Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] (надалі Відповідач -1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича (надалі Відповідач -2) про визнання довіреності недійсною та стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 18 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, була засвідчена довіреність від імені громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] , [INFO] , без його волевиявлення, присутності та відому, якою надавались повноваження громадянину Республіки Білорусь [PERSON] на розпорядження усім майном [PERSON] , де б воно не знаходилося. Текст довіреності, яка зареєстрована в реєстрі за № 89, 90 роздруковано на спеціальних бланках серії НОВ 684891, НОВ 684892, НОВ 684893, НОВ 684894.В свою чергу, позивач зазначає, що ніякого доручення на громадянина Республіки Білорусь [PERSON] не видавав і не мав наміру наділяти його повноваженнями на управління та розпорядження належним йому майном. 30.03.2020 Головним слідчим управлінням НП України було зареєстровано кримінальне провадження за № 12020000000000339 стосовно підробки невстановленими особами, за попередньою змовою, від імені [PERSON] 2 афідевітів, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. В подальшому зазначене кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням № 12017100000001071, яке здійснюється також за фактами підробок та використання завідомо підроблених офіційних документів від імені [PERSON] , закінченого та незакінченого замаху на шахрайське заволодіння майном [PERSON] в особливо великих розмірах, а також зловживання повноваженнями нотаріусом за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Потерпілими у цьому кримінальному провадженні є [PERSON] та [PERSON] . Слідчим відділом Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017100000001071 за фактами підробок та використання завідомо підроблених офіційних документів, закінченого та незакінченого замаху на шахрайське заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а також зловживання повноваженнями нотаріусом за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12017100000001071 було встановлено, що під час засвідчення довіреності від імені [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Бригідою В.О. не були дотримані приписи законодавства, яким регулюється нотаріальна діяльність. Позивач зазначив, що нотаріусом, під час посвідчення довіреності було грубо порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613. Просив визнати недійсною довіреність, посвідчену 18.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Бригідою Володимиром Олександровичем від імені громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] , зареєстровану за № 89, 90 роздруковану на спеціальних бланках серії НОВ 684891, НОВ 684892, НОВ 684893, НОВ 684894, якою надавались повноваження громадянину Республіки Білорусь [PERSON] , персональний ідентифікаційний номер [NUMBER] , на розпорядження майном [PERSON] . Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича на користь Позивача моральну шкоду, що була завдана Позивачу неправомірними діями нотаріусом у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Стягнути з [PERSON] та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича солідарно на користь Позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 28 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича. У відзиві нотаріус просив відмовити в позові повністю. Відповідач зазначив, що 18 березня 2020 року ним було посвідчено довіреність від імені громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] на представництво та розпорядження майном, представником за якою був визначений громадянин Республіки Білорусь [PERSON] . Відповідно до Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, Правила ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, особу громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] було встановлено по паспорту, законність Перебування на території України по відміткам про перетин кордону, ним було надано Довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, нотаріусом було роз`яснено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності такого правочинну, встановлено дійсні наміри Довірителя за цією довіреністю, з його слів він добре розуміє українську мову та російську мову. Надано на ознайомлення текст довіреності та встановлено, що довірителю зрозумілі повноваження, які надаються представнику для виконання довіреності. Після чого довіреність роздруковано та особисто підписано громадянином [PERSON] у присутності нотаріуса у двох примірниках - один на спеціальному бланку нотаріальних документів, а інший для зберігання у справах нотаріуса на звичайному аркуші паперу A4. Нa підтвердження вчинення нотаріальної дії, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, було зроблено відповідний запис в реєстрі для реєстрації Нотаріальних дій, навпроти якого також особисто підписався громадянин [PERSON] . Всі документи знаходяться в архіві нотаріуса у папках відповідно до типової номенклатури приватного нотаріуса погодженої з Київським державним нотаріальним архівом. Також відповідач зазначив, що відповідно до абзацу 2 статті 27 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. За таких обставин, оскільки право, за захистом якого звернувся позивач, відповідачем -2 не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди відсутні. Щодо витрат на правничу допомогу зазначив, що такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат. 29 вересня 2020 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича надійшли доповнення до відзиву, в якому останній зазначив, що довіреність, яка є предметом спору скасована Позивачем, від так позов задоволенню не підлягає. [PERSON] до суду відзив не надав, В судове засідання сторони не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Позивачем надано заяву про розгляд справи без його участі. Суд вивчивши заяву позивачан, дослідивши матеріали справи, зважаючи на принцип достатності доказів вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін з врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 18 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, була засвідчена довіреність від імені громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] якою надавались повноваження громадянину Республіки Білорусь [PERSON] на розпорядження усім майном [PERSON] , де б воно не знаходилося. Текст довіреності, яка зареєстрована в реєстрі за № 89, 90 роздруковано на спеціальних бланках серії НОВ 684891, НОВ 684892, НОВ 684893, НОВ 684894. 30.03.2020 Головним слідчим управлінням НП України було зареєстровано кримінальне провадження за №12020000000000339 стосовно підробки невстановленими особами, за попередньою змовою, від імені [PERSON] 2 афідевітів, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. В подальшому зазначене кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням № 12017100000001071, яке здійснюється також за фактами підробок та використання завідомо підроблених офіційних документів від імені [PERSON] , закінченого та незакінченого замаху на шахрайське заволодіння майном [PERSON] в особливо великих розмірах, а також зловживання повноваженнями нотаріусом за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Потерпілими у цьому кримінальному провадженні є [PERSON] . Слідчим відділом Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017100000001071 за фактами підробок та використання завідомо підроблених офіційних документів, закінченого та незакінченого замаху на шахрайське заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а також зловживання повноваженнями нотаріусом за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12017100000001071 було встановлено, що під час засвідчення довіреності від імені [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Бригідою В.О. не були дотримані приписи законодавства, яким регулюється нотаріальна діяльність. Висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №17-3/728 від 14 травня 2020 року встановлено що підпис в графі «Підпис» у довіреності від 18.03.2020 [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. зареєстрованої в реєстрі за №89,90, виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказам Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. З урахуванням зазначеного, окрім Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та/або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, повинні також керуватися іншими нормативно-правовими актами, якими регулюється нотаріальна діяльність. Досудовим розслідуванням встановлено, що приватний нотаріус Бригіда В.О. не перевірив особу громадянина, який підписував від імені [PERSON] довіреність на ім`я [PERSON] , що підтверджується відсутністю в нотаріальному діловодстві [PERSON] копії паспорту [PERSON] та копії реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що підтверджується тим, що приватний нотаріус Бригіда В.О. не долучив до примірника довіреності, посвідченої ним 18.03.2020 від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі за № 89, 90, копії паспорту [PERSON] та реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Відповідно до п 3 гл. 7 р. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, яким встановлено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно зі ст. 43 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Відповідно до абз. 5 ст. 5 Закону України «Про нотаріат», встановлено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 49 Закону «Про нотаріат», визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України або не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Статтею 51 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. Якщо справжність поданого документа викликає сумнів, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, вправі залишити цей документ і надіслати його до експертної установи (експерта) для проведення експертизи, оплата якої здійснюється в установленому законом порядку. У разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов`язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України зазначається, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися на підставі видачі особою, яку представляють, представникові або безпосередньо третій особі, з якою укладається правочин, довіреності. Відповідно до ч. З ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Не зважаючи на те, що довіреність є одностороннім правочином і нотаріусами, при оформленні довіреностей, не перевіряється волевиявлення представника, оскільки це не передбачається вимогами чинного законодавства України, представництво інтересів довірителя представником, вчинення правочинів від його імені, тощо, є свідченням існування між ним та особою, інтереси якої представляються, домовленості на вчинення юридичних дій, тобто договірних відносин. Відповідно до ч.1. ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти договір має відповідати вимогам ст. 641 ЦК України, а відповідь про прийняття пропозиції вимогам ст. 642 ЦК України. Договір в даному випадку буде вважатися укладеним після складання сторонами документу (договору), чи обміну листами (пропозиції, відповідь про прийняття пропозиції). Відповідь щодо прийняття пропозиції у разі бажання особи укласти договір може бути засвідчена шляхом вчинення дії (дій), зміст якої (яких) засвідчує волю даної особи на укладення договору. Проте, волевиявлення позивача щодо укладання договору доручення та оформлення на підставі цього довіреності з представництва його інтересів й відповідно жодні дії не було. Відповідно до ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок або вчинений всупереч волі особи, є нікчемним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст.203 ЦК України є наступними: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, підсумовуючи наведене, оскільки позивач не проявляв волевиявлення щодо видачі відповідачу- 1 довіреності діяти від імені позивача, оспорювана довіреність підлягає визнанню недійсною. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема п.2 ч.2 ст.23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає не доведеним завдання позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, викликаних порушенням відповідачем 2 Закону України «Про нотаріат» та подіями, які настали внаслідок цих порушень, тому відсутні підстави для її відшкодування. Витрати на правову допомогу не підлягають компенсації, оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, не вказано перелік послуг, які були надані в межах супроводу судової справи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018 р.: «Акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 19.04.2018 №19/03/18 містить вид послуг (зібрання необхідних доказів), що не були передбачені договором… Наведене спростовує доводи позивача у касаційній скарзі щодо обґрунтування вимог щодо безпідставності зменшення судом апеляційної інстанції розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції». Крім того, представником Позивача не вказано про фактично надані послуги та не надано акт прийому-передачі послуг. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також не надано платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Вказану позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката». Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial