Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить: встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті її батька, [PERSON], який помер 25 січня 1996 року. Визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок (загальною площею 52,3 кв. м., житловою площею 17,3 кв. м. ) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Городище, вулиця Кірова,4, після смерті її батька, [PERSON], померлого 25 січня 1996 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 25 січня 1996 року помер батько позивача, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,41 га по вул. Кірова,4, в с. Городище, Бориспільського району, Київської області. За час свого життя [PERSON] заповіт не складав, тому спадкування після його смерті повинно було здійснюватись за законом. Після смерті спадкодавця, спадщину фактично прийняла позивачка, оскільки від спадщини в установленому порядку вона не відмовилась та користувалась спадковим майном. Для оформлення вказаної спадщини позивач в установлений законодавством термін до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину шляхом вступу у її володіння та користування. Інших спадкоємців, після смерті спадкодавця [PERSON], не має, так як з дружиною [PERSON], розлучились 07 червня 1977 року. На даний час в позивача виникла необхідність в оформлені домоволодіння на своє ім'я, однак як було встановлено, що отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки не звертався з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. З цих підстав нотаріус порадив йому звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада Бориспільського району Київської області, свого представника для розгляду справи не направила, надала суду заяву з клопотанням розглядати справу у відсутності їх представника. З позовною заявою [PERSON] погоджуються, просять задовольнити. Суд дослідив, проаналізував всі зібрані по справі докази приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимоги і заперечень. Судом встановлено, що 25 січня 1996 року помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ПА №502071, видане Іультинським районним відділом ЗАГС Чукотського АО п. Эгвекінот та зроблений відповідний запис за №9 та свідоцтвом про народження серії І-МИ №078974 видане Управлінням реєстрації громадянського стану Чернівецької міської ради м. Чернівці /а. с.10-11/. За життя [PERSON] заповіту не склав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,41 га по вул. Кірова,4, в с. Городище, Бориспільського району, Київської області. Згідно довідки №124 від 26.03.2014р. наданої [PERSON] сільською радою встановлено, що відповідно до запису погосподарської книги [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області домоволодіння по вулиці Кірова, 4 в селі Городищі належить [PERSON]. Земельна ділянка площею 0,41 га, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і 0,16 для ведення особистого селянського господарства, відведена до будинку №4 по вулиці Кірова с. Городище, належала [PERSON] /а.с. 27/. Крім того, згідно листа БРРБР «Бюро технічної інвентаризації» №87 від 17.03.2014 року встановлено, що право власності на будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Городище, вул. Кірова, 4 зареєстровано за [PERSON] /а.с.17/. Після смерті спадкодавця, спадщину фактично прийняла його дочка, [PERSON], оскільки від спадщини в установленому порядку вона не відмовилась та користувалась спадковим майном. Для оформлення вказаної спадщини позивач в установлений законодавством термін до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину шляхом вступу у її володіння та користування. З весни 1996 року позивач приїхала працевлаштовуватись в м. Бориспіль і почала займатись ремонтом будинку та обробітком земельної ділянки, так як мала намір в ньому проживати та вважала, що таким чином вступила в управління спадковим майном. Згідно запису в трудовій книзі позивача серія БТ-11 №4457627 слідує, що [PERSON] дійсно з 25.04.1996 р. по 05.08.1996 р. працювала агентом по організації обслуговування авіа перевозок в Службі бізнес - пасажирів ТОВ «ГРІФ» м. Київ а/п «Бориспіль» /а.с. 13-16/. Після звільнення із займаної посади декілька місяців продовжувала жити у спадковому будинку. З 2001 року і по даний час працює і проживає в Португалії, в звязку із зміною місця проживання, не змогла належним чином оформити спадкове майно Інших спадкоємців, після смерті спадкодавця [PERSON], не має, так як його дружина, [PERSON], матір позивача, розлучились 07 червня 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-МИ №276381, видане Першотравневим ЗАГС м. Чернівці, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблена запис за №193 /а.с. 12/. На час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Нормами якого передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном - фактичне прийняття спадщини. До правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, не допускається застосування норм ЦК України 2003 р., а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ст. ст. 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), [PERSON] фактично прийняла спадщину, вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном - будинком. З дня відкриття спадщини [PERSON], з заявою до нотаріальної контори про отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не зверталася та не подавала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. А згідно ч. 1 ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). З наданих суду документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] не існує. Аналізуючи та оцінюючи у сукупності усі досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті батька, та набула право власності на спадкове майно за законом з часу відкриття спадщини, однак не може його оформити на своє ім'я, таким чином позов слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати залишити за позивачем. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved