Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що з 01.07.2015 сторони перебувають у шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Проте, подружнє життя не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного, подальше збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не прибула, проте направила заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач був повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання, проте в засідання не прибув і причин своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ст. 223 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.07.2015 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 7). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, внаслідок чого вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з вимогами ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з вимогами ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження шлюбу з урахуванням взаємних відносин сторін неможливе і суперечить інтересам позивача, сторони не здійснили дій для примирення та збереження шлюбу, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved