Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири № 27 у будинку № 142, яка розташована по пр. Нікопольському в м. Маріуполі Донецької області, на підставі договору дарування від 05.04.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3/1350 та свідоцтва на право власності на житло, зареєстрованого 30.01.1995 року у Бюро Технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполя за № 142. У серпні 2018 року їй стало відомо, що у вказаній квартирі з 2006 року зареєстрований відповідач [PERSON], який ніколи не проживав у квартирі, більш того вказувала, що вона взагалі не знає яким чином відповідач був зареєстрований у її квартирі. Просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва на право власності на житло, зареєстрованого 30.01.1995 року у Бюро Технічної інвентаризації Донецької області м. Маріуполя за № 142 та договору дарування від 05.04.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3/1350 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ Відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] зареєстрований з 01.01.2006 року. Згідно із актом № 279 про фактичне проживання від 25.10.2018 року, складеним головою КСН «Річний», відповідач по справі в квартирі [ADDRESS] не мешкає і ніколи не мешкав. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які на час розгляду справи не є членом його сімї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Позивачкою доведено, що відповідач не мешкає та не мешкав за адресою: [ADDRESS], але на теперішній час він залишається зареєстрованим за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивачку на зайві витрати, повязані з утриманням майна.\~

Outcome: approved