Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], про дострокове розірвання договору позики та стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві посилалася на те, що 13 грудня 2012 року позивач уклав договір позики, згідно з яким позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 152 000 грн., однак відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, що вимусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд достроково розірвати Договір позики від 13 грудня 2012 року та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за Договором позики 13 грудня 2012 року у розмірі 152 000 грн. та сплачені ним при подачі позову судовий збір у розмірі 1 520 грн. та 3 000 грн. витрати на правову допомогу. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього суми боргу за договором позики. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2012 року позивач позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 152 000 грн. Одержання зазначеної суми підтверджується письмовою розпискою, яку [PERSON] написав власноруч та після написання передав її позивачеві. Розписка до теперішнього часу знаходиться у позивача. Крім того, одночасно з укладанням договору позики з відповідачем [PERSON] було погоджено та укладено письмовий графік повернення позики, який являється невід'ємною частиною самого договору позики та має назву «Додаток 1». Згідно п. 3.2.2. Договору позики та згідно графіку повернення позики відповідач [PERSON] взяв на себе обов'язок повертати отримані у позивача грошові кошти шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 4 200 грн. Ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 152 000 грн., а дійсність даного договору підтверджується розпискою від 13 грудня 2012 року на суму 152 000 грн. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одержавши від позивача гроші, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання на предмет повернення позики щомісячними платежами у розмірі 4 200 грн., повністю знехтував умовами поговору позики та графіку повернення позики, ухиляється від виконання свого зобов'язання, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов 'язку в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зобов'язання відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачкою [PERSON] договору поруки від 13 грудня 2012 року, у зв'язку з чим остання є солідарним відповідачем у повному обсязі за пред'явленим до стягнення боргом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (ст. 611 ЦК України). Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст 653 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу та дострокове розірвання Договору позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, з метою звернення до суду з даним позовом, а також з метою мати представника своїх прав та інтересів на час розгляду даного позову у суді позивачем було укладено договір з адвокатом про надання юридичної допомоги. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на правову допомогу. Витрати позивача на правову допомогу складають 3 000 гривень, що підтверджується квитанцією адвоката. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 520 грн. та витрати на правову допомогу 3 000 грн.

Outcome: approved