Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що 03.04.2012 між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу за умовами якого відповідач передав позивачу в платне користування на умовах фінансового лізингу приміщення для утримання тварин по вул.Зарічна, 151-б, в с.Роїще Чернігівського району та області. Позивач прийняв майно, але після сплати відповідачу повної вартості майна в сумі 15000 грн., той не вчинив жодних дій щодо отримання позивачем цього майна у власність, а саме: не підписав акт кінцевих розрахунків та не уклав договір купівлі-продажу майна. Оскільки позивач виконав усі умови договору лізингу, строк лізингу закінчився 03.06.2013, то він просить вважати укладеним 03.06.2013 договір купівлі-продажу нерухомого майна приміщення для утримання тварин по вул.Зарічна, 151-б, в с.Роїще Чернігівського району та області між ним як покупцем та арбітражним керуючим, в особі ліквідатора ТОВ «Нива», [PERSON], як продавцем. Також просить визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно та визначити спосіб виконання рішення, що судове рішення є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки позов подано до введення тимчасової адміністрації. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти цього не заперечувала. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до договору фінансового лізингу від 03.04.2012 арбітражний керуючий, в особі ліквідатора ТОВ «Нива» [PERSON] передає, а [PERSON] отримує від нього в платне користування на умовах фінансового лізингу приміщення для утримання тварин по вул.Зарічна, 151-б, в с.Роїще Чернігівського району та області (а.с.6). Строк лізингу визначений з 03.04.2012 по 03.06.2013, розмір та строки сплати лізингових платежів встановлені в додатку 1 до договору (а.с.9). Зазначене майно було передане позивачу за актом приймання-передавання майна в лізинг від 03.04.2012 (а.с.10). Згідно квитанцій (а.с. 11-13) позивачем були сплачені всі лізингові платежі згідно з графіком. Після закінчення строку лізингу 03.06.2013, 16.09.2014, 10.06.2015 позивач направляв відповідачу письмові вимоги виконати умови договору та підписати акт кінцевих розрахунків, надати правовстановлюючі документи на майно та укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За умовами договору, укладеного між сторонами, після проведення всіх розрахунків підписується акт кінцевих розрахунків, що є документом, який підтверджує перехід права власності на майно від лізингодавця до лізингоодержувача. Лізингодавець зобовязаний надати лізингоодержувачу правовстановлюючи документи на майно (п.п. 3.8, 3.9 договору). Пунктом 6.3 договору визначені умови переходу права власності на предмет лізингу: сплата лізингових платежів, підписання сторонами акту кінцевих розрахунків, виконання лізингоотримувачем всіх умов договору, відсутність претензій лізингодавця щодо неналежного виконання договору лізингоотримувачем, відсутність вимог про розірвання чи дострокове припинення договору, вимог про повернення майна. Як вже встановлено, відповідачем не виконано ряд умов договору (не підписано акт кінцевих розрахунків, не передано правовстановлюючі документи на майно). Проте, положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання договору фінансового лізингу, як визнання права власності на предмет лізингу за який сплачені лізингові платежі. Договором укладеним між сторонами також не передбачається інший механізм набуття права власності на предмет лізингу без участі відповідача. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Примусове виконання зобовязання в натурі суперечить положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності. У звязку з цим суд приходить до висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного майна не укладався і його не можливо вважати укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу (про що свідчить відмова відповідача укладати його) в належній формі. Виконання сторонами умов договору лізингу не є виконанням умов договору купівлі продажу оскільки ці договори не є тотожними. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача не виникло право власності на спірне нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed