Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні майном та зняти арешт з квартири [ADDRESS], зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна [PERSON] міською державною нотаріальною конторою Київської області 09 серпня 2004 року, підстава обтяження: ухвала, б/н, Народний суд м.\~Бровари, реєстраційний номер обтяження 1226029. В обґрунтування позову зазначала, що їй і третій особі [PERSON] у рівних частках на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Дана квартира приватизована ними 20 грудня 2000 року, про що свідчить дублікат свідоцтва про право власності на житло. У липні 2018 року вони дізналися про те, що на належну їм квартиру на підставі ухвали, б/н, виданої Народним судом м.\~Бровари, накладено арешт, який зареєстрований 09 серпня 2004 року [PERSON] міською державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий номер 1226029. Наявність арешту на належну їм квартиру обмежує, зокрема, її права як співвласника квартири, тому вона змушена була звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] міська державна нотаріальна контора Київської області у суд теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника у звязку з надмірним навантаженням. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, проти його задоволення та скасування арешту на квартиру не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів Київської області від 09 березня 1982 року №\~100 [PERSON] на склад сімї із 3 (трьох) чоловік: він, дружина [PERSON] та син [PERSON] було видано ордер №\~346 на право зайняття жилого приміщення двокімнатної квартири [ADDRESS]. Двома вироками Броварського народного суду Київської області від 28 липня 1993 року та від 13 жовтня 1995 року син позивача [PERSON] був засуджений до позбавлення волі на різні строки. 14 січня 2000 року він помер. Згідно із дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 2000 року, виданого Фондом комунального майна [PERSON] міської ради Київської області згідно із розпорядженням №\~1188 від 20 грудня 2000 року, позивачу [PERSON] і третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Із наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 31 липня 2018 року за №\~132719491 видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є запис про обтяження за №\~1226029; тип обтяження: арешт (архівний запис); зареєстрований 09 серпня 2004 року реєстратором [PERSON] міською державною нотаріальною конторою Київської області; підстава обтяження: ухвала, б/н, Народний суд м.\~Бровари; обєкт обтяження: квартира, статус жила, адреса: [ADDRESS]; власник: [PERSON]; дата виникнення: 27 травня 1997 року. Із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Відділ ДВС) від 17 серпня 2018 року за вих. №\~38167, видно, що станом на 17 серпня 2018 року виконавчі провадження стосовно [PERSON] згідно із перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у Відділі ДВС не перебувають. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом\~ч.\~ч.\~1,\~4\~ст.\~41\~Конституції України,\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови №\~5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна розяснив, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачу [PERSON] і третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], відсутність відкритих виконавчих проваджень стосовно померлого 14 січня 2000 року сина позивача [PERSON], якому вказана вище квартира не належить, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах та підлягає задоволенню, оскільки будь-які підстави для подальшого арешту майна відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved