Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з указаною позовною заявою до Руданськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Зазначила, що 17 вересня 1992 року помер її родич [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, із житлового будинку з надвірними будівлями, розташованоного у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19. Спадкоємцем зазначеного майна по заповіту був його син [PERSON], який прийняв спадщину, проте не встиг її оформити, оскільки помер. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, оскільки спадкодавець за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповідав їй. Позивач оформила частину спадщини після смерті [PERSON], проте оформити право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 позивач не може через відсутність у неї правовстановлюючого документа. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав [PERSON] на праві власності, після смерті якого спадщину прийняв його син [PERSON], який не оформивши спадщину помер, склавши перед смертю заповіт на її користь, позивач просить установити юридичний факт, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 належав на праві власності [PERSON], який помер 17 вересня 1992 року та визнати за нею право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 77,4 м кв., житлова площа 46,4 м кв., підсобна площа 31 м кв., у тому числі: прибудова літера «А1»; літня кухня літера «Б»; веранда літера «б»; баня літера «В»; гараж літера «Г»; сарай літера «Д»; погріб літера «Д1»; вхід у підвал літера «д»; огорожа 1-2, розташовані по вул. Лесі Українки, 19 у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті 17 листопада 2014 року [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача Руданський сільської головаШаргородського району Вінницької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, зазначивши, що померлому [PERSON] дійсно належав на праві власності житловий будинок, розташований по вул. Лесі Українки, 19 у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області. Представник позивача не заперечує проти визнання за позивачем права власності на цей будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON], який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], проте на встиг її оформити, оскільки також помер. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, проте, від в.о. начальника Шаргородського районного управління юстиції [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу державної реєстрації прав. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача та третьої особи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 17 вересня 1992 року у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІІ-АМ № 319075 (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був [PERSON], оскільки був його сином, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 11). [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв, що вбачається із довідки Виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 4 листопада 2015 року № 980, проте 17 листопада 2014 року, не оформивши спадщини після смерті батька, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-АМ № 300757 (а.с. 18, 10). Інший спадкоємець після смерті [PERSON] [PERSON] спадщину не прийняв і на неї не претендує, про що подав відповідну заяву та підтвердив це у судовому засіданні (а.с. 16). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки спадкодавець за життя склав заповіт, згідно з яким усе своє майно та все те, на що він матиме право на день смерті заповідав позивачу (а.с. 12, 13). Частину спадщини після смерті [PERSON] позивач оформила, що вбачається із копії спадкової справи № 275/15 до майна померлого [PERSON] (а.с. 87-116). Проте оформити у спадщину житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19, який належав [PERSON], позивач не може, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ. У звязку із цим нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений вище будинок, про що виніс відповідну постанову. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.20). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР встановлено, що Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548ЦК УРСР). Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частини четвертою статті 1269 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог законодавчих актів, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця та оформлення частини спадкового майна. Водночас, оформити спадщину на житловий будинок у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1959-1991 роки, у тому числі в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с. 17) [PERSON] зазначений головою двору (а.с. 53-68). У довідці Виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 15 грудня 2015 року № 1100 зазначено, що житловий будинок у с.Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19, дійсно належав [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради № 244 від 22 жовтня 1987року (а.с. 19). Згідно з довідкою КП Могилів-Подільського БТІ від 9 грудня 2015 року № 292, право власності на будинок у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19на імя [PERSON] не зареєстровано (а.с. 24). Із технічного паспорту, виготовленого у 15 грудня 2015 року на житловий будинок, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 вбачається, що загальна площа будинку літера «А» 77,4 м кв., житлова площа 46,4 м кв., підсобна площа 31 м кв., у тому числі: прибудова літера «А1»; літня кухня літера «Б»; веранда літера «б»; баня літера «В»; гараж літера «Г»; сарай літера «Д»; погріб літера «Д1»; вхід у підвал літера «д»; огорожа 1-2(а.с. 21-23). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з пунктом 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно до пункту 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1938 1988 роках, тобто в період забудови домоволодіння, що розташоване у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19 було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини, яку прийняв його син [PERSON] Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, вул. Лесі Українки, 19, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved