Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) здійснити поділ спільного майна подружжя; 2) виділити у власність [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , вартістю 76 908 грн.; 3) виділити у власність [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , вартістю 76 908 грн.; 4) стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 553,17 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 02.10.1982 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2021 року. В період шлюбу, а саме 02.10.1987 року сторонами був придбаний будинок за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного будинку. Відповідач неодноразово наголошував, що все майно його особисте, бо зареєстроване на його ім`я і тільки він вправі володіти, користуватись і розпоряджатись ним. Вказано, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, то є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу шляхом визначення між сторонами по 1/2 частки будинку. 11.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.09.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 16.11.2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила сплачений судовий збір залишити за нею. 16.11.2021 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 02.10.1982 року по 09.07.2021 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2021 року у справі № 357/3812/21. Вказане рішення набрало законної сили 10.08.2021 року, що підтверджується відомостями з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень. 02.10.1987 року [PERSON] в період шлюбу з позивачем був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. 04.10.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Лепетинською Н.А. видано свідоцтво про право власності на зазначений будинок, індексний номер 10248366 від 04.10.2013 року. В матеріалах справи також міститься копія технічного паспорта КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 10.09.2013 року з планом та експлікацією приміщень до плану житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до сформованої судом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284987008 від 16.11.2021 року, державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Лепетинською Н.А. 04.10.2013 09:25:43 до Реєстру внесено запис про право власності на спірний будинок № 2715377, індексний номер рішення: 6395001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 171228532204. Відповідно до копії довідки Узинської міської ради № 09/17-18-181 від 21.07.2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 85,70 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.06.2021 року складає 153 816 грн., що підтверджується висновком ПП «Світлиця-нова». При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 60 СК України, що дублюється зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на момент купівлі будинку), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК Укрїани). Судом встановлено, що спірний будинок придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1987 року в період шлюбу з [PERSON] , тож за презумпцією спільності права власності подружжя належить їм в рівних частках на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, тобто по 1/2 частині спірного будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Також судом не встановлено порушення прав та інтересів інших осіб даним рішенням. На підставі заяви позивача, суд залишає сплачений судовий збір за нею.

Outcome: approved