Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У серпні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що 21.07.2018 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №37. Рішенням Приморського районного суду запорізької області від 10.02.2020 року шлюб між сторонами був розірваний. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Позов обґрунтовано тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, позивачка є інвалідом 3 групи з дитинства, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3х років, не працює та потребує утримання з боку колишнього чоловіка, посилаючись на ст.ст.84, 180, 181-183, 191 СК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно, до досягнення їхньою дитиною трьох років. Ухвалою суду від 02.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подав відзив на позов за змістом якого частково визнав вимоги щодо стягнення аліментів, оскільки він офіційно працевлаштований, просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення нею повноліття, стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Сторонами клопотання, заяви до суду не подавались, та судом не вирішувались. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Приморського районного суду запорізької області від 10.02.2020 року (а.с. 14). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. (а.с.12,13) Позивачка проживає разом зі своєю мамою, яка допомагає їй в утриманні малолітньої доньки. Однак цієї допомоги не вистачає, адже позивачка є інвалідом третьої групи з дитинства та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і щомісяця витрати на своє утримання та утримання дитини складають більше 8\~000,00 грн., що перевищує їх дохід. Відповідач офіційно працевлаштований, проте розмір його заробітної плати суду не відомий, хоча і визначений відповідачем в сумі 4320 грн. Суду також надано копії квитанцій про перерахування коштів на ім*я позивача. Дохід позивачки суду не відомий, разом з цим, за даними інтернет ресурсів мінімальний розмір пенсії в 2020 році з липня місяця становить 1712 грн., та розмір допомоги від держави складає 860 грн.,щомісяця. Інших доказів до матеріалів справи долучено не було. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів суд враховує що донька, яка в силу віку потребує утримання від батьків, стан здоров`я доньки, зростання її потреб з досягненням відповідного віку. Крім того, суд враховує майновий стан сторін, їх працевлаштування, відсутність інших утриманців. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.6 ст.84 СК України). Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, суд задовольняє їх та вважає доцільним в інтересах дитини для забезпечення реальної матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення нею повноліття, що, з урахуванням коштів від батька дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач має працездатний вік. Разом з цим, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на її утримання розмірі 1/8 частини від всіх видів доходу (заробітку)відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивач отримує допомогу на дитину до досягнення нею трирічного віку, а також пенсію як інвалід ІІІ групи, що в сукупності дасть можливість забезпечити необхідне на час декретної відпустки. Вирішуючи вказану вимогу, суд виходить з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача. Позивач, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст.ст.141,142 ЦПК України судовий збір в сумі 1681,60 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial