Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, просив визнати садовий будинок з прибудовами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,9 кв.м., його особистою приватною власністю. В обґрунтування поданого позову зазначено, що з листа приватного нотаріуса від 13 серпня 2020 року вбачається під час наміру укладення ним правочину, неоднозначність належності йому спірного об`єкта нерухомого майна на праві особистої приватної власності чи на праві спільної сумісної власності. Відповідач відмовляється визнати об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,9 кв.м його особистою приватною власністю, надавши нотаріусу відповідну заяву - згоду. Як вбачається з технічного паспорту та висновку Кіровоградського ООБТІ, встановлено, що садовий будинок «А» та прибудова «А1», загальною площею 59,9 м.кв. самовільно побудовано ним у 1990 та 1991 р.р. відповідно, але свідоцтво на нерухоме майно отримано у 2013 році під час шлюбу з відповідачем. Шлюб укладено з відповідачем 27 липня 2007 року (актовий запис № 546 Кіровського відділу державної РАЦС реєстраційної служби Кіровоградського управління юстиції, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ), розірвано шлюб 27 січня 2014 року, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю передано на розгляд Кіровському районному суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2020 року прийнято з Кіровоградського районного суду Кіровоградської області до розгляду матеріали справи, відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Відзив до суду не надходив. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 липня 2007 року в Кіровському відділі державної РАЦС реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за №546 розірвано. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу з приводу посвідчення договору купівлі-продажу садового будинку, номер [ADDRESS] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу від 13 серпня 2020 року, зазначено, що вищевказане майно належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 5357334, виданого 26 червня 2013 року реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області. Право власності за [PERSON] , на відчужене майно, зареєстроване та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 5358002, сформованим 26 червня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, номер запису про право власності № 1430125, реєстраційний номер об`єкта майна: 91070835101. Нотаріусом було з`ясовано, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розділ на садовий будинок номер [ADDRESS] , було зареєстровано на підставі технічного паспорта, виданого ОКП «Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 2011 року, в якому містяться відомості про рік побудови, вказаного вище садового будинку, а саме - 1990 рік, тобто до реєстрації шлюбу - 27 лютого 2007 року - [PERSON] з [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом вказано, що з поданих документів та отриманої інформації, вбачається неоднозначність належності вищевказаного майна на праві особистої приватної власності або на праві спільної сумісної власності. Нотаріусом рекомендовано позивачу звернутися до суду для встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільний кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма закріплена у ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. (Постанова Судової палати у цивільних справах ВСУ від 16.12.2015 року у справі № 6-2541цс15). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але не за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, це майно не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з технічного паспорту та висновку Кіровоградського ООБТІ, садовий будинок з прибудовами за адресою: [ADDRESS] , самовільно побудовано позивачем у 1990 році та 1991 році. Свідоцтво отримано ним у 2013 році, під час шлюбу з відповідачем. Незважаючи на те, що свідоцтво про право власності позивач отримав лише 26 червня 2013 року, тобто у період перебування у шлюбі, суд вважає, що садовий будинок належав позивачу на праві особистої власності, про що зазначено у відповідному свідоцтві. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved