Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]та призначити її опікуном дитини. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON], [INFO] є її онукою. Відповідач по справі [PERSON], є її сином, а [PERSON] бувшою невісткою. Відповідачі усунулись від виховання дитини, не забезпечують дитину достатніми умовами для нормального проживання і розвитку, життям дитини не цікавляться і не беруть участь у вихованні дитини та її утриманні. Утримуванням та вихованням дитини займається вона. При сприянні служби у справах дітей Рожнятівської РДА оформлено соціальну допомогу для сім'ї, дитину було направлено до спеціалізованого закладу в смт.Перегінське Рожнятівського району. Оскільки, відповідачі не займаються вихованням дитини, саме вона утримує та виховує [PERSON], тому вважає, що відповідачів необхідно позбавити батьківських прав, а її визнати опікуном. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Вважає, що оскільки відповідачі по справі, ніякої участі у виховуванні і утриманні малолітньої дочки [PERSON] не беруть, їх слід позбавити батьківських прав а її призначити опікуном. Якщо відповідачів позбавлять батьківських прав, то дитина буде мати право на пільги встановлені законом, безплатно харчуватися в їдальні школи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, вважає позов безпідставним, оскільки дає дитині те, що може дати. Дитина проживала разом з нею в с.В.Струтин, однак за ініціативи органу опіки і піклування Рожнятівської РДА, дитину передали до спеціалізованого закладу. Тоді, часто зустрічатися з дитиною вона не мала можливості, оскільки не мала коштів, щоб поїхати до неї, спілкування з дитиною було обмеженим. У неї були важкі матеріально побутові умови, оскільки вона ніде не працювала, здійснювала догляд за матір'ю яка є інвалідом І групи. На даний час вона знайшла роботу в м.Долина. Просить не позбавляти її батьківських прав щодо дитини, оскільки дочка для неї дорога. Вона зробить все для того, щоб належним чином приймати участь у вихованні дочки. Зважаючи на такі обставини, просить у задоволенні позову, щодо неї відмовити. Представник служби у справах дітей Рожнятівської районної адміністрації Попович В.Я. у судовому засіданні позов підтримала повністю. Суду пояснила, що дана сім'я перебуває на обліку, як неблагополучна. Відповідачі, зловживають спиртним, дитина не отримує ніякого догляду. Неодноразово з батьками дитини проводились бесіди, щодо недопущення такої поведінки, однак позитивного результату це не надало. Працівникам їхньої служби, неодноразово фіксувалось неналежне ставлення батьків до дитини та незабезпечення відповідних умов для проживання дитини. В будинку відповідачки [PERSON] антисанітарія, вона навіть не бажає прибрати в кімнаті де має проживати дочка, яка має йти вже в школу. На даний час склалися такі обставини, що дитину слід передати на піклування бабусі [PERSON], оскільки батьки не в змозі та не мають бажання піклуватися про дитину на належному рівні. Просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст. 18 Конвенції про права дитини передбачено, що основну відповідальність за виховання дитини несуть батьки. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Копією свідоцтва народження дитини (а.с.6) та копією рішення Рожнятівського районного суду (а.с.10) підтверджено, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто матеріали щодо позбавлення батьківських прав відповідачів. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації № 174/04-13 від 18 квітня 2018 року позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] є в інтересах дитини ( а.с.21). Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак в даному випадку органом опіки та піклування не проводилося належним чином обстеження умов проживання дитини та сторін, не досліджувалися письмові та інші дані , які ймовірно мали б значення для більш ширшого висвітлення у висновку проблеми виховання дитини батьками та бабусею. Висновок не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя дитини буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з мамою та відсутність з її боку піклування про дитину в майбутньому. За таких обставин висновок органу опіки та піклування не є достатньо обгрунтованим, а відтак і твердження комісії про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно дочки суд також вважає не обгрунтованим. Що стосується вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON], [INFO], то суд з врахуванням того, що відповідач не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, та аналізу вищенаведених судом доказів, які надала суду позивачка, яка підтвердила, що її син і в даний час не цікавиться своєю дитиною, дає суду підстави прийти до переконання про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав. Вирішуючи вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON], [INFO], то суд приходить до наступного. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно характеристики від 19 квітня 2018 року [PERSON] в с.В.Струтинь характеризується в основному з позитивної сторони (а.с.38). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] остання проживає з матір'ю, яка є інвалідом І групи та дочкою у задовільних умовах (а.с.39). Надані позивачкою докази, на підтвердження доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, суд вважає недостатніми, оскільки на підставі цих документів не можливо встановити винне, свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків. Тобто в матеріалах справи відсутні інші об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки [PERSON].Відповідачка не прикладає всіх зусиль для забезпечення дитині належного виховання, однак просить не позбавляти її батьківських прав та обіцяє змінити своє ставлення до виховання дитини, тобто суд не вбачає достатніх підстав для позбавлення її батьківських прав. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в якому на даний час немає. Отже, суду не представлено доказів винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, а тому з огляду на зібрані докази по справі у їх сукупності, у суду немає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання її неповнолітньої дитини, оскільки, її участь у вихованні дочки за минулий період та в даний час є явно недостатньою. На підставі ст.ст.19, 164-166 Сімейного кодексу України, Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

Outcome: partial