Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі за текстом - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] посилаючись на те, що 03 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № Д098/АК-235.07.2 відповідно до умов якого останньому була відкрита відновлювальна кредитна лінія на купівлю автомобіля в загальному розмірі 10 600 доларів США терміном по 03 грудня 2014 року включно. Цього ж дня між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № Д098/АК-235/2.07.2 за яким він зобов'язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Позивачем направлялися відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків, але вони залишилися не виконаними, тому банк після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом в розмірі 3 540 доларів США 86 центів та 21 783 гривень 86 коп. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 540 доларів США 86 центів США та 21 783 гривні 86 коп. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 1 808 гривень 71 коп. з кожного по 904 гривні 35 коп. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову до відповідача [PERSON] в зв'язку із припиненням поруки. Представник ПАТ «Родовід Банк» та відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (а.с. 179, 180), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON] [PERSON], яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачами були укладені договори кредиту та поруки і тому заборгованість за кредитним договором необхідно з них стягнути солідарно. Проте з таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону. Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Д098/АК-235.07.2. За цим договором банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля в загальному розмірі 10 600 доларів США строком до 03 грудня 2014 року включно. В свою чергу [PERSON] зобов'язався повернути Банку одержаний кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячну плату за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів. У забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором 03 грудня 2007 року банк уклав з [PERSON] договір поруки № Д098/АК-235/2.07.2. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). З пункту 4.1 договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням зобов'язання (а.с. 12-13). Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений строком повного погашення кредиту яким є 03 грудня 2014 року (п. 1.1 кредитного договору № Д098/АК-235.07.2., а.с. 5-7). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14), за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що в зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договором, поручителю [PERSON] банком була направлена письмова вимога № б/н від 25 квітня 2014 року про дострокове виконання зобов'язань у повному обсязі протягом 3 календарних днів з дня отримання письмової вимоги. Цю вимогу [PERSON] отримав 03 травня 2014 року (а.с. 54, 54 зворотній бік). Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 07 травня 2014 року (03 травня 2014 року + 3 дні) протягом наступних шести місяців, тобто до 07 листопада 2015 року. Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену Верховним Судом України у справі № 6-53цс14. Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній у справі № 6-53цс14 роз'яснив, що словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Враховуючи наведене, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. У справі, яка переглядається суд першої інстанції не врахував, що ПАТ «Родовід Банк» пред'явило позов до боржника і поручителя 27 січня 2015 року (а.с. 1-2), тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Також суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 29 червня 2016 року в справі № 6-272цс16 відповідно до якої, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, Верховний суд України дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що банком пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] про виконання взятого ним основного зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним в зв'язку з чим поруку в цій частині припинено, а тому ці позовні вимоги є необґрунтованими. Разом з цим не можна вважати припиненими зобов'язання [PERSON] в частині відповідальності за невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а відтак він несе солідарну відповідальність з останнім по сплаті штрафних санкцій за договором та трьох процентів річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) в межах шестимісячного строку до дати звернення позивача до суду, тобто з 27 червня 2014 року по 27 січня 2015 року. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором № Д098/АК-235.07.2 станом на 19 грудня 2014 року складає 3 540 доларів США 86 центів США та 21783 грн. 86 коп. з яких: 3 245,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 295,70 доларів США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 16 635 грн. 87 коп. - пеня за порушення строків повернення кредиту нарахована за період з 19 грудня 2013 року по 13 квітня 2014 року, 385 грн. 37 коп. - пеня за порушення строків сплати процентів нарахована за період з 19 грудня 2013 року по 13 квітня 2014 року, 173 грн. 12 коп. - пеня за порушення строків сплати комісії нарахована за період з 19 грудня 2013 року по 13 квітня 2014 року, 1 768 грн. 11 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язань з повернення кредиту нарахована за період з 19 грудня 2011 року по 19 грудня 2014 року та 123 грн. 46 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом нарахована за період з 19 грудня 2011 року по 19 грудня 2014 року (а.с. 100-102). Таким чином, відповідач [PERSON], як поручитель, має нести солідарну відповідальність з позичальником [PERSON] лише в частині сплати 3% річних за прострочення виконання зобов'язань з повернення кредиту в сумі 526 грн. 46 коп. та 3% річних за прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 43 грн. 60 коп., оскільки вони нараховані позивачем за період, який включає в себе строк з 27 червня 2014 року по 27 січня 2015 року. Враховуючи наведене, [PERSON] має нести персональну відповідальність за кредитним договором по сплаті 3 540,86 доларів США та 21 213 грн. 80 коп. (21 783 грн. 86 коп. - 526 грн. 46 коп. - 43 грн. 60 коп. = 21 213 грн. 80 коп.) та солідарну відповідальність з [PERSON] по сплаті 570 грн. 06 коп. (526 грн. 46 коп. + 43 грн. 60 коп. = 570 грн. 06 коп.), а відтак рішення суду першої інстанції в частині, що стосується відповідача [PERSON] необхідно змінити. В іншій частині рішення суду не оскаржується і його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та зміни ухваленого судом першої інстанції рішення, з ПАТ «Родовід Банк» на користь [PERSON] у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути 1 989 грн. 58 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Outcome: partial