Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, у якому зазначає, що 05 травня 2010 року померла її тітка [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Лесі Українки, 90 у с. Хотешів, Камінь-Каширського району, Волинської області. Згідно заповіту, що залишила [PERSON], спадкоємцем належного їй майна є вона. Інших спадкоємців, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині та пережилого подружжя після смерті тітки немає. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, оскільки вона не подала відповідних правовстановлюючих документів. [PERSON] за життя таких документів не мала. З урахуванням наведеного, просить визнати за нею право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться по вул. Лесі Українки, 90 у с. Хотешів, Камінь-Каширського району, Волинської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 05 травня 2010 року. Ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року до участі у розгляді справи залучено [PERSON] та [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити. Представник відповідача - Хотешівський сільський голова [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. [PERSON] на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 05 травня 2010 року (а.с. 7). Вона проживала у шлюбі з [PERSON], який помер 16 грудня 1991 року. На праві власності останньому належав деревяний житловий будинок та надвірні будівлі і споруди у с. Хотешів по вул. Лесі Українки, 90, Камінь-Каширського району, Волинської області, побудовані, як пояснили треті особи [PERSON] та [PERSON], які є його дітьми, у 1948-1956 роках. Оскільки спірний житловий будинок з надвірними будівлями був збудований у сільській місцевості і зареєстрований у погосподарській книзі, то він вважається прийнятим в експлуатацію і не є самовільним будівництвом. [PERSON] та [PERSON] після смерті батька [PERSON] не звернулись у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини і на час його смерті з ним не проживали, отже, спадщину, що відкрилася з дня смерті їхнього батька, не прийняли. [PERSON], дружина [PERSON], на час його смерті постійно з ним проживала і, таким чином, стала власницею житлового будинку, що стверджується витягом з погосподарської книги № 3 за 2006-2010 рік та довідкою № 27 від 24 червня 2015 року Хотешівської сільської ради Камінь-Каширського району (а.с. 11, 12). Ще за життя [PERSON] склала заповіт, нотаріально посвідчений секретарем Хотешівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області [PERSON] 11 грудня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 840, яким усе майно, у тому числі спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заповіла позивачці [PERSON] Даний заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 8, 29). Треті особи [PERSON] та [PERSON] після смерті батька [PERSON] не звертались у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини і на час його смерті з ним не проживали, отже, спадщину не прийняли. 16 жовтня 2010 року, тобто у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, позивачка [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 27), однак нотаріус, як вбачається з повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 490/02-14 від 16 жовтня 2010 року, відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що належали [PERSON], оскільки позивачка не надала правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння та витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 4). Таких документів спадкодавець [PERSON] за життя не мала, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 27.08.2015 р. № 42892150 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 27.08.2015 № 42892019 (а.с. 23, 24), а тому позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право власності на спірне нерухоме майно у нотаріальній конторі. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що за позивачкою належить визнати право власності на спірне нерухоме майно. За згодою позивачки суд не стягує з відповідача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved