Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 16 липня 2012 року між ним та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] Вказав, що між [PERSON] та відповідачем були укладені договори позики, за яким [PERSON] за період з 17 січня 2004 року по 30 серпня 2006 року отримав грошові кошти в розмірі 34 098 дол. США та 2000 євро. На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів відповідач надавав відповідні розписки. Свої зобов'язання за договором відповідач не виконує та не повернув кошти в повному розмірі. Тому утворилась заборгованість у розмірі 536 873,39 грн. Через неналежне виконання грошового зобов'язання, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 5000 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 536 873,39 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Свої вимоги мотивував тим, що грошові кошти, які були надані в борг відповідачу, передавались в доларах США та євро. Тому відповідач має повернути кошти в розмірі 34648,33 дол. США, що на час розрахунку становить 448 495,81 грн. та 2000 євро, що на день розрахунку становить 33 375,40 грн. Через невиконання грошового зобов'язання в строк, відповідач має повернути основну суму боргу з врахуванням трьох відсотків річних в розмірі 53 265,34 грн. та інфляційні втрати в розмірі 245 915,17 грн. Остаточно просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 781 051,72 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини нявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи судом встановлено, що 16 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги. У п.1 договору вказано, що первісний кредитор [PERSON] передає, а новий кредитор [PERSON] приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за борговим зобов'язанням між первісним кредитором та [PERSON]. Відповідно до умов договору новий кредитор одержав право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором шляхом слати новому кредитору грошових коштів у сумі еквівалентній 39 797 дол. США у національній грошовій одиниці - гривні, за обмінним курсом комерційних банків у м. Києві на дату здійснення кожного платежу. Згідно вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.ст. 517, 518 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Оскільки [PERSON] та [PERSON] уклали договір у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач заперечень щодо нового не кредитора не пред'явив, тому суд вважає, що позивач [PERSON] надав суду належні докази переходу прав вимоги до боржника [PERSON] Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, за яким [PERSON] за період з 17 січня 2004 року по 30 серпня 2006 року отримав грошові кошти на загальну суму - в розмірі 34 098 дол. США та 2000 євро. Так, відповідач [PERSON], отримуючи грошові кошти від [PERSON], видав боргові документи - розписки, а саме: розписка від 17 січня 2004 року на суму 3000 дол. США зі строком повернення до 1 березня 2005 року; розписка від 11 лютого 2005 року на суму 1000 євро зі строком повернення до 1 серпня 2005 року; розписка від 10 жовтня 2005 року на суму 2400 дол. США та 1000 євро зі строком повернення до 10 березня 2006 року; розписка від 29 жовтня 2005 року на загальну суму 2500 дол. США зі строком повернення до 29 травня 2006 року; розписка від 02 листопада 2005 року на загальну суму 2800 дол. США зі строком повернення до 10 червня 2006 року; розписка від 16 лютого 2006 року на загальну суму 600 дол. США зі строком повернення 16 лютого 2007 року; розписка від 27 лютого 2006 року на загальну суму 619 дол. США зі строком повернення 27 лютого 2007 року; розписка від 12 березня 2006 року на загальну суму 4120 дол. США зі строком повернення 15 березня 2008 року; розписка від 02 квітня 2006 року на загальну суму 4018 дол. США зі строком повернення 02 травня 2007 року; розписка від 25 квітня 2006 року на загальну суму 7693,46 дол. США зі строком повернення до 25 травня 2008 року; розписка від 05 травня 2006 року на загальну суму 2902 дол. США зі строком повернення до 05 травня 2008 року; розписка від 30 серпня 2006 року на загальну суму 3445,87 дол. США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки [PERSON] отримав у борг кошти в розмірі 34 098 дол. США, що на день розрахунку за курсом Національного Банку України становить 448 495,81 грн., та 2000 євро, що на день розрахунку за курсом Національного Банку України становить 33 375,40 грн., коштів не повернув, факт отримання коштів підтверджується матеріалами справи та запереченнями відповідача, тому суд вважає за можливе стягнути заборгованість в розмірі 481 870,91 грн. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення трьох відсотків річних, суд вважає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 53 265,34 грн. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Оскільки кошти передавались в доларах США та євро, тому суд вважає безпідставні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, тому в даній частині позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У ч. ч. 1,3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені штами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. При розгляді справи відповідач направив суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Встановлено, що з 17 січня 2004 року по 30 серпня 2006 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти. Дана обставина також підтверджується поясненнями [PERSON] від 04 листопада 2010 року, що містяться в матеріалах справи. Оскільки відповідач [PERSON] визнав борг, що підтверджується матеріалами справи, позов надійшов до суд у серпні 2013 року, тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки звернення до суду з даним позовом, факт передачі коштів підтверджений належними та допустимими доказами, права позивача порушені неповерненням коштів, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 535 136,55 грн. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У судовому засіданні позивач не надав суду доказів того, що йому було заподіяно моральної шкоди, тому в цій частині суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону звільнено від сплати судового збору, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд задовольняє позовні вимоги, тому суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved