Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому просив зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] , який перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29236438 від 17.10.2011 року, яка видана Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. В обґрунтування позову зазначив, що 02.03.2005 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 180-224-К/Р, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено Іпотечний договір № 180-224-К/Р/3 від 02.03.2005року на підставі якого [PERSON] , як іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором житловий будинок [ADDRESS] . Обтяження згідно цього іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. 17.01.2017 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 180-224-К/Р/З від 02.03.2005 року накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29236438 від 17.10.2011 року, яка видана Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Зазначає, що арешт було накладено з порушення вимог законодавства оскільки державним виконавцем під час виконавчого провадження, не повною мірою були проведені виконавчі дії, передбачені п. 4. ст. 54 Законом України «Про виконавче провадження» відповідно до якого на державного виконавця покладено обов`язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. В порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив Позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз`яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Суть порушеного права позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Боржник недобросовісно виконував взяте на себе зобов`язання, а саме, обов`язок повертати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. Позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання Боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за Кредитним договором, згідно програм лояльності, тобто вживались заходи щодо стягнення заборгованості, проте безрезультатно. Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим ЗУ «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна. Позивач має бажання скористатись своїм правом щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак, реалізувати вказане право не є можливим внаслідок існування накладеного арешту на нерухоме майно, розташованого за адресою предмета іпотеки. Таким чином, існування арешту, який накладений на предмет іпотеки, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Постанова порушує інтереси позивача, так як даним державним органом було накладено арешт, який перешкоджає ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку з чим позивач вважає, що предмет іпотеки має бути звільнений судом з-під арешту. В судове засідання представник позивача не з`явився. Відповідач проти позову заперечував, подав заяву про застосування позовної давності в якій зазначив, що позивач отримав право вимоги за договором іпотеки № 180-224-К/Р/З від 03.05.2005р. на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011р. укладений між повивачем та ПАТ «УкрСиббанк». Договором іпотеки було забезпечено виконання відповідача умов кредитного договору № 180-224-К/Р від 02.03.2005р., який було укладено між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». У травні 2010р. ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачеві вимогу про дострокове погашення отриманого кредиту та рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2011р. з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 180-224-К/Р від 02.03.2005р. Позивач мав всі підстави у відповідності до пункту 4 Договору іпотеки № 180-224-К/Р/З вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки після реєстрації договору факторингу у 2012р. Саме у грудні 2012 року позивач повинен був та міг дізнатися про наявність арешту на все майно відповідача відповідно до постанови № 29236438 від 17.10.2011р. Вважає, що позивач пропустив трирічний строк на звернення до суду з даним позовом і до його вимог слід застосувати позовну давність. Крім того, позивачем не виконані вимоги ст.35 ЗУ «Про іпотеку», які також містяться і у четвертому розділі Договору іпотеки № 180-224-К/Р/З. Позивач не надсилав ніякої письмової вимоги, а тим більше із попередженням про звернення стягнення на предмет Іпотеки. Таким чином, на поточний час позивач ще не набув законного права звернення стягнення на предмет іпотеки, тому його законне право ані постановою від 17.10.2011р., ані арештом вказаного будинку на підставі цієї постанови не порушено. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечували просили в задоволенні відмовити. Представник третьої особи Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 02.03.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 180-224-К/Р на підставі якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20000,00 доларів США, зі сплатою плати за кредит (проценти та комісія), визначені кредитним договором, не пізніше 01.03.2020 року.(а.с.7-12) 02.03.2005 року між [PERSON] , як іпотекодавцем та АКІБ «УкрСиббанк», як іпотекодержателем укладено договір іпотеки № 180-224-К/Р/З, яким іпотекодавець з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 180-224-К/Р передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Четвертим розділом іпотечного договору сторонами визначено наслідки порушення обов`язків іпотекодавцем. Так, відповідно до п.4.1 цього договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, з направленням повідомлення про порушення договору іпотеки, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів, звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.21-28). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, на підставі якого (п.1.1 договору) Клієнт зобов`язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.4 визначено, що одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма Договорами Забезпечення. (а.с.29-33) Також, 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., зареєстровано в реєстрі № 5207-5208.(а.с.35-37) Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» з грудня 2011 року набув право вимоги за кредитним договором № 180-224-К/Р укладеним з [PERSON] , виконання якого забезпечено іпотечним договором № 180-224-К/Р/З на нерухоме майно будинок [ADDRESS] . З Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається реєстрація 02.03.2005 року приватним нотаріусом Серовською М.В. за №1731821 заборони на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] ; підстава обтяження: договір іпотеки № 336 від 02.03.2005р. В Державному реєстрі Іпотек наявний запис за № 7927767 - тип обтяження: іпотека; зареєстровано 17.09.2008 року, реєстратором приватним нотаріусом Буцикіною Л.О.; підстава обтяження: договір іпотеки № 3918 від 08.08.2008; об`єкт обтяження: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , іпотекодержатель: АКІБ «УкрСиббанк»; боржник: [PERSON] 10 вересня 2012 року приватним нотаріусом Саєнко Е.В. зареєстровано обтяження за №1903661; тип обтяження: іпотека; об`єкт обтяження: жилий будинок за адресою: [ADDRESS] ; підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208 від 12.12.2011; іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект»; іпотекодавець: [PERSON] . Зазначені реєстраційні дії підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданої позивачем в обґрунтування своїх вимог.(а.с.4-6) Також судом встановлено, що до укладення з ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу №1 від 12.12.2011 року і договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення достроково заборгованості за кредитним договором №180-224-К/Р від 02.03.2005 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2011 було накладено арешт на майно, що належить відповідачам у справі. З актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень вбачається реєстрація 17.10.2011 року державним реєстратором Білай О.П. постанови про арешт майна та заборона на його відчуження № 29236438 від 17.10.2011, виданої головним державним виконавцем Войтенко Ю.В. Ленінського ВДВС ЗМУЮ, напис № 3427 від 07.10.2011, п.н. [PERSON] ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Обтяжувач - Ленінський ВДВС ЗМУЮ. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2011 року по справі 2-3062/11 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 298932,01 гривні. За заявою ПАТ «УкрСиббанк» було видано виконавчі листи на виконання зазначеного рішення суду. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2016 було задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» і замінено стягувача за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2011 року по справі 2-3062/11 з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». З часу отримання виконавчих листів ні ПАТ «УкрСиббанк», ні ТОВ «Кей-Колект» не пред`являло їх до виконання. Вказані обставини встановлені постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.07.2018 року по справі 808/1530/15, якою залишено без задоволення касаційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» у справі а позовом ТОВ «Кей-Колект» до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, за участю третьої особи - [PERSON] , про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії. У постанові зазначається, що 27 жовтня 2011 року по справі 2-3062/11 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №180-224-К/Р від 02.03.2005 року задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як майнового поручителя на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 298932,01 гривні, судове рішення до виконання банком не пред`явлено. Разом з тим, відповідно до договору факторингу №1 та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» відступив права вимоги за цим договором іпотеки ТОВ «Кей-Колект». Цим рішенням встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» на час накладання відповідачем арешту на майно [PERSON] , відповідно до постанови № 29236438 від 17.10.2011 року, не була надіслана [PERSON] , вимога про сплату заборгованості за кредитним договором № 180-224-К/Р відповідно до вимоги Закону № 898-ІV, що виключає підстави для задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки за невиконання боржником зобов`язання за основним договором. Позивач ТОВ «Кей-Колект» у позовній заяві, що розглядається, стверджує, що накладення державним виконавцем арешту на будинок створило перешкоди йому як іпотекодержателю у реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки, а тому він пред`явив позов до боржника [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 цього Закону). Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду). Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час накладення арешту на майно. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, визначений загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно, відповідно до якого звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. На державного виконавця покладено обов`язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених норм права випливає, що суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно у разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, що не відповідає обставинам даної справи. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Як встановлено судом, арешт на іпотечне майно був накладений державним виконавцем 17.10.2011 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2011 про вжиття заходів забезпечення позову у справі 2-3062/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №180-224-К/Р від 02.03.2005. Тобто, обтяження було зареєстроване до укладення між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу №1 від 12.12.2011 року і договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Кей-Колект» ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2016. Як зазначалося, отримані ПАТ «УкрСиббанк» у січня 2012 року виконавчі листи для примусового виконання не пред`являлися. Тобто, арешт заставленого нерухомого майна не пов`язаний зі зверненням стягнення на це майно у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». У даному\~випадку ТОВ «Кей-Колект», як новий кредитор, звернулося до суду для захисту свого порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт на підставі ухвали суду про забезпечення позову в інтересах попереднього кредитора ПАТ «УкрСиббанк». Посилання позивача на те, що арешт на майно був накладений з порушенням вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає безпідставним, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, арешт та майно було накладено на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2011 про забезпечення позову у справі 2-3062/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, новим стягувачем у якій являється ТОВ «Кей-Колект». Аналізуючи в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позову не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з у його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed