Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 12 жовтня 2002 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутність взаємопорозуміння та поваги один до одного. Зазначає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме інтересам сім'ї, оскільки фактично сім'я розпалася. Тому, він звернувся до суду з даним позовом. З метою збереження сім»ї судом двічі було надано сторонам строк на примирення, а саме два та три місяці. Між тим, позивач в підготовче судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без його участі зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання також не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без її участі зазначила, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Просила суд залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 2002 року у Виконкомі Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 51, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER], виданим 12 жовтня 2002 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER] виданим повторно 13 червня 2017 року та Серія [NUMBER] Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved