Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що з 24 квітня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]; від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 06.04.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 13.08.2012 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі 600 грн. щомісяця на користь позивача на утримання дитини. Малолітній [PERSON] мешкає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Вихованням та утриманням сина займається позивач, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не допомагає, не утримує, не піклується про інтереси дитини, стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток, підготовку його до самостійного життя, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивач, її представник, кожна окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні позовні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що працює за кордоном, сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 600 грн. щомісяця, заборгованість по аліментам відсутня, вважає, що позивач бажає позбавити його батьківських прав для того, щоб мати можливість самостійно вивозити дитину за кордон. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на висновок, згідно якого, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вислухавши сторони, думку прокурора, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №899 (а.с.10). Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 квітня 2010 року у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №209 - розірвано (а.с.11). Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.08.2012 року з [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 600 грн. щомісяця на користь позивача на утримання дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно довідки дошкільного навчального закладу №27 «Орлятко» №162 від 10.08.2015 року, [PERSON], [INFO], з 17.10.2013 року по теперішній час відвідує ДНЗ №27 «Орлятко», [PERSON] приводить дитину до закладу та забирає увечері сама, відвідує дитячі свята та батьківські збори одна, платить за харчування дитини (а.с.15). Як вбачається з довідки №000762478 від 15.08.2015 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.17). Згідно акту обстеження умов проживання від 26.08.2015 року, умови проживання малолітнього [PERSON], [INFO], відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а.с.43). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожна окремо, підтвердили виконання позивачкою обов'язків по вихованню сина, що мати надає допомогу, утримує його, піклується про інтереси дитини, стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №2188 від 09.11.2015 року, виходячи з інтересів дитини є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.50). Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у випадках коли вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини наявності винної поведінки відповідача, таких доказів вона не надала суду. Посилання позивача на те, що без дозволу відповідача вона не може оздоровити дитину, повести його для відпочинку або навчання за межі країни, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають. За таких обставин, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відсутність доведеності винної поведінки відповідача, його особи, а також інших обставин справи, суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed