Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ „ Дельта Банк на все іпотечне майно, яке належить відповідачам: 1)житловий будинок з надвірними будівлями( гараж), який знаходиться за адресою м. Прилуки, Чернігівської області, вул..Пушкіна, 137 ; 2)земельну ділянку , загальною площею 0,1 га , розташовану за адресою м. Прилуки, Чернігівської області, вул..Пушкіна, 137 ; 3) на всі невідємні належності, а також невіддільні від Майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи; Вимоги мотивовано тим, що 25 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега Банк» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту на суму 48000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних за користування кредитом та з кінцевим строком повернення кредиту 25 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобов»язань вказаного договору 25 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки з передачею в іпотеку нерухомого майна - жилий будинок з надвірними будівлями (гараж) загальною площею 72,8 кв.м. , житловою площею 32,8 кв.м., який знаходиться за адресою м. Прилуки, Чернігівської області, вул. Пушкіна буд. 137 та земельну ділянку загальною площею 0,1 га кадастровий номер 7410700000:04:001:0337 , яка знаходиться за тією ж адресою. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги з АТ «Дельта Банк» передало (відступилоо) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях та набуває права вимоги до боржників ПАТ «Сведбанк». У зв»язку з порушенням зобов»язань позичальником за договором споживчого кредиту, станом на 28 липня 2015 року у [PERSON] перед банком утворилась заборгованість в розмірі 640221 грн 72 коп, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ « Дельта Банк» на вказане іпотечне нерухоме майно. Під час розгляду справи судом було встановлено, що співвідповідач [PERSON] помер 19.01.2015 року ( а.с.73). Ухвалою суду від 16 вересня 2015 року провадження у справі в частині вимог до [PERSON] було закрите на підставі ч.1 п.1 ст.205 ЦПК України. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено . В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк» просить вказане рішення скасувати, вважаючи його незаконним, необгрунтованим та неправомірним через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що рішення суду порушує право позивача на справедливий суд, яке гарантоване частиною 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки Банк таким рішенням позбавлений можливості на повернення належних йому коштів, які знаходяться в користуванні відповідачів. Також, позивач вважає, що рішення не відповідає положенням ст. 212 ЦПК України, ухвалене з порушенням вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України. Крім того ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що рішення ухвалене без врахування роз»яснень Конституційного суду України від 09.07.2002 року по справі № 15-рп/2002, відповідно до яких можливість судового захисту не може бути поставлена законом у залежність від використання суб»єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі, досудового врегулювання спору. З тих же підстав, позивач вважає незаконним висновок суд про відмову у позові з підстав, що строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором ще не настав , так як з моменту надіслання відповідачам письмової вимоги Банком не минуло 30 днів. Також незаконним вважає позивач посилання у рішенні на ненадання позивачем суду належного висновку про оцінку предмету іпотеки. На думку апелянта, цей недолік суд зобов»язаний був усунути процесуальним шляхом залишивши позовну заяву без руху відповідно до положень 121 ЦПК України і з власної ініціативи витребувати та отримати відсутні в матеріалах справи документи. Крім того, на думку позивача, суд неправомірно, як на підставу відмови у позові, послався на те, що Банком не було прийняте рішення про дострокове повернення коштів та не було обрано способу звернення стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник банку скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у її обґрунтуванні. У спільній сумісній чи спільній частковій власності всіх відповідачів перебувало іпотечне майно, представник позивача надати пояснень не зміг. Щодо предявлення вимоги кредитором до спадкоємців [PERSON], який помер 19.01.2015 року, представник пояснив, що кредитор до спадкоємців в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України не звертався, так як про смерть [PERSON] дізнався лише з рішення суду у вересні 2015 року. Відповідач [PERSON] апеляційну скаргу просив відхилити, вважаючи її безпідставною та такою, що суперечить Закону України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті. Крім того, [PERSON] пояснив, що він та відповідач [PERSON] зареєстровані і проживають у будинку по вул.Пушкіна №137 у м. Прилуки, де проживав і [PERSON] Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини вони не подавали. Факт заборгованості за кредитом, отриманим у позивача та його розмір, а також правильність розрахунку заборгованості, відповідач не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) в сумі 48000 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування кредитом на строк до 25 червня 2018 року включно. У відповідності до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісії за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 4-12). В забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором 25.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON], та [PERSON] укладено договір іпотеки та прийнято від останніх в заставу нерухоме майно, предмет іпотеки, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями загальною площею 72,8 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., який знаходиться за адресою м. Прилуки, Чернігівської області, вул. Пушкіна, будинок 137, вартість якого сторони визначили за Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №19189041, виданим КП Прилуцьке МБТІ 75647 грн., та земельну ділянку загальною площею 0,1 га , кадастровий номер 7410700000:04:001:0337, що знаходиться за даною адресою, вартістю згідно звіту про оцінку ТОВ «Центр нерухомості» від 09.06.2008 року - 57330 грн., власниками яких вони є на підставі договору міни квартири на житловий будинок та земельну ділянку від 08 жовтня 1998 року (а.с.18-25). Також судом відповідно до довідки-розрахунку встановлено та не оспорюється відповідачами, що станом на 28 липня 2015 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №2404/0608/55-026 від 25.06.2008 року становить 29 018,84 долари США, що згідно курсу НБУ станом на 28.07.2015 року складає 640221,72 грн. (а.с.26). Відповідно до п.12 Іпотечного договору Банк у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором має право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком на іпотечне майно. При цьому за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 12.1 за рішенням суду ; 12.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 12.3 - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку встановленому ст 37 Закону України « Про іпотеку». Цим же пунктом іпотечного договору передбачено, що предмет іпотеки передається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття рішення останнім про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі висновку незалежного експерта суб»єкта оціночної діяльності. Крім того, у разі якщо фактичний розмір заборгованості позичальника менший за вартість , що вказана у висновку незалежного експерта, Іпотекодержатель різницю перераховує на поточні рахунки іпотекодавців протягом 60 днів після реєстрації права власності. Також, пунктом 11 Іпотечного договору передбачено, що Банк має право, при порушенні позичальником своїх зобов»язань, достроково стягнути заборгованість, проте, таку процедуру банк має право розпочати не раніше 30 днів після надіслання боржникам письмової вимоги про усунення порушення зобов»язань. Позивачем 12 серпня 2015 року було надіслано відповідачам письмові вимоги (а.с. 34-37), в яких останнім запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а вже 28.08.2015 року банк звернувся з позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ „ Дельта банк суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України „ Про іпотеку Іпотекодержатель дійсно за своїм вибором має право, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань позичальника, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, наступними засобами: за рішенням суду ; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Таке ж право Іпотекодержателя передбачено і пунктом 12 іпотечного договору, п.п.12.3 якого узгоджується з положеннями ст. 37 Закону України „ Про іпотеку. Але, вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивачем не дотримана процедура, передбачена п. 12.3 Іпотечного договору, яка є необхідною для оформлення права власності на Іпотекодавця, оскільки без належного визначення вартості предмета іпотеки, відсутня можливість оформити перереєстрацію права власності з дотриманням процедури такого переоформлення, встановленої договором та законом. Посилання позивача у скарзі на те, що недоліки оформлення позовної заяви, ненадання доказів, необхідних для вирішення спору, зокрема, доказів оцінки іпотечного майна, суд міг усунути з власної ініціативи з допомогою процесуальних дій, таких як витребування доказів , апеляційний суд вважає безпідставними та такими що суперечить принципу змагальності сторін та принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст. ст. 10,11 та ст. 60 ЦПК України. Звіт про оцінку предмета іпотеки, який виконано позивачем 30 жовтня 2015 року , тобто вже після ухвалення рішення суду першої інстанції, не спростовує законності оскаржуваного рішення, оскільки оцінка мала бути проведена до вирішення спору у суді першої інстанції і підлягала врахуванню як належний та допустимий доказ при вирішенні спору по суті у суді першої інстанції. Крім того, посилання суду у рішенні на положення п.9.3 Договору, відповідно до якого, банк має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки у будь який спосіб за умови збігу визначеного у договорі 30-денного строку після письмового попередження осіб про необхідність погашення боргу та наслідки невиконання вимог про погашення заборгованості, апеляційний суд вважає обґрунтованим. З рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи, що зазначене судове рішення є правильним по суті, ґрунтується на фактично встановлених обставинах та ухвалене відповідно вимог норм матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини. Крім того, як встановлено апеляційним судом предмет іпотеки нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки перебуває у спільній сумісній власності всіх відповідачів. Після смерті одного з них - [PERSON] кредитор у встановленому ст.1281 ЦК порядку не звернувся з вимогою до спадкоємців [PERSON] За вказаних обставин, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку, частина яких після смерті одного із співвласників відповідачам за даним позовом не належить , а частка кожного з них, у встановленому порядку не визначена з підстав, заявлених у позові вимоги позивача задоволенню не підлягали. Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду України по справі №6-33ц/15, слід враховувати, що, оскільки зі смертю боржника зобов»язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми ст.1281,1282 ЦК України щодо строків пред»явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. У той же час, слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправомірності висновків суду про те, що право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог Іпотекодержателя про визнання права власності на предмет іпотеки можливо лише у позасудовому порядку. Такі висновки суперечать ст.16 ЦК України та ст.ст.33,36,37 Закону України « Про іпотеку» та правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 11 грудня 2013 року по справі № 6-124цс-13 року, де зазначено наступне. Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України « Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ст. 16 ЦК України , частини третьої статті 33, статті 36 частини першої статті 37 Закону України « Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягненнят на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду. За вказаних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виключивши із мотивувальної частини заочного рішення суду про відмову у позові, абзаци третій та четвертий викладені на сторінці третій рішення, де у абзаці третьому зазначається, що відсутність окремого договору між сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя, за наявності лише застереження про це у іпотечному договорі, де не зазначені всі умови переходу права власності на іпотечне майно, виключає можливість перереєстрацію права власності на предмет іпотеки. Також, слід виключити із рішення абзац четверний на третій сторінці, де суд робить висновки про те, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі у власність йому предмета іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4 ч.1 та ч.3 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення чи змінює рішення суду першої інстанції, якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Outcome: partial