Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про зняття майна з-під арешту, посилаючись на те, що 25 січня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNІОАU01960378, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 79 476,27 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня банк та [PERSON] уклали договір застави автотранспорту №DNІОАU01960378, відповідно до умов якого [PERSON] передав в заставу «Приватбанку» автомобіль - марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Позивач зазначив, що 20 липня 2009 року постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні наказу постанови № АЕ076447 виданого ВДАІ на користь Держави про стягнення штрафу було накладено арешт на зазначений автомобіль, який належить на праві власності [PERSON] 03 лютого 2012 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на користь відповідача ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості було також накладено арешт на вищезазначений автомобіль. 07 березня 2012 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на користь відповідача ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості було накладено розшук на автомобіль марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. 19 червня 2012 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясокомбінат «Ювілейний», про стягнення заборгованості було накладено розшук на вказаний автомобіль. Оскільки право застави у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 25.01.2007 року, а постанови про накладення арешту на майно та розшуку майна була винесені 20.07.2009, 03.02.2012,07.03.2012 та 19.06.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави, позивач просить звільнити з-під арешту накладеного постановами АНД ВДВС ДМУЮ від 20.07.2009, 03.02.2012, 19.06.2012, майно відповідача [PERSON], а саме автомобіль - марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]; зняти розшук накладений постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 07.03.2012 з зазначеного автомобіля,стягнути судові витрати з відповідачів. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №99 (1490) від 19.12.2013 року повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1)виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно п. 5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/55 (з послідуючими змінами та доповненнями) стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, установленому пунктом 5.12 цієї Інструкції. Відомості про заставу рухомого майна державний виконавець може отримати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. На підставі ч.ч. 5,6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. В разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать, крім іншого, застава рухомого майна, що виникає на підставі договору. Згідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1)відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. На підставі ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Судом встановлено, що 25 січня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNІОАU01960378, згідно з яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 79 476,27 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня банк та [PERSON] уклали договір застави автотранспорту №DNІОАU01960378, відповідно до умов якого [PERSON] передав в заставу «Приватбанку» автомобіль - марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Розділом 23 вказаного договору передбачено звернення стягнення на заставлене майно для забезпечення вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 03 лютого 2012 року за виконавчим провадженням ВП №31033384 було накладено арешт на все майно боржника [PERSON]. Постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 07 березня 2012 року оголошено розшук майна боржника, а саме: автомобіля - марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Таким чином судом при вирішенні даного спору встановлено, що право застави у позивача виникло на автомобіль - марки DAEWOO Lanos, модель TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ : Легковий седан - В; номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], з моменту укладення між ними кредитного договору №DNІОАU01960378 від 25 січня 2007 року. Обґрунтованість вимог позивача судом була встановлена на підставі пріоритетності його прав на предмет застави перед іншими стягувачами за виконавчим провадженням про стягнення боргу з боржника [PERSON] З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів, кожного окремо, слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 28 грн. 67 коп.

Outcome: approved