Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 26 квітня 1986 року. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Спільні діти від шлюбу, станом на день розгляду справи, досягли повноліття, проте, в добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС, відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала заяву від 04.02.2020 про розгляд справи без її участі, оскільки перебуває в зоні АТО, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила не надавати термін на примирення. В підготовчому судовому засіданні від 26.02.2020 відповідач заперечив проти розлучення, проте станом на день розгляду справи жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надав, дій для збереження сім`ї не прийняв, а тому слід вважати, що примирення не відбулось. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1986, від якого неповнолітніх дітей станом на день розгляду справи не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, заперечуючи під час підготовчого провадження в суді, не прийняв жодних мір для відновлення шлюбних стосунків. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають остаточне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Оскільки згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 840, 80 грн. (за подання до суду заяви про розірвання шлюбу) в дохід держави.

Outcome: approved