Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, шлюб було розірвано за рішенням суду в 2012 році. За час шлюбу ними нажите спільне майно: житловий будинок та земельна ділянка по вул. Кірова, 12 в с. Мощун, та автомобіль Toyota Rav4, державний формений знак [NUMBER]. Добровільно розділити майно не можуть. Просив суд визнати дане майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним та [PERSON] право власності по ? частині за кожним житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1980га, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мощун, вул. Кірова, 12; право власності за ним право власності на автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER], стягнувши з нього грошову компенсацію на користь [PERSON] за належну частку. При розгляді справи позивач позовні вимоги уточнив щодо спірного автомобіля. Вказав, що відповідачка без його згоди відчужила автомобіль на користь третьої особи. Тому вона зобовязана компенсувати вартість його частини майна в спільній сумісній власності. Остаточно просив суд визнати дане майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним та [PERSON] право власності по ? частині за кожним житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1980га, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мощун, вул. Кірова, 12; стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 271\~209,48 грн. у якості компенсації його частини в спільній власності на автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд розглядати справу в її відсутність та задоволити позов в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 27 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис №44. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], 21 березня 2008 року. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У подальшому заочне рішення суду було скасовано та 08 січня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 02 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мощун, вул. Кірова, 12. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №25363592 від 08 серпня 2014 року прав власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 жовтня 2007 року передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,1980 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мощун, вул. Кірова, 12. 18 березня 2010 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1980га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мощун, вул. Кірова, 12. Право власності на автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER], був зареєстрований за [PERSON] 03 листопада 2012 року, що підтверджено довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Київській області. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на ча,с розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Оскільки спірний житловий будинок, земельна ділянка та автомобіль набуті сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя суд не знаходиться обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, визначає частку [PERSON] 1/2 частина і [PERSON] 1/2 частина. За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За правилами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Встановлено, що право власності на автомобіль Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER], був зареєстрований за [PERSON] 03 листопада 2012 року, що підтверджено довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Київській області. 28 лютого 2016 року право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до інформації, наданої позивачем, вартість ? частини аналогічного автомобіля становить 271\~209,48 грн. У матеріалах справи відсутні докази надання позивачем згоди на відчуження спірного автомобіля. Оскільки спірний автомобіль був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбу і є спільним сумісним майном подружжя, тому суд приходить до висновку, що укладення договору без згоди іншого подружжя є порушенням вимог закону та права позивача, тому повні вимоги про стягнення 271\~209,48 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Outcome: approved