Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи на те, що 27 червня 2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, вчинений виконкомом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № 03. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Крім цього відповідач не дивлячись на свій обов`язок не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. В зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] з моменту подання позову до досягнення ним повноліття. Також просить стягнути аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на її власне утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просила суд задовольнити їх. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 03, вчинений виконкомом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 48 від 14.07.2020 року, вчиненого Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Дитина сторін проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за № 4586 від 12.08.2021 року виданої виконавчим комітетом Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сім`ї виникали сварки, позивач примиритися не бажає, вважає, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не дивлячись на свій обов`язок участі у вихованні дитини в повній мірі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання в достатній мірі не надає, у зв`язку з чим з відповідача необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, при цьому він не може бути меншим за розміром, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України, тобто меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ч.1 ст. 183 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу ) її матері, батька або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України ) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього аліментів на інших дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, але згідно з ч.4 зазначеного Закону лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням матеріального стану відповідача та строку протягом якого будуть стягуватися дані аліменти на утримання дружини, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява [PERSON] надійшла до суду і зареєстрована 12 серпня 2021 року. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з цим, суд вважає, що аліменти повинні стягуватися з [PERSON] з дня пред`явлення позову, а саме з 12 серпня 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачеві 50 відсотків судового збору сплаченого нею під час звернення з позовом до суду відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2227384753.1 від 12.08.2021 року, що становить 454 грн. 00 коп. Крім того, судом задоволено заяву позивача в проханні не стягувати з відповідача на його користь судових витрат по справі. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908 грн. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved