Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

у серпні 2019 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, посилаючись на те, що ним була відшкодована шкода постраждалій особі в розмірі 13 102,48 грн., що була завдана дорожньо-транспортною пригодою за участю відповідача, і має право зворотної вимоги до нього. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що цивільна відповідальність гр. [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 030409/4640/0000004 від 27.03.2017 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Geely» державний номерний знак [NUMBER] . 06.05.2017 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Geely» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «BMW» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі № 753/9072/17 дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 06.05.2017 року, сталася з вини водія [PERSON] , через що останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В той же час, зазначив, що відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі № 753/9078/17 дорожньо-транспортна пригода винним у вчиненні ДТП 06.05.2017 року є також і водій [PERSON] , котрого також притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Страхова компанія свої зобов`язання перед потерпілою особою згідно з умовами договору та Закону, враховуючи обопільну вину водіїв, виконало в повному обсязі, сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 13 102,48 грн., в той же час як цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була, що і стало підставою для регресної вимоги . Ухвалою від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 59-60). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.05.2017 року о 16.50 год. на Бориспільському шосе в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Geely» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «BMW» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі № 753/9072/17 дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 06.05.2017 року, сталася з вини водія [PERSON] , через що останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 23-24). В той же час, відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26.06.2017 року у справі № 753/9078/17 дорожньо-транспортна пригода винним у вчиненні ДТП 06.05.2017 року є також і водій [PERSON] , котрого також притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 25-26). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] та [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказані фактичні обставини справи не оспорені сторонами. З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність гр. [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 030409/4640/0000004 від 27.03.2017 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Geely» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 11-17). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була (а.с. 18). Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. 07.05.2017 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку звернулась власник транспортного засобу «Geely» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] (а.с. 19-21). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 47С/05/17 від 05.05.2018 року, величина вартості матеріального збитку склала 26 204,95 грн. (а.с. 27-47). Відповідно до Страхового акту № 000224090 від 15.06.2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 13 102,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 028316 від 18.06.2018 року (а.с. 48-50). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ( ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку вимоги страхової компанії не виконала (а.с. 51-54), суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до [PERSON] ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, що складаються із суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved