Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 липня 2018 року близько 15-00 години [PERSON] , здійснюючи керування автомобілем марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», на ділянці місцевості 517+506км., поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області, зі сторони смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області в сторону м. Запоріжжя, не переконавшись у безпечності своїх дій, змінив напрямок руху, а саме виїхавши на зустрічну смугу, продовжив рух, створюючи небезпеку іншим учасникам, внаслідок чого відбулось зіткнення передньої частини керованого ним автомобілю з передньою частиною автомобіля марки ЗAЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в напрямку від м. Запоріжжя в сторону смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Внаслідок порушення вказаних вимог правил дорожнього руху водієм [PERSON] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день. Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.10.2019 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. В зв`язку з отриманням позивачем тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, на проведення обстеження та лікування позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 39346,09 грн. Крім цього, подія ДТП спричинила для позивача стан стійкої емоціональної напруги, відчуття тривоги, та нервові переживання. Порушено нормальний ритм життя, вона змушена була звільнитися із роботи, оскільки їй встановлена 2 група інвалідності. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження та до теперішнього часу відчуває біль, змушена регулярно проходити лікування у травматолога. Вказана необхідність викликає значні незручності. Стан здоров`я позивача до теперішнього часу не нормалізувався, остаточно не поліпшився, вона не може повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на здоров`ї, а також і на психіці. Позивач вважає, що це є достатньою підставою для відшкодування їй моральної шкоди в сумі 150 000 грн. Таким чином, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в розмірі 39346,09 грн., відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 5581,95 грн. щомісячно, починаючи з 09.11.2018 року, та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. Ухвалою суду від 19.08.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 19.09.2019 року ухвалою суду провадження по справі зупинено до набрання законної сили вироку Оріхівського районного суду Запорізької області у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (справа № 323/1544/19). 11.11.2019 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім цього, до заяви позивач додала копію листа Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 35445,50 грн. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Будь-яких заяв від третьої особи не надходило, пояснення на позов не надано, причини неявки суду не відомі. Згідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи, який належним чином повідомлений про судове засідання, однак не повідомив причин своєї неявки. Згідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. 20 липня 2018 року близько 15-00 години на автодорозі сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», на ділянці місцевості 517+506км., поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулось зіткнення автомобілем марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілю марки ЗAЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого позивач, як пасажир автомобіля марки ЗAЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , отримала тілесні ушкодження. Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.10.2019 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Згідно до змісту вказаного вироку, внаслідок порушення вказаних вимог правил дорожнього руху водієм [PERSON] , пасажир переднього сидіння автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому діафізу правого стегна на межі середній та нижній його третині зі зміщенням кісткових фрагментів зовні на 2/3 поперечника та заходженням по осі до 2,5 см., закритого латерального перелому шийки правого стегна, закритого перелому 7, 8-х ребер справа по середній та задній пахвовим лініям з незначним зміщенням кісткових фрагментів, рани в нижній третині правого стегна з пошкодженням капсули правого колінного суглоба, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у Постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, у справах про відшкодування майнової шкоди законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відтак, суд вважає встановленими й такими, що не підлягають окремому доказуванню, обставини вчинення [PERSON] винуватих та протиправних діянь, встановлених вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.10.2019 року у справі № 323/1544/19, а також факт завдання шкоди цими діяннями та причинний зв`язок між ними та настанням такої шкоди. На підтвердження розміру майнової шкоди, завданої ДТП, що сталася з вини відповідача, позивач надала копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 12804, довідку від 04.07.2019 року із переліком призначених лікарських засобів, квитанцій на придбання лікарських препаратів та імплантів, довідки до акта огляду МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності, копію трудової книжки та довідку про заробітну плату перед звільненням. Відповідно до цих документів, на проведення обстеження, лікування позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 39346,09 грн. Докази, які б ставили під сумнів надані позивачем відомості про розмір заподіяної йому майнової шкоди, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат у заявленому розмірі. Однак, враховуючи той факт, що третьою особою - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» сплачено позивачу матеріальної шкоди в розмірі 35445,50 грн., то позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків підлягає зменшенню на вказану суму. Різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та понесеною матеріальною шкодою підлягає стягненню з відповідача як особи, діями якої завдано шкоди позивачу. Наявність обставин, передбачених частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, які б виключали відповідальність [PERSON] з відшкодування шкоди судом не встановлені. Вирішуючи позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнала сильного фізичного болю та через нанесені їй травми проходила лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Наслідками отриманої травми продовжують створювати небажаний психологічний та фізичний дискомфорт. Отримані нею ушкодження, позначились на стані її здоров`я, в результаті чого позивачу було встановлено 2 групу інвалідності. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача. Враховуючи зазначене, а також визнання відповідачем суми заявленої моральної шкоди, суд вважає за необхідне визначити до відшкодування позивачу розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 150000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Щодо позовних вимог про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як видно із матеріалів справи, позивач до спричинення їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, працювала помічником вихователя в Запорізькому навчально-виховному комплексі № 64 Запорізької міської ради. 08.11.2018 року позивач була звільнена із займаної посади у зв`язку із призначенням інвалідності згідно ст.39 КЗпП України. Відповідно до довідки про доходи, середня заробітна плата позивача за останні три місяці, що передували ушкодженню здоров`я, складала 5581,95 грн. Згідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1006671 від 07.11.2018 року, позивачу встановлена друга група інвалідності по причині загального захворювання (ДТП). У пункті «Висновок про умови та характер праці» зазначено, що позивач може частково виконувати свою роботу на неповний робочий день за індивідуальним графіком на період активного лікування. Інвалідність встановлена до 01.12.2019 року. Згідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №256915 від 27.11.2019 року, позивачу встановлена друга група інвалідності по причині загального захворювання (ДТП). У пункті «Висновок про умови та характер праці» зазначено, що позивач може працювати в спеціально створених умовах за індивідуальним графіком. Інвалідність встановлена до 01.12.2020 року. Отже, позивач у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності не може виконувати ту роботу, яку вона виконувала раніше, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 3900,59 грн., відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 5581,95 грн. щомісячно, починаючи з 09.11.2018 року по 01.12.2020 року, та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. Крім цього, згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач згідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від справи судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial