Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (уроджена [PERSON]) [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності у порядку успадкування за законом. Позивачка просила суд визнати за нею право власності на частку будинку № 70 по вул.. Бреуса (колишня вулиця Лагерна та вулиця Парашутна) в м. Одесі після смерті свого батька [PERSON], який помер 15 червня 1971 року, посилаючись на наступні обставини. 15 червня 1971 року помер [PERSON] батько позивачки [PERSON] (уроджена [PERSON]) [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на частку у будинку №70 по вул.. Бреуса в м. Одесі. Спадщину позивачка прийняла, оскільки фактично вступила у володіння та в управління спадковим майном, проживала спільно зі спадкодавцем та була зареєстрована у будинку на час його смерті. Позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус, прийнявши заяву та відкривши спадкову справу, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що неможливо визначити частки у спадковому майні, так як один зі співвласників домоволодіння самостійно виділив належну йому частку в окрему одиницю, чим змінив розмір часток інших співвласників. На підставі перерахунку часток, який було виконано КП «БТІ» ОМР 14.03.2016 року на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси позивачка [PERSON] остаточно уточнила свої позовні вимоги та просила визнати право власності на 50/100 часток будинку №70 по вул.. Бреуса в м. Одесі. Відповідачі [PERSON], який отримав частку у спадщині, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.07.1974 року посвідченого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою р№5006 та [PERSON] (уроджена Лимар) [PERSON] онучка [PERSON] позов [PERSON] на судове засідання зявилися та позов визнали у повному обсязі. Відповідачі окремо 28 квітня 2016 року подали до суду заяви у яких просили суд позов задовольнити та справу розглядати у їх відсутність. Дослідивши всі матеріали справи та заслухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 30 травня 1898 року [PERSON], дідусь позивачки, придбав у [PERSON] та [PERSON] 1500 квадратних саженей землі з надвірними та господарчими спорудами, відповідно до плану по вул.. Лагерній, № 19 в м. Одесі, про що нотаріусом [PERSON] засвідчено купчую, яка була підтверджена ст.. нотаріусом та зареєстрована у реєстрі за №1767. 31 грудня 1935 року помер дідусь позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке ведене з Одеського міського ЗАЦСу 20 травня 1941 року. Спадкоємцями після його смерті були його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та Сятковська (уроджена [PERSON]) [PERSON], які на час відкриття спадщини проживали за адресою : [INFO], тобто спільно зі спадкодавцем та у відповідності до ст.. 418 ЦК УРСР 1922 року прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 частки домоволодіння №70 (колишня нумерація №19) по вул.. Лагерна в м. Одесі, розташованого на земельній ділянці площею 6\~825 кв.м.. Свідоцтво про право на спадщину за законом було видано 10 квітня 1946 року ст.. Нотаріусом Одеської обласної Державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в Одеському міському комунальному відділі 18 квітня 1946 року під реєстровим №187, по реєстру запису №1432. [PERSON] до спадщини не викликався, оскільки у відповідності до ст.. 429 ЦК УРСР 1922 року був відсутнім за місцем відкриття спадщини та у подальшому вимог на спадщину не заявив. ? частка будинку №70 по вул.. Лагерна в м. Одесі належала [PERSON], як дружині померлого, тобто як на частку у майні, яка була придбана у шлюбі у відповідності до ст.. 125 Кодексів Законів про шлюб та сімю УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, про що зроблена відповідний запис Відділом реєстрації земель та державних актів Одеського міського комунального відділу в обліковому описі по земельній реєстрації №1874, кварталу №532 Одеського Держкомунвідділу по реєстру описів №1433 від 18.04.1946 року. [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18 травня 1946 року продала [PERSON] 3/16 часток домоволодіння №70 по вул.. Лагерна в м. Одесі , які у подальшому за Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2008 року громадянами [PERSON] та [PERSON] були виділені у натурі та право спільної часткової власності припинено. Останні 7/16 часток [PERSON] у рівних частках заповідала своєму онуку [PERSON] та сину [PERSON]. Заповіт було посвідчено 26 березня 1958 року Державним нотаріусом 2-ої Державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №2994. 11 лютого 1963 року [PERSON] померла, про що зроблено актовий запис №12 у відповідності до свідоцтва про смерть серія ІV-ЯР №261027. Спадкоємцями після її смерті за заповітом у рівних частках були онук [PERSON], який на належну йому частку у розмірі 7/32 отримав свідоцтво про на спадщину за заповітом від 31 липня 1974 року. Інші 7/32 часток у порядку ст. 428, 429 ЦК УРСР 1922 року прийняв її син [PERSON], який вступив у володіння та в управління спадковим майном, проживав спільно з матірю, був зареєстрованим у цьому будинку на час смерті спадкодавця та проживав і був зареєстрованим у зазначеному будинку до своєї смерті, що підтверджується довідкою з місця проживання та копією будинкової книги. 15 червня 1971 року помер [PERSON], про зроблено актовий запис №3836 та видано свідоцтво про смерть серія І-ЖД №278087 , яке видано Одеським міським ЗАЦСом. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку, яку він отримав відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 1946 року та на частку за заповітом, яку він прийняв після смерті своєї матері. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його донька [PERSON] (шлюбне [PERSON], свідоцтво про укладення шлюбу серія VІІ-УР №073227, видане РАЦСом Ільічівського району м. Одеси, актовий запис № 1727 ) [PERSON] та [PERSON] (шлюбне Лимар) [PERSON], яка померла 11 січня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЕД №413750, актовий запис №570. після смерті [PERSON] (дошлюбне Лимар) [PERSON] спадкоємцями буи її син [PERSON], який помер 29 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖД №382953, актовий запис №7736, видане ВДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та її донька Лимар (шлюбне [PERSON]) [PERSON] відповідачка по справі. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 УК УРСР 1963 року, так як фактично вступила в управління спадковим майном, була зареєстрована у зазначеному будинку спільно зі спадкодавцем на час його смерті, зареєстрована у зазначеному будинку та проживає у ньому на цей час та звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не зверталися, позов [PERSON] визнали у повному обсязі. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відкривши спадкову справу за заявою [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] листом від 10.11.2015 року відмовила, посилаючись на неможливість визначити розмір частки на яку відкрилася спадщина у звязку з тим, що 3/16 часток будинку №70 по вул.. Бреуса (колишня вулиця Лагерна) в м. Одесі, які за договором купівлі-продажу продала [PERSON], за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2008 року були виділені у натурі, у звязку з чим частки спадкоємців більш не складають одиниці. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було зобовязано КП «БТІ»ОМР провести перерахунок часток спадкоємців та спадкодавців у спадковому майні та відповідно до перерахунку часток, яке було виконано КП «БТІ»ОМР 14.03.2016 року , частка на яку відкрилася спадщина, тобто [PERSON] 1/8 частка та [PERSON] 7/32 часток, після перерахунку часток складають 50/100 частин домоволодіння №70 по вул.. Бреуса в м. Одесі. Так як, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], то спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] складає 50/100 часток домоволодіння, на яку є єдиним спадкоємцем яка прийняла спадщину [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту від 14 березня 2016 року усе домоволодіння №70 по вул.. Бреуса в м. Одесі складається з: літ. «Б», «В» - житлові будинки; літ. «Е», «Ж» - сараї; №V погріб; № І-IVмостіння; №1-4 огорожа, які розташовані на земельній ділянці площею 746 кв.м.. 50/100 часток домоволодіння, які належали [PERSON], відповідно до перерахунку часток складають: : літ. «В»: 4-1 коридор, площею 3,7 кв.м.; 4-2 кухня, площею 6,8 кв.м.; 4-3 санвузол, площею 3,3 кв.м.; 4,4 житлова, площею 13,9 кв.м.; 4-5 житлова, площе. 9,0 кв.м.; 4-6 житлова, площею 17,6 кв.м.; 5-2 кухня, площею 10,8 кв.м.; 5-3 житлова, площею 11,1 кв.м.; кв.6: 6-1 коридор, площею 3,0 кв.м.; 6-2 кухня, площею 10,8 кв.м.; 6-3 житлова, площею 11,4 кв.м.; 6-4 житлова, пложею 10,9 кв.м.; 6-5 санвузол, площею 3,5 кв.м.; 8-1 сарай, площею 8,7 кв.м.; загальною площею 124,5 кв.м., житловою площею 73,9 кв.м.; навіс літ. «в4», 47% сараю літ. «Е». Відповідно до примітки у перерахунку часток самочинно збудовані споруди: прибудова літ. «б1» - [PERSON],[PERSON]; прибудова літ. «в» - [PERSON] (померлий) та [PERSON] (померла); тамбур «б2», сарай літ. «Ж» - [PERSON] не увійшли в розрахунок часток та позивачка не просить визнати на них право власності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 11 лютого 1963 року. Після смерті [PERSON], який помер 15 червня 1971 року відкрилася спадщина на належну йому частку та на частку, яку він прийняв після смерті матері та спадщину після смерті [PERSON] 15 червня 1971 року [PERSON] прийняла його донька [PERSON], як спадкоємиця першої черги за законом, яка прийняла зазначену спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 60-63 ЦПК України обставини, які визнаються сторонами вважаються доведеними та не потребують доказування, а у відповідності до ч.І ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, ти ж саме обставини встановлюються п.4 Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» у якому зазначено, що для прийняття спадщини достатньо вступити у володіння не тільки усім майном спадкодавця але і його часткою, при чому відповідно до судової практики, яка діяла на час відкриття спадщини, діями що свідчать про прийняття спадщини можуть бути будь-які дії спрямовані на отримання спадщини будь то отримання документів, які належали померлому або отримання будь-якого майна, яке належало померлому. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved