Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що у листопаді 2010 року [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. За рахунок отриманих від продажу квартири грошових коштів та власних накопичень позивачка вирішила придбати квартиру [ADDRESS], яка на той момент належала [PERSON] Оскільки позивачка хворіє та має другу групу інвалідності, їй фізично важко було безпосередньо оформлювати право власності на придбане майно, тому вона оформила на свого сина [PERSON] довіреність на вчинення таких дій від її імені, довіривши також вчинити правочин, для чого передала йому грошові кошти у розмірі 26000 доларів США на придбання вказаної квартири. Крім того до оформлення правочину позивачка на прохання [PERSON] подарувала останньому належну їй на праві власності 1/6 частину квартири [ADDRESS] та оформила на нього заповіт, за що [PERSON] пообіцяв утримувати позивача та доглядати за нею довічно. Оскільки між ними були довірливими відносини то договір доручення та договір довічного утримання у письмовій формі не укладалися, розписка на отримання [PERSON] грошових коштів на придбання квартири не складалася. Після придбання 12.11.2010 [PERSON] за дорученням від [PERSON] квартири [ADDRESS] та реєстрації права власності, правовстановлюючих документів на квартиру [PERSON] позивачу не передав. Однак [PERSON] придбав квартиру та зареєстрував її на своє ім'я. [PERSON] домовлялася придбати у [PERSON] квартиру за суму, еквівалентну 26000 доларів США, а згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2010 [PERSON] витратив на придбання квартири лише 41200 грн., а суму, що залишилася присвоїв собі. 14.12.2010 [PERSON], не маючи іншого житла, зареєструвала своє місце проживання за адресою придбаної квартири [ADDRESS] та, вважаючи цю квартиру своєю власністю, здійснила у ній ремонт за власні кошти і почала проживати в ній та сплачувати відповідні комунальні послуги. Таким чином, враховуючи, що згідно домовленості між попередньою власницею квартири [PERSON] та [PERSON], покупцем спірної квартири виступала саме [PERSON]; квартира придбавалася виключно за рахунок власних коштів [PERSON] і для її власних потреб; після придбання квартири, не маючи будь-якого іншого житла, саме [PERSON] проживала у ній, зареєструвавши нове місце проживання у встановленому порядку, здійснила у квартирі ремонт за власні кошти і сплачувала всі відповідні комунальні послуги; [PERSON] отримав від [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність і грошові кошти в розмірі договірної вартості квартири саме з метою придбання такої квартири і її оформлення на [PERSON]; на момент придбання квартири [PERSON] ніде не працював, власних доходів, накопичень та засобів до існування не мав і був на повному утриманні [PERSON], мав іншу квартиру, де був зареєстрований і проживав як до придбання квартири по [ADDRESS], так і після цього; придбаваючи квартиру в [PERSON] та оформлюючи її на себе, [PERSON] діяв всупереч домовленостей між [PERSON] та [PERSON] про умови такого правочину в частині особи покупця, на шкоду інтересам [PERSON] як довірителя та всупереч отриманого від неї доручення, тому позивачка просить визнати договір удаваним у частині покупця, оскільки вчинений ним з метою приховання реального покупця даної квартири [PERSON] Згодом стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршилися, оскільки останній не бажав влаштовуватися на роботу, відмовився ставати на облік у центрі зайнятості, бажаючи залишитися на повному утриманні [PERSON] У жовтні 2011 року [PERSON], перебуваючи у скрутному фінансовому становищі, продав свою квартиру [ADDRESS] за суму, еквівалентну 17000 доларів США, що нижче її ринкової вартості, і почав жити разом з [PERSON] у її квартирі на [ADDRESS]. Проте отримані від продажу гроші у нього швидко закінчувалися. На тлі постійних суперечок з [PERSON] щодо необхідності влаштуватися на роботу, [PERSON] у 2012 році забрав свої речі і виїхав з квартири у невідомому напрямку, після чого перестав відповідати на телефонні дзвінки родичів. 06.06.2013 року [PERSON] без відома [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] своєму близькому знайомому, відповідачу [PERSON], за 134500 гри., що значно нижче її ринкової вартості. При цьому оцінка вартості квартири була проведена без її огляду, тобто оцінювач не врахував дійсного стану квартири. [PERSON] також не оглядав квартиру як до, так і після її придбання, що частково пояснює занижену вартість продажу квартири. Іншим поясненням низької ціни квартири є домовленість між [PERSON] та [PERSON] про продаж квартири без відома прописаної у ній [PERSON] з наступним її виселенням у судовому порядку новим власником квартири. Таким чином зниження ціни продажу такої квартири покривалося її невідомим для покупця станом і його майбутніми витратами, пов'язаними з виселенням [PERSON] з даного помешкання у судовому порядку. Разом із тим, враховуючи, що укладений [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 12.11.2010 є удаваним у частині покупця, і дійсним покупцем даної квартири за таким договором та її власником на момент продажу квартири на користь [PERSON] є [PERSON], слід дійти висновку, що в результаті укладення договору купівлі-продажу від 06.06.2013 квартира [ADDRESS] вибула із законного володіння [PERSON] поза її волею, а [PERSON] заволодів даною квартирою без відповідної правової підстави, тобто незаконно. Оскільки доказів того, що на момент придбання квартири [PERSON] знав чи міг знати про відсутність у [PERSON] права її відчужувати, [PERSON] слід вважати добросовісним набувачем такої квартири. Таким чином зазначена квартира підлягає витребуванню від [PERSON] і поверненню законному власнику [PERSON] Разом з тим як про продаж даної квартири [PERSON] так і про оформлення у 2010 році [PERSON] права власності на квартиру на себе, [PERSON] стало відомо лише у вересні 2013 року, коли вона отримала направлену їй судом на виконання вимог статті 127 ЦПК України копію позову [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з квартири у зв'язку з її придбанням. Водночас іншого житла [PERSON] не має, а єдине її джерело існування - пенсія за інвалідністю, тому після зняття її з реєстрації та виселення з займаної квартири вона залишиться на вулиці без визначеного місця проживання і не буде мати можливості зареєструвати інше місце проживання у встановленому порядку, а також залишиться без засобів до існування, оскільки пенсія виплачується лише за зареєстрованим місцем проживання особи. На підставі викладеного позивачка просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12.11.2010 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №2632, удаваним із моменту його укладення в частині покупця [PERSON]; визнати [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеним 12.11.2010, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим у реєстрі за № 2632; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, повідомлений належним чином через оголошення у пресі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Крім того, позивач не могла не знати про оформлення квартири на [PERSON], оскільки реєструвалася в квартири зі згоди власника, всі рахунки на сплату комунальних послуг було відкрито на ім'я [PERSON] В судове засідання 28 травня 2014 року ані сторони, ані їх представники не з'явилися, повідомлені належним чином. Оскільки всі представники сторін по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 28 травня 2014 року не здійснюється. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON]. 13 серпня 2010 року [PERSON] надала довіреність, посвідчену державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрована в реєстрі під №4-2198, якою уповноважила [PERSON] розпоряджатися всім її майном. 12 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 2632, відповідно до якого [PERSON] передає у власність Покупцю, а Покупець [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS]. 06 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 82, відповідно до якого Продавець [PERSON] передає у власність Покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦП України за договором купівлі-продажу одна сторона (провадевець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Суд не може погодитися з посиланнями представника позивача на те, що позивач [PERSON] в силу поганого стану здоров'я та інвалідності не могла укласти договір купівлі-продажу спірної квартири, оскільки саме 12 листопада 2010 року було здійснено два правочини - продаж квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] та придбання квартири [ADDRESS]. Обидва правочини посвідчував приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON] При цьому при відчуженні квартири [ADDRESS] [PERSON] була присутньою та засвідчувала свою згоду власноручним підписом. Крім того, видана [PERSON] на ім'я [PERSON] довіреність не містить посилання на придбання квартири саме на ім'я [PERSON] Суд також ставиться критично до посилань представника позивача [PERSON] щодо того, що позивач [PERSON] з 2010 року не знала на кого зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вона могла бути зареєстрованою в квартирі лише за згоди її власника, а також сплачувала комунальні послуги по рахункам, які було відкрито на ім'я [PERSON] Таким чином, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. На підставі вищевикладеного, вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed