Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] (далі по тексту - відповідач) аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2005 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів та різні погляди на життя сторони з кінця 2015 року фактично припинили шлюбні відносини. Оскільки обов'язки щодо виховання та утримання дитини лежать на позивачці, а відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення їхньою дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував та визнав позов в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що з 26 серпня 2005 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с. 7-8). При цьому, між сторонами припинені шлюбні відносини, однак відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а в добровільному порядку узгодити питання про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не є можливим. Згідно ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею ст.191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, згідно вимог ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що відповідачем позов визнано, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved