Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 11 липня 2006 року ним була придбана земельна ділянка, яка розташована: [ADDRESS], однак користуватися нею було неможливо тому, що сусід не дозволяв на неї потрапити, створюючи перешкоди у її користуванні. Так, позивач звернувся за допомогою до свого колеги, адвоката [PERSON] з яким домовилася, що усунення перешкод у користуванні буде займатися він, а гроші заплатив позивач та майбутній прибуток буде розділений в рівних частинах. А для того щоб йому було легше займатися даною справою між ними було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 26.10.2007 року. Згідно договору купівлі-продажу ціна складала 500 000, 00 грн. та фактичної ніякої реальної оплати не було і дій пов'язаних з виконанням укладеного правочину вчинено не було. В подальшому даним питанням не займався, очікуючи конкретного результату, але на початку 2013 року дізнався, що [PERSON] уклав договір купівлі-продажу від 20.04.2011 р. відповідно до якого переоформив спірну земельну ділянку на [PERSON], порушивши своїми діями домовленість з позивачем. В позовних вимогах просив договір купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON], предметом якого є земельна ділянка, загальною площею 0, 1000 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:90:198:0018, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] визнати недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Представник Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, розгляд справи залишають на розсуд суду (а.с. 21). Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2006 року посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець), відповідно до якого Продавець продав і передав, а Покупець купив і прийняв земельну ділянку, загальна площа якої 0, 1000 га, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - 90198018, призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 9). Згідно договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець), відповідно до якого Продавець продав і передав, а Покупець купив і прийняв земельну ділянку, загальна площа якої 0, 1000 га, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - 90198018, призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 5-6). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 квітня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець), відповідно до якого Продавець продав і передав, а Покупець купив і прийняв земельну ділянку, загальна площа якої 0, 1000 га, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - 90198018, призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верхового суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійним» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Під час розгляду ссправи, знайшли своє підтвердження, доводи позивача, що уклавши договір купівлі-продажу від 20.04.2011 року з [PERSON], порушив домовленість укладену з [PERSON], без його згоди переоформив спірну земельну ділянку, без цілі створення правових наслідків. Враховуючи вищевикладене та вислухавши пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, за таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved