Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому в обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі договору займу [PERSON] отримала від позивача грошові кошти, які до теперішнього часу не повернуті. Загальний розмір невиконаних зобов'язань на 29.02.2014 року дорівнює 444292 грн., який складається із суми позики, процентів, суми інфляції, 3% річних та пені. В забезпечення вказаного зобов'язання 29.01.2009 року між сторонами було укладено договір іпотеки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам. Внаслідок невиконання відповідачами зобов'язань просить суд визнати за позивачем права власності на вказану квартиру, виселити відповідачів, а вселити позивача до зазначеної квартири. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заявила, що її син [PERSON] також визнає позов. Представник відповідачів за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріалів справи, приходить вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, за яким останні отримали 62000 грн. зі строком повернення 01 лютого 2010 року. За договором іпотеки від 29.01.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №378, відповідачі забезпечили вимоги позивача нерухомим майном, а саме квартирою адресою: [ADDRESS]. На час розгляду справи в суді договори позики та іпотеки недійсними не визнавались. Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки, укладеного сторонами 29 січня 2009 року, у разі невиконання боржниками зобов'язання за договором позики іпотекодержатель задовольняє свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення буде здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5 договору) - на розсуд іпотекодержателя. Тобто, сторони визначили декілька способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. У п.п. 5.1, 5.2, 5.2.1, 5.2.2 сторони передбачили, що у разі незадоволення вимог іпотекодержателя по виконанню умов договору позики право власності на предмет іпотеки переходитиме до іпотекодержателя [PERSON] і цей договір є правовою підставою для реєстрації його права власності на предмет іпотеки, або іпотекодержатель буде мати право продати предмет іпотеки будь-якій особі на власний розсуд і договір іпотеки є правовою підставою для посвідчення такого договору купівлі-продажу нотаріусом. Вказані положення договору узгоджуються з положеннями ч.1,3 ст.33, 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження у іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, з урахуванням наведених норм права, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб, як набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки воно передбачено умовами договору і саме у зв'язку із невиконанням цих умов, між сторонами виник спір. Тому, у відповідності із ч.2 статті 16 ЦК України позивач має право вимагати застосування такого звернення стягнення. Відповідно до п.2.1 договору іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки: трикімнатної квартири, житловою площею 38,4 кв.м., що складає 48800 грн. Зі справи вбачається, що [PERSON] 21 січня 2013 року надсилав відповідачам вимогу про виконання умов договору позики та попередження про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2 договору іпотеки, яку останні отримали, проте дій для врегулювання спору не здійснили. Згідно із розрахунку, наданим позивачем, загальна сума заборгованості на період 29.02.2014 року складатиме 444292 грн., із яких: сума основного боргу 62000 грн.; відсотки за користування кредитом 252960 грн., інфляційних 8742 грн., трьох процентів річних 7440 грн., пені 113150 грн. зазначений розрахунок є правильним та сторонами при судовому розгляді не оскаржувався. Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що відповідачами не приймались заходи щодо врегулювання спору, суд вважає за можливе задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі до теперішнього часу зареєстровані та мешкають в спірній квартирі. Доказів, які б спростовували вказані обставини, суду не надано. Встановлено, що будь-які договори, які б давали підстави відповідачам проживати в даному приміщенні, між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не укладалися. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним користування та розпорядження майном. Таким чином, суд вважає, що наявне порушення права власника даної квартири, яке підлягає захисту шляхом усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідачів з спірної квартири та вселення позивача в належну йому квартиру. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 488 гривень слід стягнути рівним частками з відповідачів в дохід держави.

Outcome: approved