Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У серпні 2019 року Кредитна спілка «ІСТОК» (далі КС «ІСТОК») звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №ДКХ-2095 від 23.05.2018 року в розмірі 56 990 грн. 28 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 23.05.2018 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] , який є членом КС «ІСТОК», укладено договір про споживчий кредит № ДКХ-2095. За умовами договору [PERSON] отримав кредит у сумі 25\~000 грн. та зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором, що становить 12 календарних місяців, до 23 травня 2019 року. При укладені договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 0,001% річних, а також сплачувати кошти за надання кредиту в розмірі 36,30 грн. щоденно. 27 грудня 2018 року сторонами внесено зміни в Кредитний договір шляхом укладання Додаткового договору № 1 до Договору про споживчий кредит № ДКХ-2095 від 23 травня 2018 року, згідно якого плату за надання кредиту визначено в розмірі 145,20 грн, та який є невід`ємною частиною Кредитного договору. [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредиту, порушуючи умови Кредитного договору, внаслідок чого за період з 27 грудня 2018 року по 23 травня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 56 990 грн. 28 коп., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 12\~285,34 грн.; заборгованість за платою 22\~941,36 грн.; заборгованість по відсотках - 0,25 грн.; 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3. кредитного договору 14\~283,80 грн.; інфляційні нарахування 1\~479,53 грн.; штраф 6000 грн. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10.11.2020 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав клопотання до суду про розгляд справи без його участі, позов визнає частково в частині стягнення з відповідача залишку заборгованості 5 860 грн. в іншій частині позов не визнав, та просив в задоволені їх відмовити з підстав викладених у заяві. Оскільки згідно до п. 15 ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» позивачем не повинні були нараховуватись штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, оскільки відповідач є військовослужбовцем. Дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст.\~628\~ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із видів зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст.\~629\~цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 23.05.2018 року був укладений Договір про споживчий кредит № ДКХ-2095. Пунктом 1.1. Кредитного договору визначено, що відповідач отримав кредит в сумі 25 000 грн. строком на 12 календарних місяців до 23.05.2019 року. Відповідно до пунктів 3.2., 2.5. процентна ставка за користування кредитом становить 0,001 % річних та плати за надання кредиту у розмірі 36 грн. 30 коп. щоденно. Пунктом 4.7. договору визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення сплати кожного платежу згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором згідно статті 625 ЦК України. 27 грудня 2018 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору про споживчий кредит №ДКХ-2095 від 23 травня 2018 року, який є невід`ємною частиною кредитного договору, згідно якого плата за надання кредиту збільшена до 145,20 грн. щоденно. [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, з несвоєчасним погашенням кредиту згідно з графіком, на виконання заходів досудового врегулювання спору, визначених п.п.6.2.2., п.6.3. кредитного договору, 15 квітня 2019 року [PERSON] було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості. Зазначене звернення позивача було залишено без відповіді й на дату подачі позову заборгованість не погашена. Відповідно до п.1.1 кредитного договору №ДКХ-2095 від 23 травня 2018 року, [PERSON] зобов`язався повернути кредит в сумі 25\~000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно графіку, що є додатком до кредитного договору №ДКХ-2095 від 23 травня 2018 року, [PERSON] зобов`язався здійснювати щомісячний платіж по датам вказаним у ньому, у розмірі 3\~190 грн., який складається з частини основної суми кредиту та нарахованої плати за фактичну кількість днів в місяці між плановими датами, починаючи з дати надання кредиту. [PERSON] за графіком мав би сплатити 12 платежів по 3\~190 грн., що становить 38\~250 грн. Проте, відповідач здійснив лише 6 платежів у розмірі 19 140 грн., з яких 12\~714,66 грн. основної суми кредиту та 6\~425,34 грн. плати за надання кредиту. Таким чином, відповідачем сплачено 19 140 грн основної суми (тіла) кредиту, отже, залишок основної суми (тіла кредиту) становить 5 860 грн (25\~000,00 грн 12\~714,66 грн 6\~425,34 грн). Вказані обставини визнані представником відповідача і не оспорюються ним. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем, яка утворилась за період з 23 травня 2018 року по 23 травня 2019 року включно, становить в розмірі 56\~990 грн. 28 коп., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 12\~285 грн. 34 коп., заборгованість за платою 22\~941 грн. 36 коп., заборгованість по відсотках - 0,25 грн., 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК та п. 4.7.3. кредитного договору 14\~283 грн. 80 коп., інфляційні нарахування 1\~479 грн. 53 коп., штраф 6\~000 грн. Як вбачається з довідки Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба №3/9817 від 01.11.2019 року, [PERSON] перебуває на військовій службі в Харківському національному університету повітряних сил та дійсно навчається на 4 курсі, зарахований наказом начальника ХНУПС № 1342 від 26.07.2016 року, термін навчання з 26.07.2016 року по 06.2021 року, денна форма навчання. Відповідно до довідки в/ч [NUMBER] Міністерства Оборони України від 13.04.2017 року, [PERSON] в період 28.02.2016 року по 02.08.2016 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та території цілісності України у м. Краматорськ Донецької області. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо удосконалення\~оборонно-мобілізаційних\~питань під\~час проведення\~мобілізації» від\~20\~травня 2014\~року статтю 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента\~України «Про\~часткову мобілізацію»\~від 17\~березня 2014\~року та триває по теперішній час. За змістом статті 1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас, статтею 1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц, провадження № 61-33908св18, від 19 травня 2020 року у справі № 263/15228/16-ц, провадження № 61-39227св18. Таким чином, з оголошення Указу Президента\~України «Про\~часткову мобілізацію»\~від 17\~березня 2014\~року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак, діє дотепер. У зв`язку з чим, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача, проте, що відносно нього, як військовослужбовця, не повинні були нараховуватись проценти з платою за кредит, інфляційні нарахування та штраф, оскільки відповідач є і був військовослужбовцем в період вказаних нарахувань і у відповідність до зазначених норм матеріального права звільнений від таких нарахувань протягом особливого періоду. Таким чином суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою кредиту, з врахуванням оплаченої суми боргу, в розмірі 5\~860 грн., в задоволені іншої частини позову слід відмовити. Суд не приймає доводи позивача про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, щодо плати, інфляційних втрат та спеціальної відповідальності, які передбачена приписами ст. 625 ЦК України, що не зазначені у даному законі, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права та не узгоджуються з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 56\~990,28 грн., а задоволено на суму 5\~860 грн., тобто на 10,2 % (5860 х 100 : 56990,28). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 195 грн. 94 коп. судового збору (1921 х 10,2 %). На підставі викладеного, Закону України\~«Про соціальний і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» ст.ст. 526-530, 533, 536, 610-615, 626, 1054-10561 ЦК України;

Outcome: partial