Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок, в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] від 18 вересня 1987 року укладений між колгоспом ім. Дзержинського Павлоградського району Дніпропетровської області та [PERSON] - дійсним; визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 18.09.1987 року між ним та колгоспом ім. Дзержинського Павлоградського району Дніпропетровської області було укладено договір про передачу колгоспом житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], який в подальшому було перейменовано на [ADDRESS]. За умовами договору колгосп передав житловий будинок з надвірними будівлями вартість якого становила 18 200 рублів, з яких він повинен був сплатити 9 100 рублів, інша сума погашалася господарством. З того часу він проживає у вказаному будинку, умови договору він виконав, а саме сплатив його вартість. На сьогоднішній день він не може розпорядитися будинком, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У зв'язку з зазначеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Снєгирьова С.О. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідача Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також надав суду відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначив, що договір про передачу житлового будинку було укладено з колгоспом ім. Дзержинського, який не має відношення до Троїцької сільської ради, крім того, спірний будинок з господарськими будівлями розташований на території м. Павлоград, а не Павлоградського райоу. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що 18.09.1987 року між [PERSON] та колгоспом ім. Дзержинського Павлоградського району Дніпропетровської області було укладено договір про передачу колгоспом ім. Дзержинського житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], який в подальшому було перейменовано на [ADDRESS]. За умовами договору колгосп передав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 18 200 рублів, з яких він повинен був сплатити 9 100 рублів, з яких 2 778,43 рублів сплатити одразу, іншу суму 6 321,57 рублів сплачувати протягом 25 років, інша сума погашалася господарством. Згідно розрахункової відомості виданою колгоспом ім. Дзержинського щодо виплат за домоволодіння на пільгових умовах членом колгоспу [PERSON] сплачено повністю вартість домоволодіння відповідно до умов договору. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved