Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 23 листопада 1950 року вона одружилась з [PERSON]. У 1955 році вони з чоловіком збудували житловий будинок з господарськими спорудами. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер. За свого життя він, як голова господарства, не встиг оформити право власності на домоволодіння. На день смерті чоловіка вона проживала разом з ним в належному їм на праві спільної сумісної власності подружжя будинковолодінні по [ADDRESS] Рожнтяівського району. Також разом з ними живав їхній син [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на половину спільно збудованого домоволодіння. Спадкоємцями першої черги по закону є вона та її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі, які на спадкове майно не претендують, спадщину після смерті батька не прийняли. Бажаючи оформити свої спадкові права вона звернулася до Другої Рожнятівської нотаріальної контори, однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовила у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа що підтверджує належність майна спадкодавцеві. При таких обставинах вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Сторони у судове засідання не з'явилася, направили суду заяви в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позивачка позов підтримує а вдповідачі визнають та просять його задовольнити. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних обставин. У смт. Перегінське по [ADDRESS], знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку, двох сараїв, літньої кухні, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок та довідкою № 109 від 27 травня 2014 року, виданими Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації (а. с. 17-19). Дане домоволодіння було збудоване у 1955 році позивачкою та її чоловіком [PERSON], що підтверджується копією інвентарної справи від 18 жовтня 1956 року (а.с. 15, 16). Позивачка доводилася дружиною [PERSON], шлюб зареєстровано 23 листопада 1950 року, що підтверджується копіями свідоцтв про її народження та про одруження (а. с. 7, 8). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння і відповідно до ст. ст. 1234 - 1236 ЦК України позивачка та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі, є спадкоємцями першої черги по закону щодо спадкового майна. Друга половина спільноствореного домоволодіння належить позивачці, як дружині, що пережила чоловіка, відповідно до ст. 22 Сімейного кодексу України. На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується довідкою № 1229/02-24 від 01 квітня 2015 року виданою Перегінською селищною радою та копією свідоцтва про смерть (а.с. 12, 14). Оскільки спадкодавець [PERSON] помер у 1995 році, тобто до вступу в дій ЦК України, то до правовідносин спадкування, які виникли після його смерті, слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. ст. 525, 526 названого кодексу, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 529 цього кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття, а за змістом статті 549 цього ж кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 22 КзПШС (1969 року), що діяв на час відкриття спадщини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналізуючи надані позивачкою письмові докази, судом встановлено, що позивачка разом з чоловіком [PERSON] збудували домоволодіння по [ADDRESS] у смт. Прегінське Рожнятівського району. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на половину домоволодіння. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки після смерті чоловіка залишилася жити у спадковому домоволодінні та вступила в управління спадковим майном. Відповідачі спадщину після смерті батька не прийняли, на спадкове майно не претендують, спір між сторонами з приводу спадкового майна відсутній. За таких обставин позивачка має право на половину домоволодіння, як дружина, що пережила свого чоловіка і на другу половину, як спадкоємець, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння, що підтверджується листом нотаріуса № 63/02-14 від 22 квітня 2015 року (а. с. 9). Отже у позасудовому порядку захистити свої права позивачка не може, а тому право власності на майно за нею слід визнати за рішенням суду.

Outcome: approved