Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який у вересні 2017 року та у жовтні 2018 року уточнив, і просив в остаточній редакції розірвати шлюб укладений 01.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області; поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме, припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок, загальною площею 37,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці 946 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право особистої власності на житловий будинок, загальною площею 37,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці 946 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку грошової компенсації різниці вартості половини спільного майна набутого подружжям за час шлюбу у сумі 13132 грн. На обгрунтування свого позову [PERSON] послався на те, що 01.02.1997 року між сторонами якладено шлюб. Від цього шлюбу [INFO] донька - [PERSON] Сторони не проживають разом з 14.12.2016 року. За час шлюбу подружжям придбано: Автомобіль Great Wall Hover , 2007 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] Житловий будинок загальною площею 37,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці 946 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості, про поділ автомобіля та житлового будинку, посилаючись на правовий механізм ст. ст. 69, 71 СК України, ст. 365 ЦК України позивач просив його позов задовольнити. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області ([PERSON]) від 25.08.2017 року. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Барвенко В.К.) від 20.11.2017 року матеріали прийнято до свого провадження у зв`язку із виключенням судді [PERSON] зі складу штату суду, та повторним авторозподілом справи. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2018 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області прийнято 13132 грн. У лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа- Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя , який був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.02.2018 року. У підготовчому засіданні судом виконані вимоги ст. 12, 196-200 ЦПК України, вказано сторонам на наслідки вчинення/невчинення тих чи інших процесуальних дій, на необхідність подання доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року закрито підготовче засідання, справу за уточненим первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна, що набуто подружжям за час шлюбу, стягнення грошової компенсації, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа -служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про поділ майна, визнання права власності, припинення спільної сумісної власності, призначено до судового розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.05.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду, оскільки [PERSON] та її адвокат Шавров І.І. у судові засідання 18.03.2019 року та 29.05.2019 року не з`явились. Дослідивши матеріали справи, вислухавши [PERSON] , його представника, представника служби у справах дітей Лиманської РДА в Одеській області, суд дійшов до висновку, про можливість часткового задоволення первісного позову [PERSON] з наступних підстав: Судом встановлено, що 01.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу, актовий запис № 2 від 01.02.1997 року, вчинений виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Від цього шлюбу народжені син- [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На підставі договору купівлі- продажу від 04.03.2002 року, який засвідчений Чос О.П., державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори, і внесений до реєстру за № 512, [PERSON] набула у власність жтловий будинок загальною площею 37,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці 946 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На підставі довідки рахунку від 30.09.2010 року, у сервісному центрі № 5141 РСЦ МВС в Одеській області 17.12.2010 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль Great Wall Hover, 2007 р.в., державний номерний знак [NUMBER] . Зі змісту довідки від 15.02.2018 року № 31/15-8зі Регіонального сервісного центру в Одеській області судом встановлено, що 30.08.2017 року автомобіль Great Wall Hover, 2007 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , перереєстрований на [PERSON] , і виданий державний номерний знак [NUMBER] . Позивачем до справи надано висновок СПД [PERSON] від 08.09.2017 року про вартість спірного житлового будинку, яка становить 260264,00 грн. Вартість спірного автомобіля позивачем визначена самостійно за методом аналогів продажів в інтернет ресурсі, - 9 тис. доларів США. Таким чином, позивач, вирахував різницю між вартістю цього майна, яка становила 13132 грн., і саме яку він вважав необхідним виплатити [PERSON]. У раніше проведеному судовому засіданні адвокат Шавров І.І. повністю заперечував проти первісного позову, за винятком вимог про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання позову в частині розірвання шлюбу суд виходить з наступного: Сторони з 2016 року не проживають разом. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог в частині поділу майна, припинення права власності відповідача, та визнання за позивачем права власності зі сплатою компенсації, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а їх частки у спільному майні - рівними, незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і, зокрема, відноситься до категорії неподільних речей, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд встановив, що [PERSON] не надавала своєї згоди на отримання грошової компенсації за свою частку у спільному майні, набутому подружжям. Суд вважає, що [PERSON] не надав суду належного та допустимого доказу, який би свідчив про дійсну вартість спірного майна набутого подружжям за час шлюбу. Стаття 76 ЦПК України. Докази 1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 77 ЦПК України. Належність доказів 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України. Допустимість доказів 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України. Достовірність доказів 1. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України. Достатність доказів 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Висновок СПД [PERSON] від 08.09.2017 року про вартість спірного житлового будинку, яка становить 260264,00 грн., здійснений на замовлення (за договором) [PERSON] , не відповідає наступним вимогам процесуального закону: Стаття 102 ЦПК України. Вимоги до висновку експерта. 1. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 2. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. 3. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. 4. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. 5. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. 6. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. 7. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. 8. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Стаття 106 ЦПК України. Проведення експертизи на замовлення учасників справи 1. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. 2. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. 3. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. 4. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. 5. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 6. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. 7. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Відповідно до п.1.2 наданого висновку СПД [PERSON]. вказано: Даний висновок визначен виключно для Замовника та не може передаватись Оцінщиком іншим особам без згоди з Замовником . Замовник може посилатись на висновки, які викладені у даному звіті та використовувати данний звіт виключно при реалізації обумовленой та визначеної вище функції оцінки. Оцінщик несе відповідальність за відповідність професійним стандартам, об`єктивність та якість наданих ним послуг по проведенню незалежної оцінки майна. Відповідно до абзацу третього п. 1.1 наданого висновку СПД [PERSON] функцією оцінки є- використання результатів оцінки для оподаткування, нарахування та уплати інших обов`язкових платежів, які здійснюються у відповідності до діючого законодавства. Таким чином, даний висновок не є належним доказом, оскільки він не містить жодної інформації, яка входить до предмету доказування по справі, зокрема ринкової вартості спірного житлового будинку. Окрім того, суд приймає до уваги те, що вказаний висновок не включав в себе необхідність повідомлення іншої сторони ( [PERSON] ) про проведення висновку, що ставить таку сторону у край невигідні умови, істотно порушує її права при дослідженні предмету оцінки. Таким чином, суд вважає, що цей доказ є недопустимим, оскільки складений із порушенням прав [PERSON] , зокрема, права бути присутньою при дослідженні (огляді) предмету оцінки. Інших належних та допустимих доказів ринкової вартості спірного нерухомого майна на момент винесення рішення суду не надано. Право на проведення експертизи за ухвалою суду судом неодноразово в підготовчому засіданні було роз`яснено. Те саме стосується вартості спірного автомобіля. Суд виходить з того, що кожна сторона доводить докази на обгрунтування своїх вимог на власний розсуд. Проте роздруківка з інтернет ресурсу не є належним доказом вартості спірного автомобіля. Крім того, за цієї обставини (інтернет доказу), ця сама вартість мала би бути визнана протилежною стороною, чого судом не встановлено в судовому засіданні. Більш того, зі змісту як відзиву на зустрічну позовну заяву, так і самого змісту зустрічної заяви та пояснень адвоката Шаврова І.І. встановлено, що згоди щодо вартості, та способу поділу спірного майна між сторонами не має. Крім того, судом встановлено, що автомобіль відповідачем ( [PERSON] ) відчужений третій особі. Позовні вимоги про стягнення грошової компенсації [PERSON] до [PERSON] не заявляв. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неб вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ч.1 ЦПК України). В тому числі і з наведених міркувань не може бути задоволено вимоги позову про припинення права власності [PERSON] на спірний житловий будинок, та визнання за [PERSON] права власності з правових підстав статті 365 ЦК України. Так, [PERSON] стверджує, що спільне володіння та користування спірним житловим будинком спільно із відповідачем неможливо. Доказів цього факту суду не надано. Надані талони ЖЕО (ЖРЗПЗ) - за зверненнями [PERSON] до органів поліції, суд не вважає належним та допустими доказом цього факту, оскільки у листах- відповідях органу поліції йдеться про встановлення факту незгоди [PERSON] із користуванням [PERSON] спільним майном подружжя, а не про встановлення факту неможливості спільного користування та володіння даним майном. Крім того, суд вважає, що припинення права власності [PERSON] на належну їй частку у спірному житловому будинку завдасть істотної шкоди як її інтересам, так і інтересам неповнолітньої доньки. Крім того, позиція [PERSON] щодо визначення грошової компенсації відшкодування вартості половини будинку [PERSON] не відповідає переслідуваній законодавцем меті, що визначена правилом частини 2 статті 365 ЦК України. Суд не наділений обов`язком відповідати на всі доводи позову, і роз`яснювати як саме має бути захищено те чи інше право сторони. Суд вважає недоцільним надавати відповідь на всі інші доводи позову, оскільки вони не є істотними, і зводяться до власного розуміння позивачем вимог діючого законодавства. Таким чином, в цих частинах позовних вимог суд вважає можливим їх задовольнити частково, з поділом спільного майна, що є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій у житловому будинку, площею 37,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці 946 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доцільним повернути [PERSON] сплачену ним грошову заставу як різницю вартості спірного майна набутого подружжям, оскільки сплата цієї суми доведена матеріалами справи. На підставі наведеного,

Outcome: partial