Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У серпні 2020року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд: -припинити право спільної власності [PERSON] на ј частину у квартирі [ADDRESS] , присудивши на його користь грошову компенсацію; -визнати за позивачем право власності на ј частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона набула у спадщину ѕ частини квартири за [ADDRESS] , інша ј частина перебуває у власності [PERSON] , на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2013 року. Позивач зазначає, що спільне володіння та користування квартирою з відповідачем не можливе, вони спільно ніколи не проживали, не вели спільного господарства, частка відповідача є незначною, її виділення в натурі, - не можливе. Враховуючи висновок експертизи, частка відповідача є не значною, тому позивач має намір сплатити грошову компенсацію за належну відповідачеві частку житлової квартири та припинення його права на частку у спільному майні. При цьому позивач зазначає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачеві, який має інше нерухоме майно у власності, а грошова компенсація, визначена експертом, виходячи з ринкової вартості об`єкту, надасть можливість відповідачеві придбати собі повноцінне житло. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрите провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, з погодження позивача провів заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано Інформацію з Державного реєстру речових прав, у відповідності до якого ѕ частини квартири за [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним 17.03.2016 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. (а.с. 7). ј частку квартири [ADDRESS] успадкував [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] . померлого [INFO] , про що свідчить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2013 року у справі № 183/3394/13-ц (а.с. 8). У відповідності до висновку про оцінку майна ринкова вартість спірної квартири складає 448000 грн. (а.с. 9) Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу припинення права на частку у спільному майні, врегульовані наступними нормами закону. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України). Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Крім того, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 175 СК України Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Перелічені вище докази, з урахуванням технічної характеристики 2 - кімнатної квартири, дають суду беззаперечні докази наявності двох обставин для припинення права на ј частку [PERSON] , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною. Вирішуючи питання щодо можливості спільного володіння і користування майном суд бере до уваги посилання позивача на те, що сторони ніколи не проживали спільно та не володіли спільно квартирою. При цьому суд бере до уваги подані позивачем докази, що припинення права власності на ј частку у майні не завдасть істотної шкоди відповідачеві, оскільки останній у власності має квартиру, розташовану в Кіровоградській області. Слід також звернути увагу на ту обставину, що грошова компенсація у розмірі 112000 грн., що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанції № 0.0.2077941100.1 від 06.04.2021 року, являється також досить значною для забезпечення прав відповідача на придбання іншого житла. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, припинення права власності [PERSON] на належну йому частину квартири не завдасть істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших, тому втручання у право власності відповідача шляхом позбавлення його права на частку у спільному майні, та стягнення грошової компенсації, буде справедливими по відношенню до відповідача, що узгоджується з усталеною практикою, викладеною у Постановах Верховного Суду України в аналогічних справах. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved