Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ „Крок-Укрзалізбуд та Прилуцької філії ТОВ „Крок-Укрзалізбуд про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 02.01.2007 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,94 га, з яких - 7,03 га ріллі, 0,24 га - пасовище, 0,67 га сіножаті. Земельною ділянкою площею 7,70 га (рілля та сіножать) з 2007 року користується ТОВ „Крок-Укрзалізбуд без документального оформлення між сторонами, тобто договір оренди землі не укладався. В позові [PERSON] посилається, що договір оренди землі та акт прийому-передачі земельної ділянки він не підписував, істотні умови договору з відповідачем не обговорював, отже даний договір не відповідає його внутрішній волі, а відповідач без достатніх правових підстав користується його земельною ділянкою. Таким чином, позивач вказував, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 02 листопада 2016 у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, за неповно зясованих обставин справи, а тому висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивач вказує, що суд при вирішенні спору не застосував положення нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, на які він посилався в позові та в судовому засіданні. [PERSON] зазначає, що у 2007-2015 роках від відповідача отримував кошти, зерно, олію, муку та інше за користування землею, проте позивач не вважав та не вважає, що таким чином укладено чи погоджено укладення будь-яких договорів оренди землі, отже відповідач користувався належною позивачу земельною ділянкою без згоди власника на певні умови її використання. На підтвердження посилань щодо не підписання договору позивач посилається на результати проведення судово-почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі виконаний не ним, а іншою особою. Також позивач вказує, що в судовому засіданні зясовувалися підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата стосується стадії виконання договору. Таким чином, [PERSON] вважає доведеною відсутність його волевиявлення на укладення договору, оскільки як орендодавець договір оренди він не підписував, згоди та повноважень на його укладання й підписання іншій особі не надавав, істотні умови договору оренди землі не узгоджувались. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір укладено не було, а земельну ділянку не було передано орендодавцем орендарю. Оскільки договір оренди і акт передачі не було підписано позивачем, то такий договір не може бути визнаний недійсним. За висновком суду, позивач має право на звернення з позовом відповідно до положень глави 83 ЦК України. Апеляційний суд погоджується з рішенням суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, але обґрунтування підстав та мотивів відмови у позові суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 13) [PERSON] належить земельна ділянка площею 7,94 га, з яких: 7,03 га пай (рілля), 0,24 га пай (пасовища), 0,67 га пай (сіножаті), яка розташована на території Мазківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України „Про оренду землі. Згідно статей 13, 14 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 15 зазначеного Закону в редакції, чинній на час укладення спірного договору, визначено істотні умови договору оренди землі, а також зазначено, що невідємною частиною договору оренди землі є, зокрема акт приймання - передачі обєкта оренда. 02.01.2007 року між позивачем та ТОВ „Крок-Укрзалізбуд було укладено договір оренди землі на 15 років, згідно з яким в оренду передано земельну ділянку площею 7,03 га ріллі, 0,67 га сіножатей (а.с. 9-11). На підтвердження прийому - передачі земельної ділянки сторонами було складено акт від 02 січня 2007 року. Вказаний вище договір оренди зареєстрований у Прилуцькому районному відділі Чернігівської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.10.2007 року (а.с. 11). Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 35 спірного договору оренди землі договір набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже оспорюваним, а тому за рішенням суду може бути визнаний недійсним. За таких обставин, висновок суду про те, що договір не є укладеним, а відповідно не може бути визнаний недійсним, не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. За доводами позивача, договір укладено без додержання вимог ст. 203, 215 ЦК України, за відсутності вільного волевиявлення позивача, оскільки позивач не підписував ні договір оренди землі, ні акт прийомупередачі земельної ділянки. Доводи позивача про не підписання ним договору оренди землі та акту прийомупередачі земельної ділянки в суді першої інстанції підтверджено і наявним в матеріалах справи висновком судово-почеркознавчої експертизи № 3046-3048/16-24 від 04 жовтня 2016 року, згідно якого підписи від імені [PERSON] в графі „Орендодавець в договорі оренди землі без номера від 2 січня 2007 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ „КрокУкрзалізбуд на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,03 га ріллі, 0,67 га сіножаті та в акті прийомупередачі земельної ділянки від 2 січня 2007 року (додаток до договору оренди землі без номера від 2 січня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ „КрокУкрзалізбуд), виконані рукописним способом пастою кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не [PERSON], а іншою особою. Проте, згідно із частинами 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах розяснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно Розділу I (Почеркознавча експертиза) п. 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція), вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. З висновку експерта вбачається, що для порівняльного дослідження підпису позивача в спірному договорі оренди від 02.01.2007 року та акті прийому-передачі земельної ділянки від 02.01.2007 року були надані зразки почерку та підписів [PERSON]: паспорт, виданий 23.05.1997, заяву директору ТОВ „Крок-Укрзалізбуд від 18.04.2016, довіреність від 01.08.2016, заяву від 26.08.2016, позовну заяву від 02.08.2016, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 18.08.2016, розписку від 18.08.2016, а за таких обставин висновок експерта не може бути належним, допустимим і безумовним доказом відсутності волевиявлення позивача на укладення договору оренди земельної ділянки та передачі її відповідачу без його оцінки з іншими обставинами справи. Матеріали містять копії відомостей за 2011, 2012, 2013, 2015 роки про отримання позивачем орендної плати, де останній ставив свої підписи за отримані кошти за користування відповідачем орендованою земельною ділянкою, а також зави від 28.09.2013, 10.09.2012 з проханням видати готівкою орендну плату за користуванням земельним паєм, якими підтверджується факт використання відповідачем земельної ділянки, отримання позивачем орендної плати за передану орендареві земельну ділянку (ст. 13 Закону України „Про оренду землі), чим спростовуються доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладення договору. При цьому апеляційний суд враховує, що оскільки з врахуванням положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають не лише, зокрема із договорів та інших правочинів, а також і з інших дій осіб, які породжують цивільні права та обовязки; а недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, коли одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, не є перешкодою визнання його судом дійсним у разі спору (ч. 2 ст. 248 ЦК України); в силу положень ст. 241 ЦК України вчинення дій, що свідчать про прийняття правочину до виконання, є схваленням правочину, вчиненого з перевищенням повноважень, то навіть за умови доведеності підписання договору не самим позивачем, а іншою особою в його інтересах, в звязку з наступним схваленням правочину, відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Outcome: partial