Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У січні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] про визнання договорів недійсними посилаючись на те, що кредитний договір № 14/2007/0368/Фжк від 08.05.2007 року, сторонами якого є позивач та ПАТ КБ «Надра», укладений із суттєвими порушеннями вимог законодавства. Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 14/2007/0368/Фжк від 08.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], а також визнати недійсність зобов'язань за договорами, які були укладені у забезпечення виконання умов кредитного договору, а саме: договір іпотеки № 14/2007/0368/Фжк від 08.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], договір поруки № 14/2007/0368/Фжк від 08.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], та зобов'язати Дніпропетровську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, зняти заборону відчуження об'єктів нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек (реєстраційний номер № 4926279, контрольна сума В179492944) на квартиру по [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.2-8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2012 року позовні вимоги - задоволено (а.с.35-39). В апеляційній скарзі (а.с.113-119) ПАТ КБ «Надра» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - відповідача не було належним чином повідомлено про дату та час слухання справи, що обмежило відповідача на захист своїх прав та інтересів; - визнаючи кредитний договір недійсний з підстав укладення його в іноземній валюті, суд не врахував положення ч.3 ст.533 ЦК України, ст.47 Закону Україну «Про банки та банківську діяльність», ст.56 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»; - генеральна Ліцензія на здійснення валютних операцій була видана відповідачу 02.11.2011 року, до 2011 року банк користувався Дозволом на здійснення операцій з валютними цінностями; - позивач при укладанні кредитного договору був ознайомлений з усіма істотними його умовами, ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати договір на вкрай невигідних для нього умовах, не існувало; - після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо укладення договору Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в сфері кредитування. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що на момент укладення кредитного договору у ПАТ КБ «Надра» була відсутня індивідуальна ліцензія НБУ на використання іноземною валюти на території України, що унеможливило використання позичальником на законних засадах отримання грошових коштів. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2007 року між позивачем та банком укладений кредитний договір № 14/2007/0368/Фжк про отримання кредиту в сумі 198000,00 доларів США строком до 07.05.2027 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,49 % річних та договір іпотеки № 14/2007/0368/Фжк в забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором та договором на відкриття карткового рахунку (а.с.12-15). Також 08.05.2007 року між банком та [PERSON] укладений договір поруки, за яким [PERSON] виступив поручителем за виконання позивачем як позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.16-17). Ухваливши рішення про задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору з тих підстав, що у банку не було індивідуальної ліцензії на використування іноземної валюти як засобу платежу, суд першої інстанції не врахував роз'яснення, надані в п.10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору, оскільки банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету «Про валютне регулювання»). З інших підстав позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним позивачем не були заявлені. З матеріалів справи вбачається, що на час надання кредиту в сумі 198000,00 доларів США за кредитним договором № 14/2007/0368/Фжк від 08.05.2007 року банк мав дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій з надання кредитів у іноземній валюті (а.с.75-76,77-78,79-81). Тому рішення в частині визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ці вимоги заявлені від імені позивача, яка не є стороною у договорі поруки. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору поруки, позивач не обгрунтувала свої вимоги в цій частині, а саме: яким чином та які її права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, не визнані або оспорювані відповідачами. Тому рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору поруки підлягає скасуванню у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та неправильним застосуванням норм процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довела наявності правових підстав для визнання недісними кредитного договору та договору іпотеки, не надала суду доказів яким чином укладений між банком та [PERSON] договір поруки від 08.05.2007 року порушує права позивача. З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] про визнання договорів недійсними слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed