Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь, в порядку регресу, суми матеріальної шкоди у розмірі 15508,82грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 лютого 2010 року на перехресті вул. Берлінського та вул. Котовського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «ВАЗ-1118», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу «Skoda Fabia 1.4», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (далі - відповідач), внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначає, що винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Зазначає, що 01 квітня 2009 року між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № ВВ/6431323 (надалі - Договір), строк дії якого з 04 квітня 2009 року до 03 квітня 2010 року, згідно умов якого, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Skoda Fabia 1.4», державний номер [NUMBER]. З метою виконання умов Договору та враховуючи те, що пошкоджений в ДТП транспортний засіб «ВАЗ-1118», державний номер [NUMBER], було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Вусо», 25 жовтня 2011 року позивачем було здійснено останньому страхову виплату у сумі 15508,82 грн. При цьому позивач зауважує, що в порушення умов положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не повідомив позивача про настання ДТП, у зв'язку з чим, після виплати страхового відшкодування, у нього виникло право вимоги до відповідача, як до страхувальника про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Вказує, що з метою досудового врегулювання спору, ним на адресу відповідача було надіслано вимогу за Вих. №356 від 25квітня 2014 року про сплату 15508,82грн. Проте, станом на день подання позову до суду, відповідачем вимоги не виконано, що зумовило позивача звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, визначеному положеннями ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 10 грудня 2014 року №230 (5359) про виклик в судове засідання відповідача. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 лютого 2010 року, приблизно 21 год. 30 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia 1.4», державний номер [NUMBER], на перехресті вулиці Берлінського та вулиці Котовського в м.Києві, не надав можливості для проїзду автомобіля марки «ВАЗ-1118», державний номер [NUMBER], який рухався по головній смузі, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2010 року відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п.п.16.11 Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.9). Згідно з ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначених дій відповідача, власнику автомобіля марки «ВАЗ-1118», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], були завдані матеріальні збитки, що підтверджується довідкою ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду від 01 березня 2010 року (а.с.8). Враховуючи те, що пошкоджений у ДТП автомобіль марки «ВАЗ-1118», державний номер [NUMBER], було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №029232-02-10-01 від 21 серпня 2008 року (а.с.10), 01 березня 2010 року [PERSON] звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, 03 березня 2010 року проведено його огляд, про що складено акт огляду автомобіля (а.с.11). В подальшому, 06 квітня 2010 року складено Звіт №0062 про оцінку автомобіля ВАЗ 111830, державний номер [NUMBER] відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого у ДТП автомобіля складає 15994,07грн. (а.с.13). У відповідності до положень ч.1 ст.990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. 21 липня 2010 року ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» було складено страховий акт №2735-02, яким даний випадок визнаний страховим та прийнято рішення про виплату потерпілій особі страхового відшкодування у сумі 15508,82грн. (сума збитку 15994,07грн. мінус франшиза 470,70грн. (а.с.14). Того ж дня, ПАТ «Страхова компанія «Вусо» виплатило потерпілій у ДТП [PERSON] страхове відшкодування на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 029232-02-10-01 від 21 серпня 2008 року (а.с.10) що підтверджується платіжним дорученням №8488 від 21 липня 2010 року (а.с.15). Відповідно до вимог ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 №85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що у період з 04 квітня 2009 року по 03 квітня 2010 року цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля марки «Skoda Fabia 1.4», державний номер [NUMBER], була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна», про що свідчить Поліс №ВВ/6431323 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 квітня 2009 року (а.с.5). У зв'язку з цим, 08 листопада 2010 року ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» звернулося до позивача з претензією №5996 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в сумі 15508,82грн. 04 жовтня 2011 року позивачем було складено Страховий акт № 1 1000/39/1992/Р/67892 від 04 жовтня 2011 року (а.с.18) та на його підставі 25 жовтня 2011 року позивачем на користь ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 15508,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0050530 від 25 жовтня 2011 року (а.с.19). Відповідно до п.п.33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час ДТП, учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до положень п.п.38.1.1.(ґ) п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив позивача про ДТП лише 21 вересня 2011 року, про що свідчить його пояснення від 21 вересня 2011 року (а.с.20), тобто з порушенням терміну встановленого п.п.33.1.2 п.3.1. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, оскільки, відповідач не повідомив позивача про настання страхової події в строк передбачений чинним законодавством, після виплати страхового відшкодування у нього виникло право вимоги до відповідача, як до страхувальника про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. У зв'язку з цим, позивачем на адресу відповідача була направлена досудова вимога на суму 15508,82грн. за Вих.№356 від 25 квітня 2014 року (а.с.21). Проте, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, пов'язана з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 15508,82 грн. Також, в порядку ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом, а також, 420,00грн. - витрати на публікацію оголошення у пресі у розмірі 420,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №053788 від 04 грудня 2014 року (а.с.50,51). З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved