Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

у січні 2015 року позивачка звернулась до суду даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 04.02.2011 року була прийнята на роботу до Державного підприємтсва (далі ДП) «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаду чергового по залу відділу обслуговування пасажирів аеровокзального комплексу на визначений строк роботи, відповідно до наказу №11-07/1-123/п від 04.02.2011 року. За час роботи [PERSON] неодноразово переводилась на посади та нею на вимогу роботодавця були написані дві заяви про призначення її на посади, на яких працювали інші особи, які перебували у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме: -в лютому 2011 року про призначення її на посаду чергового залу до виходу [PERSON] з відпустки по догляду за дитиною до долсягнення нею трирічного віку; -в листопаді 2013 року про призначення її на посаду чергового залу до виходу [PERSON] з відпустки до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Всі інші перепризначення були пов»язані з структурними змінами в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 17.12.2014 року відповідно до наказу №11-07/1-1423/п позивачку звільнено з роботи у зв»язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. З 17.12.2014 року по 29.12.2014 року вона перебувала на лікарняному, тому трудову книжку забрала тільки 30.12.2014 року. При отриманні трудової книжки на її заперечення проти правової підстави для звільнення, представник роботодавця - працівник відділу кадрів її повідомила, що вона звільнена у зв»язку з виходом з відпустки по догляду за дитиною працівника [PERSON], на посаді якої позивачка ніби-то працювала. Прохання позивачки ознайомити її з заявою про переведення її на посаду [PERSON] задоволено не було та повідомили, що підприємство надасть її за вимогою суду. У зв»язку з викладеним позивачка зазначає, що вона не подавала роботодавцю заяву про переведення або призначення її на посаду працівника [PERSON], про це також роботодавець її не попереджав. При цьому працівник [PERSON], на посаді якої працювала позивачка, на роботу не виходила, а відтак і умова для звільнення позивачки не настала. Позивачка вважає своє звільнення незаконним тому, що закінчення строку трудового договору, укладеного з нею, обумовлене виходом з відпустки по догляду за дитиною саме працівника [PERSON], на робоче місце якої вона була призначена 01.11.2013 року відповідно до наказу №11-07/1-1267/п. В порушення вимог ч.2 ст. 47 КЗпП України позивачці було відмовлено видати копію наказу про звільнення, який вона вважає незаконним. Вважаючи, що роботодавцем порушено право позивачки на працю, гарантоване ст. 43 Конституцією України, вона заявила позовну вимогу про поновлення її на роботі на посаді чергового залу відділу обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу наземного обслуговування підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з виробництва та аеродромно-технічного забезпечення та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день ухвалення судового рішення. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що вона є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та їй не рекомендовано психо-емоційне навантаження. Має діагноз - аутеімунний теріозид, гіпотеріоз, перенесла операцію 16.01.2012 року. Роботодавцю ця обставина була відома, оскільки працівники проходять медичний огляд і вона надавала цю інформацію в санчасть, їй встановили полегшену працю - більше часу на відпочинок. Разом з тим у її вихідний день 17.12.2014 року їй зателефонувала начальник зміни [PERSON], щоб вона перетелефонувала [PERSON], який в свою чергу повідомив її , щоб вона приїхала на підприємство протягом 2 годин в цей день і забрала свою трудову книжку, оскільки на роботу вийшла [PERSON]. Позивачка зазначає, що у зв»язку з таким повідомленням про незаконне звільнення вона отримала нервовий зрив. Вона відчувала біль у серці, задихалася, вживала серцеві ліки та звернулася за допомогою до невідкладної медичної допомоги, де їй зробили кардіограму серця - стан її погіршився, в цей же день зверталась до ендокринолога, оскільки може зазнати тероїдного кризу. Їй збільшили дози гармону, що вона приймає, виписали заспокійливі. Зазначені обставини зафіксовані документально. Після незаконного звільнення стан її здоров»я погіршився, встановлено нові діагнози - кардіологічний та онкозахворювання. Має доньку-студентку на контрактній формі навчання, у зв»язку з чим також зазнала переживань, оскільки необхідний дохід щоб сплачувати за навчання. У зв»язку з цими обставинами 17.12.2014 року вона отримала лікарняний, про що повідомила роботодавця. Трудову книжку отримала, коли прийшла на роботу після лікарняного 30.12.2014 року. Розрахунок при звільненні з позивачкою проведений 18.12.2014 року, проте після отримання лікарняного, який і на даний час знаходиться на підприємстві, їй запропонували звернутися з заявою як фізична особа, а не працівник, про оплату лікарняного та одного дня відпустки, який не врахували при звільненні. Позивачка зазначає, що заява від її імені від 30.04.2014 року про переведення на посаду [PERSON] нею не подавалась і написана від її імені іншою сообою, що підтвердила судово-почеркознавча експертиза, вартість якої вона також просила стягнути як судові витрати. Просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити. Вважає підробку заяви позивачки зухвалою та її трудові права грубо порушеними. Крім того, зазначив, що позивачка має намір звернутися з позовом про відшкодування моральної шкоди окремо, оскільки бажає провести відповідну експертизу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Вважає звільнення з займаної посади позивачки законним, просив в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що йому не відомо обставини складення наказу про передевення на іншу роботу від 30.04.2014 року позивачки і перевірка щодо цього не проводилася. Будь-яких доказів на підтвердження необхідності переведення позивачки на посаду [PERSON] з посади [PERSON] суду не надав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] прийнята на роботу до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» наказом № 11-07/1-123/п від 04.02.2011 року на посаду чергового по залу відділу обслуговування пасажирів аеровокзального комплексу на визначенний строк, на період відсутності [PERSON] до фактичного дня її виходу на роботу (а.с.22). Наказом № 11-07/1-1423/п від 17.12.2014 року [PERSON] звільнено з посади чергового залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування комплексу наземного обслуговування підрозділів заступника генерального директора з операційної діяльності у зв»язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.78). Під час перебування в трудових відносинах з відповідачем наказом №11-07/1-57/4 параграф 1 від 20.01.2014 року [PERSON] було переведено на посаду чергового залу відділу обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу підрозділу заступника генерального директора з виробництва та аеродромно-тенічного забезпечення на період відсутності [PERSON] (а.с.51). Доказів виходу на роботу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] відповідачем суду не надано. 02.05.2014 року на підприємстві було складено наказ № 11-07/1-449/п параграф 300 на підставі заяви [PERSON] про переведення її на посаду чергового залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування виробничого комплексу на період відсутності чергового залу відділу обслуговування в терміналах СПО [PERSON] до фактичної дати виходу її на роботу (а.с.52). Висновком еспертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 17.06.2015 року №7261/7262/15-32 встановлено, що підписи від імені [PERSON] у графах «Підпис працівника», «з наказом (розпорядженням) ознайомлений» в наказі №№ 11-07/1-449/п параграф 300 про переведення на іншу роботу [PERSON] від 30.04.2014 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Рукописні записи у графі «заява працівника» та рукописний текст «18 квітня 14» у графі «підпис працівника» в наказі № 11-07/1-449/п параграф 300 про переведення на іншу роботу [PERSON] від 30.04.2014 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] у графах «підпис працівника», « З наказом (розпорядженням) ознайомлений» в наказі № 11-07/1-449/п параграф 300 про переведення на іншу роботу [PERSON] від 30.04.2014 року виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с.100-106). Доказів на спростування висновків експертизи відповідачем суду не надано, як і не надано пояснень походження вищезазначених документів. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про порушення трудових прав [PERSON] та незаконне її переведення на посаду, з якої вона була звільнена 17.12.2014 року у зв»язку з виходом працівника [PERSON] Також є незаконним переміщення [PERSON] на посаді [PERSON] наказом № 11-07/1-1176/п від 21.10.2014 року та наказом №11-07/1-1395/п від 08.12.2014 року, про що також зазначено в трудовій книжці (а.с.6-9) та звільнення її з посади чергового залу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування до комплексу наземного обслуговування підрозділів , підпорядкованих заступнику генерального директора з операційної діяльності. Враховуючи, що про незаконне переведення та переміщення [PERSON] дізналась під час звільнення, вона не мала можливості оскаржити дані накази у встановленому порядку та захистити свої трудові права. Крім того, судом встановлено, що 17.12.2014 року [PERSON] перебувала на лікарняному, оригінал якого знаходиться на підприємстві. Лікарняний серія АГЗ №674631 виданий поліклінікою №1 Оболонського района м. Києва з 17.12.2014 року по 29.12.2014 року. Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 33 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 КЗпП та в інших випадках, передбачених законодавством. Враховуючи, що [PERSON] не подавала заяви про переведення її на посаду чергового залу відділу обслуговування в терміналах служби пасажирського обслуговування виробничого комплексу на період відсутності чергового залу відділу обслуговування в терміналах СПО [PERSON] до фактичної дати виходу її на роботу та не погоджувалася на неї, не обирала її, заява від її імені про переведення складена іншою невстановленою особою, суд прийшов до висновку про те, що грубо порушені трудові права позивачки підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Час вимушеного прогулу [PERSON] складає з 17.12.2014 року по 11.08.2015 року. Відповідно до довідки про середню заробітну плату, остання складала 3869,12грн. + 3946,63 грн.= 3907,87 грн. за 17 днів складає - 2888,47 грн.. За 7 місяців 17 днів дорівнює 30243,56 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Враховуючи викладене вище та оцінивши у сукупності зібрані у справі докази надані сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки як законних та обгрунтованих. [PERSON] підлягає поновленню на попередній посаді, а наказ про її звільнення визнанню незаконним та скасуванню. Відповіднодо ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 302,43 грн. та витрати, пов»язані з проведенням почеркознавчої еспертизи.

Outcome: approved