Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Южного міського суду Одеської області від 30.01.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.12.2017 року задоволено самовідвід судді Барановської З.І. Справу передано до Комінтернівського районного суду Одеської області через неможливість утворення складу суду у Южному міському суді Одеської області. Справу розподілено судді Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенку В.К. Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.01.2018 року позовну заяву як первісну так і зустрічну залишено без руху за правилами пп. 11-13 ч.2 ст. 187 ЦПК України, та ч.ч.1-3 ст. 185 ЦПК України відповідно. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року продовжено розгляд справи, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. В судові засідання 05.03.2019 року та 19.03.2019 року [PERSON] не зFявилась, повідомлена про дату, час та місце проведення судових засідань. Представник позивача - адвокат [PERSON] подав письмову заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 209 ЦПК України). Отже справа має розглядатись виключно за наявними у ній доказами. Справа перебуває на розгляді у суді з 16.01.2017 року, отже сторони мали більш ніж достатньо часу для подання суду доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень, та заявлення відповідних клопотань про витребування/забезпечення доказів. Сторони обізнані про існування спррави у суді. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.03.2019 року відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України постановлений розгляд даної справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.06.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 279499,50 грн., що еквівалентно 13300 доларам США, та 25000 грн., в решті позову, - в частині стягнення 3% річних відмовлено. Вказане рішення суду скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року в частині відмови у стягненні 3% річних, в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року залишені без змін. На виконання вказаного рішення суду 29.02.2016 року державним виконавцем відкрито виконавчі провадження ВП F 50340267, ВП F 50340153. Відповідно до довідки державного виконавця від 28.09.2018 року F 5852 за весь час перебування виконавчих проваджень на примусовому виконанні [PERSON] оплачено 10483,43 грн. Загальна сума заборгованості за рішенням суду становить 304499,50 грн. за період з 01.04.2015 року (первинний розрахунок заборгованості) до 01.10.2018 року (остаточний розрахунок). Кількість днів прострочення зобовFязання становить 1279. Суд погоджується із рохрахунком індексу інфляції, оскільки дійсно з 01.04.2015 року по 01.10.2018 року пройшло 43 місяці (без урахування індексів інфляції за вересень F жовтень 2018 року). Індекси інфляції вказані у рохрахунку заборгованості відповідають тим індексам інфляції, які офіційно вказані на сайті Міністерства фінансів України. Таким чином загальна сума інфляційного збільшення боргу становить 175700,19 грн. Розрахунок 3% річних також є вірним за формулою 30449950:100х3:365х1279=32010,00 грн. За надання правової допомоги позивач витратив 400 грн., що підтверджено квитанцією F 024290 від 13.01.2017 року (адвокат [PERSON] (а.с. 17)), а також 3000 грн. згідно квитанції від 05.06.2018 року адвокат [PERSON] На витрати з правової дпомоги позивачем також нараховано індекс інфляції та три відсотки річних, що визначено у рохрахунку як 143,60 грн. та 39,00 грн. відповідно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовFязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов та вимог F відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовFязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовFязання, на вимогу кредитора зобовFязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд погоджується із тим, що [PERSON] не виконала своє грошове зобовFязання за рішенням суду на суму 304499,50 грн., і позивачем вірно нараховано на цю суму інфляційні витрати в сумі 175700,19 грн., отже ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що оскільки з відповідача стягнута державним виконавцем сума 10483,43 грн., то нарахована суму трьох відсотків річних у сумі 32010,00 грн. має бути зменшена на суму фактичного стягнення, тобто слід стягнути з відповідача 21526,57 грн. Ці суми підлягають стягненню з відповідача. Що стосується нарахувань на витрати на правову допомогу на суму 400 грн. суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки сума на правову допомогу відноситься до судових витрат, а не до грошового зобовFязання відповідача. Що стосується вимог про стягнення суми 3000 грн. на правову допомогу адвоката [PERSON] то ця сума має бути стягнута з відповідача за правилом ст. 137 ЦПК України. Інші вимоги в уточненій редакції позову не ставились. Обидві сторони за матеріалами справи звільнені від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial