Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку №67 площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована в ОСГК «Мостобуд-5» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області та, обґрунтовуючи позов тим, що 19.01.2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку №67 площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована в ОСГК «Мостобуд-5» (кадастровий №2322183500:12:001:0726) для ведення садівництва, що розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Позивач являється єдиною спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, відкриту після смерті матері своєчасно, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса [PERSON], яким була відкрита спадкова справа, але оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, тому що при житті спадкодавниця не зареєструвала своє право власності на своє імя на спадкову земельну ділянку, тому приватним нотаріусом [PERSON] була винесена постанова про відмову в вчиненні нотаріальних дій, в звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач - Територіальна громада Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій зазначили, що з позовною заявою [PERSON] згодні в повному обсязі, заперечень не мають, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про відсутність заперечень та просить розглянути справу в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті. Згідно зі ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ч. 3 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається принявшим спадщину, якщо на протязі шести мясців зі дня відкриття спадщини не завить про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, якіі подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] померла 19.01.2016 року, що підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть 1-ЖС №348613. (а.с. 6) Згідно наданого суду заповіту, складеного [PERSON] та посвідченим 04.10.2012 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим в реєстрі № 5059, вбачається, що все належне їй на час смерті майно вона заповідала [PERSON] (а.с. 40) Відповідно до наданої приватним нотаріусом [PERSON] спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], померлої 19.01.2016 року вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом встановлений [PERSON], спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку спадкового майна відсутні. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку №67 площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована в ОСГК «Мостобуд-5» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий № 2322183500:12:001:0726 виникло у [PERSON] на підставі Договору міни, посвідченого 07.10.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] р.№ 1380 (копія Договору міни додається), однак, державну реєстрацію права власності на спадкову земельну ділянку спадкодавець не вчинила, що підтверджується Витягом ДЗК від 08.04.2016 року №НВ-23020070752016. (а.с. 9-15) Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. З огляду на те, що позов визнаний відповідачем та таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення його позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved