Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 36995,00 грн.; витрати на лікарські процедури і засоби у розмірі 11607,52 грн.; витрати за надання юридичних послуг у розмірі 44791,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та судові витрати в сумі 5183,93 грн. Позивач вказує, що 22.06.2017 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ауді», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП транспортному засобу позивача було нанесено матеріальну шкоду. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля «Ауді», державний номер [NUMBER] [PERSON] що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 19.11.2018 року. Зазначає, що згідно квитанцій та товарних чеків позивачем було сплачено витрати на відновлювальний ремонт у розмірі 36995,00 грн. Також зазначила, що в результаті ДТП їй було завдано моральних страждань, які полягають у зібранні великої кількості документів та часу для подачі позову, погіршився її фізичний та психологічний стан, які вона оцінює у розмірі 50000,00 грн. Крім того, вказала, що в зв`язку з отриманими травмами під час ДТП нею було витрачено грошові кошти у розмірі 11607,52 грн. на лікування а саме на лікарські процедури і лікарські засоби. Зазначила, що нею було сплачено витрати на юридичні послуги в сумі 44791,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду належних та достовірних доказів сплати позивачем коштів за ремонт пошкодженого автомобіля. Крім того, з наданих суду товарних чеків вбачається, що позивачем було придбано частину запчастин заміна яких не пов`язана з ДТП. Крім того, заперечували про відшкодування на користь позивача витрат на лікування, оскільки з наданого позивачем консультативного висновку спеціаліста від 27.06.2017 р. позивачу встановлено діагноз на підставі посттравматичних періодів 1994, 1996, 2017 р., що говорить про те, що травми позивача були непоодинокі. Зазначили, що позивачем не надано належних доказів про необхідність прийняття закуплених ліків та призначенні медичні препарати. Також просили відмовити в задоволенні моральної шкоди оскільки позивачем не було надано належних та достовірних доказів нанесення моральної шкоди та обґрунтування фінансової складової моральної шкоди. Крім того, просили відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на та що позивачем не надано ніяких підтверджуючих документів про сплату витрат за проведення експертизи та витрат за надання правничої допомоги. Вказали, що матеріали позовного провадження не містять підтверджуючих документів про те, що ФОП [PERSON] представляв інтереси позивача на стадії позовного провадження та є адвокатом. Окрім того, вказали, що в матеріалах справи містяться ордери адвокатів Дзецика А.Г. та Яценко О.С., проте матеріали справи не містять підтвердження про те, що дані адвокати мають правові відносини з позивачем та докази сплати коштів на правничу допомогу даним адвокатам. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.06.2017 р. о 09 год. 40 хв. водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Ауді А6» д/н [NUMBER] по вул. Міська 2-а в м.Києві здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 19.11.2018 року винним у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 22.06.2017 року було визнано [PERSON] (а.с. 8-13). Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В обґрунтування стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 36995,00 грн. витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля позивачем було надано суду акт виконаних робіт № АН-К-0140 від 29.08.2017 р., товарний чек № 290817 на суму 22000,00 грн. товарний чек № 273 від 17.08.2017 р. на суму 5195,00 грн. та товарний чек № 138 від 27.07.2017 р. на суму 9800,00 грн. ( а.с. 30-34). Оплата послуг по ремонту автомобіля повинна бути підтверджена належними доказами, що підтверджує сплату за надання послуги, в разі готівкової сплати - прибутково-касовий ордер. Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року затверджено бланк прибутково-касового ордеру. З надано до суду позивачем товарного чеку № 290817 від 29.08.2017 р., як доказу на підтвердження оплати за ремонт пошкоджено автомобіля на суму 22000,00 грн., вбачається що вказаний товарний чек не являється належним доказом підтвердження факту сплати коштів за надані послуги по ремонту автомобіля, оскільки при оформленні операцій з надання послуг ремонту та технічного обслуговування застосовуються ЗУ «Про бухгалтерський облік», а не ЗУ «Про захист прав споживачів», який вимагає від надавача послуг видати замовнику прибутково-касовий ордер. Крім цього позивачем не надано висновку про проведення дослідження вартості завданих збитків. Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на лікарські засоби та процедури, то судом було встановлено наступне. На підтвердження відшкодування витрат на лікування позивачем було надано суду фіскальні чеки на купівлю ліків (а.с. 14-29). Однак, з вказаних наданих товарних чеків не вбачається, що придбання даних медикаментів пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою, і що саме лікування даними засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування наслідків саме даної ДТП. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом було встановлено наступне. Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивачами не зазначено у чому саме полягає моральна шкода, а також не доведено завдання їм цієї шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачами не доведено завдання їм моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення витрат за надання юридичних послуг, то судом було встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження відшкодування витрат надано договір про надання професійної правничої допомоги № 17/08 від 17.08.2017 р. укладеного між позивачем та ФОП [PERSON] та акти приймання-передачі наданих послуг про надання професійної правничої допомоги про надання послуг. Окрім того, в матеріалах справи містяться ордери адвокатів Дзецика А.Г. та Яценко О.С., однак підтвердження про те, що дані адвокати мають правові відносини з позивачем та докази сплати коштів на правничу допомогу даним адвокатам позивачем надано не було. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, позивачем не виконано приписи ст. 137 ЦПК України, не надано доказів сплати вказаних витрат або обґрунтованості необхідності їх сплати зважаючи на опис робіт (наданих послуг), здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для стягнення вказаної у позові суми. За таких обставин, оцінюючи надані докази, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: dismissed