Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: - визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], військове містечко Семиполки Броварського району Київської області; - прийняти рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: Київська область, Броварський район, військове містечко Семиполки, [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначається, що позивач та відповідач перебували у шлюбі між собою. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], й син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ордеру № 152 від 10 квітня 1996 року позивачу на сімю у складі чотирьох осіб надано право на зайняття житлового приміщення у квартирі [ADDRESS] у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області. У травні 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З липня 2014 року [PERSON] у спірному помешканні не проживає, витрат по його утриманню не несе. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. 27 вересня 2017 року надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК за № 124017, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, 13 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 травня 2008 року. Згідно із ордером № 152 від 10 квітня 1996 року [PERSON] на сімю у складі чотирьох осіб надано право на зайняття житлового приміщення у квартирі [ADDRESS] у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області. Відповідно до довідки № 524 від 15 листопада 2016 року, виданої комунальним підприємством «Надія» [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], військове містечко Семиполки, [ADDRESS]. Як вбачається із довідки № 326 від 31 липня 2017 року, виданої комунальним підприємством «Надія» та акту обстеження проживання [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], військове містечко Семиполки, [ADDRESS], але фактично більше трьох років не проживає за вказаною адресою. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто саме відповідач повинен довести, що він з поважних причин був відсутній за місцем реєстрації понад шість місяців. Враховуючи вищевикладене, а також те, що при розгляді даної справи по суті досліджувалися докази подані лише стороною позивача у звязку із заочним розглядом даної справи, суд приходить до висновку про доведеності факту відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше шести місяців без поважних причин. У матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач протягом часу відсутності зверталася у різні інстанції з приводу чинення їй перешкод в користуванні спірною квартирою. На думку суду, відповідач добровільно залишила житло, не проживає у ньому більше шести місяців без поважних причин, не цікавиться ним, тому її слід визнати такою, що втратила право користування житлом, в звязку з не проживанням в ньому понад шість місяців без поважних причин. Правилами до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. У даному випадку позивачі ставлять питання про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення, при цьому позбавлення відповідача права користування слід здійснити у спосіб визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial