Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

у серпні 2018 року з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON], в якому позивач посилається на те, що вона з відповідачем має спільного сина на якого згідно рішення суду присуджено до стягнення аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, 08.07.2017 р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно з яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку. У звязку з наведеним позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття, а виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню, судові витрати пов'язані з розглядом справи покласти на відповідача. 13.07.2018 р від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач просить стягнути аліменти ј частину всіх видів його заробітків (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і розраховуючи суму це приблизно становить 1 тис. грн., а враховуючи те, що він ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1400 грн, а тому після відрахування аліментів йому на життя залишиться лише 400 грн. (а.с.24). В судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на його задоволенні, відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що він не працює, отримує пенсію по інвалідності. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Між позивачем та відповідачем шлюб було розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 07.10.2009 р. (а.с.9). За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину вирішено в тому числі стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.11.2008 р. (а.с.7). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 618 від 23.04.2018 р. позивач зареєстрована [INFO] та до складу сім'ї входить [PERSON],[INFO] син (а.с.10). За відомостями виконавчого комітету Карлівської міської ради №06-21/1258 від 04.07.2018 р. відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143 цс 13. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів, оскільки у звязку із внесенням змін до законодавства, виникла можливість для її звернення до суду для зміни їх розміру. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач є особою з інвалідністю та отримує пенсію. Отже, з урахуванням встановлених вище обставин суд вважає за необхідне змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів з 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на ј частку від всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений також і на відповідача, та захистом прав відповідача. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved