Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він зареєстрував шлюб 21 грудня 2007 року з [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2751. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. 18 серпня 2013 року [PERSON], наполягла натимчасовому окремому проживанні мотивуючи це тим, що це потрібно за для заспокоєння та налагодження шлюбу. Після цього вона змінила замки і в нього вже не було доступу до будинку та спільно нажитого майна та майна, яке було нажито ним ще до офіційного шлюбу. Згодом відповідачка почала чинити йому перешкоди в користування будинком. Він регулярно приймав участь у спілкуванні та вихованні дитини, приймав участь у її утримуванні, двічі на тиждень купував їжу, памперси, одяг тощо, та приносив ці речі колишній дружині. Наприкінці 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом розірвання шлюбу, та 28 березня 2015 у апеляційному суді шлюб було розірвано. Проте питання щодо місця проживання дитини вирішено не було.Окрім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369\\6035\\15ц від 28.08.2015р. частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.Рішення було прийнято, оскільки він на той часчерез перешкоди у користуванні житлом не мав змоги проживати разом з дитиною. На даний час відповідно рішення Києво-Святошинського суду по справі № 369/3971/17 від 14/06/2018 року та відповідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 09/07/2018 року усунуто перешкоди у користуванні будинком та вселеного до спільного будинку - [ADDRESS]. Тобто, зараз він зареєстрований та проживає разом з дитиною. Тому відсутні підстави стягнення з нього аліментів , оскільки він живе разом з дитиною та утримує дитину. Тому просив суд припинити стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що відбувається на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/6035/15-ц від 28.08.2015 року в зв'язку із відсутністю підстав для такого рішення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 23.08.2018 року до суду надійшла заява [PERSON] на виконання вимог ухвали від 27.08.2018 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмові пояснення по суті спору до суду не надходили. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2007 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від сумісного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO], громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], громадянки України, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]- аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] року народження, у розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08 червня 2015 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України. Сімейним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення права на аліменти на дитину, а саме - у зв'язку зі набуттям права власності на нерухоме майно (стаття 190 Сімейного кодексу України). Позивач [PERSON] звертаючись до суду за захистом своїх прав просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Нормами Сімейного кодексу України таких підстав, як реєстрація місця проживання батька разом з дитиною, для припинення стягнення з батька аліментів не передбачено. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. Нормами ст.ст. 267-271 СК України, визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім'ї яких виховувалася дитина. До вказаного кола осіб позивач не відноситься. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, доводи, на які посилається позивач відповідно до чинного законодавства не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів. Натомість, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягнення за рішенням суду з особи. записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами. За таких обставин, позивач має право звернутись до суду із заявою про перегляд рішення від 28.08.2015 року про стягнення з нього аліментів за нововиявленими обставинами.

Outcome: dismissed