де знаходився товар позивача на першому поверсі магазину, закривши таки чином позивачу доступ до магазину і таким чином перешкодила йому в здійсненні підприємницької діяльності. Ці обставини встановлені рішенням Воловецького районного суду в справі 300/353/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди від 04 липня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 серпня 2013 року в частині стягнення моральної шкоди, в якому замість стягнення 30 (тридцяти) тисяч гривень моральної шкоди суд апеляційної інстанції вирішив стягнути пять тисяч моральної шкоди (а.с.13-16). За рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня 2013 року, рішення Міжгірського районного суду від 25 січня 2013 року про поділ майна було скасовано, ухвалено нове рішення яке набрало законної сили. Майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], зокрема будівля в с. Колочава, вул. Шевченка, 30, та квартира в с. Сойми, буд. 6 «а» (тепер № 13) поділено по 1/2 частині кожному (а.с. 124-126). У судовому засіданні позивач стверджував, що він як власник 1/2 частини нежитлового приміщення в с. Колочава, магазину «Чава», не може здійснювати в ньому підприємницьку діяльність, оскільки 25 грудня 2012 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір оренди цього приміщення, чим умисно позбавили його можливості використовувати приміщення для підприємницької діяльності. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору оренди нежитлових приміщень недійсним позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 25.12.2012 року укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року це рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Воловецького районного суд від 25 грудня 2014 року встановлено: «Сторонами визнано, що на час розгляду справи по суті, позивач [PERSON] не має доступу до внутрішніх приміщень магазину. Суд вважає, що укладений відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір оренди нежитлового приміщення від 25.12.2012 року містить ознаки фіктивного правочину, а саме наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує певні наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які обумовлювалися у цьому правочині». Із встановлених судовим рішенням, що набрало чинності обставин видно, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з метою недопущення позивача у приміщення магазину «Чава», уклали фіктивний договір оренди приміщення, внаслідок чого позивач [PERSON] був позбавлений можливості користуватися цими приміщеннями та здійснювати в них підприємницьку діяльність. При цьому суд бере до уваги, що усунення перешкод у користуванні приміщеннями магазину хоч і було предметом розгляду Воловецького районного суду, про що ухвалено рішення в справі 300/353/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди від 04 липня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 серпня 2013 року в частині стягнення моральної шкоди (а.с.13-16), але в цій справі підставою позову не було зазначено укладення фіктивного договору між відповідачами, оскільки такий договір був визнаний фіктивним за рішенням Воловецького районного суду від 25 грудня 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року було залишено без змін. Таким чином, із встановлених судом суд дійшов висновку, що на час розгляду справи судом відповідачі чинять перешкоди позивачеві у користуванні приміщеннями магазину «Чава» в с. Колочава, на 1/2 частину якого він має право згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня 2013 року, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про повернення товарно-матеріальних цінностей позивачу суд визнав, що вони задоволенню не підлягають, оскільки рішенням Воловецького районного суду в справі 300/353/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди від 04 липня 2013 року це питання вже вирішено, рішення суду виконано, а обставини про наявність нових обставин щодо знаходження у відповідачів товарно-матеріальних цінностей позивача, які підлягають поверненню, в судовому засіданні не доведені. Судові витрати в сумі 248 гривень (двісті сорок вісім) 47 копійок підлягають стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно.

Outcome: partial