Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь 63 375 гривень. Заявлена вимога мотивована тим, що 23 грудня 2018 року, [PERSON] під розписку позичив у нього гроші в сумі 2500 доларів США. В підтвердження цього, відповідач власноручно написав боргову розписку, в якій зазначив, що зобов`язується повернути суму в повному обсязі до 01.07.2019. Починаючи з 02.07.2019 він систематично пред`являв відповідачеві усну вимогу, згідно вказаної розписки та положень діючого цивільного законодавства, щодо повернення заборгованості. Відповідач на його вимоги про повернення боргу ніяким чином не реагував. На даний час дій на погашення заборгованості не виконав, що свідчить про ухилення відповідача від повернення суми боргу, а також вказує на порушення взятих на себе зобов`язань. Згідно інформації сайту Національного банку України, офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долара США станом на 02.08.2019 становить 2 535 грн за 100 доларів США. Тому, сума боргу відповідно до розписки в еквіваленті на національну валюту становить 63375 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за борговою розпискою у сумі 63 375 гривень. Ухвалою суду від 29.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві та просить його задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Заслухавши позивача, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] [INFO] ( САВ 018562 від 07.08.2007 отримав в борг від [PERSON] гроші в сумі 2 500 дол США (дві тисячі п`ятсот доларів США), які зобов`язується повернути до 01.07.2019 (а.с.48). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Дослідивши розписку, суд виявивши її справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, приходить до висновку, що між сторонами укладено договір позики. Відповідно до ч.1 чт.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Так, із розписки написаної 23.12.2018 [PERSON] , вбачається, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] гроші в сумі 2 500 дол США, які зобов`язується повернути до 01.07.2019, розписка датована 23.12.2018 та містить особистий підпис відповідача (боржника). Відповідач не надав суду докази того, що він кошти в борг від позивача не отримував, що підпис на розписці не його, клопотання про проведення експертизи не заявлено. Про правильність застосування даних норм права свідчить правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. А також, Верховний Суд у постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц, провадження №61-20376св18 не відступив від правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, а навпаки наголосив та звернув увагу судів, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо повернення отриманої в борг суми позики не надано, суд констатує наявність права позивача на звернення до суду з вимогою про її стягнення за правилами позовного провадження. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 63 375 грн боргу за договором позики. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved