Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07 лютого 2007 року, яка утворилась станом на 25 травня 2020 року в сумі 14310 грн. 75 коп., з яких: 10260 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4050 грн. 20 коп. - заборгованість за відсотками. В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що [PERSON] , який отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого в подальшому було збільшено до 21600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, внаслідок чого станом на 25 травня 2020 року утворилась заборгованість на загальну суму 14310 грн. 75 коп., яку в добровільному порядку відповідач не сплачує. В судове зсідання представник позивача Гребенюк О.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити на підставі письмових доказів, доданих до позовної заяви, у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2020 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. В рамках укладеного сторонами договору АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн., який в подальшому було збільшено до 21600 грн., на платіжну картку, із базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом. Згідно заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07 лютого 2007 року, яку [PERSON] підписав, останній був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредиту. [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі базової процентної ставки за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом. Всього [PERSON] одержав та не повернув позивачеві кредит в сумі 10260 грн. 55 коп. АТ КБ «ПриватБанк» нарахувало [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 25 травня 2020 року у розмірі 14310 грн. 75 коп., з яких: 10260 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4050 грн. 20 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Із положень ч.1 ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)). Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Із норм ст.547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір повинен бути укладений із додержанням письмової форми, тобто підписаний сторонами. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, за умовами якого відповідач приєднався до встановленої банком стандартної форми - Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку. Склавши анкету-заяву від 07 лютого 2007 року, сторони визначили, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. При цьому [PERSON] підписав заяву про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07 лютого 2007 року, в якій установлено ліміт кредитування, умови збільшення ліміту кредитування та процентну ставку за користування кредитними коштами. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру, підстав і порядку нарахування процентів за користування кредитом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порядку виконання зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць (або 36% на рік) на залишок заборгованості. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту (а.с.7) вбачається, що з жовтня 2019 року [PERSON] не вносить платежі на повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14310 грн. 75 коп., з яких: 10260 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4050 грн. 20 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, із розрахунку заборгованості за договором кредиту (а.с.4-7) вбачається, що з 03 грудня 2015 року процентна ставка за договором кредиту від 07 лютого 2007 року визначена позивачем у розмірі 3,6% на місяць (або 43,2% на рік), що суперечить умовам договору кредиту від 07 лютого 2007 року, підписаного [PERSON] . При цьому, матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б свідчили, що сторони у встановленому законом порядку дійшли згоди про збільшення відсоткової ставки за кредитом з 3% на місяць до 3,6 % на місяць. Також, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту (а.с.7) вбачається, що позивачем нараховано 4050 грн. 20 коп. заборгованості за простроченими відсотками, що виникла станом на 25 травня 2020 року. При цьому, позивачем для обрахунку заборгованості за простроченими відсотками застосовано процентну ставку у розмірі 86,4% річних або 7,2% на місяць. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що сторони у письмовій формі дійшли згоди щодо застосування відсоткової ставки у розмірі 86,4% у разі прострочення відповідачем кредиту. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності підтверджуючих документів про умови кредитування в частині нарахування відповідачу за договором кредиту від 07 лютого 2007 року процентів у розмірі 86,4% на прострочений кредит, наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості в частині визначення розміру процентів від простроченої суми є неналежним доказом. Отже, у цій частині позов АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2007 року у розмірі 10260 грн. 55 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. При розподілі судових витрат суд відповідно до положень ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 14310,75 грн., а задоволено на суму 10260,55 грн., тобто на 71,7% (10260,55 х 100 : 14310,75). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1507 грн. 13 коп. судового збору (2102 х 71,7%).

Outcome: approved