Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 4/6 частини квартири [ADDRESS]. Інші частки на це нерухоме майно належать відповідачам [PERSON] (1/6 частка) та [PERSON] (1/6 частка). Вона у цій квартирі постійно проживає із 1998 року, а відповідачі жодного разу в це помешкання не приходили, витрати по утриманню квартири не несуть. Просить суд: визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала й просила їх задовольнити. У судове засідання відповідачі [PERSON] й [PERSON] не зявилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, як шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, так і шляхом опублікування оголошень у пресі загальнодержавного та місцевого значення. Зворотні поштові повідомлення повернуті поштовим відділенням звязку до суду із відміткою «за закінченням термінів зберігання». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була набута на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] й [PERSON] й належала їм на праві спільної часткової власності (в рівних частках) відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року, виданого фондом комунального майна Броварської міської ради, й зареєстрованого у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 1-7881 (т.1, а.с. 15, 118). У подальшому [PERSON] ? частина квартири [ADDRESS] стала належати на підставі дублікату свідоцтва про право власності № 300 від 10 листопада 2009 року, виданого на підставі документів архіву фонду комунального майна, які зберігаються в Управлінні комунальної власності (т.1, а.с. 120, 123). [PERSON] й [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 10 жовтня 1991 року (т.1, а.с.16). [PERSON] помер 08 березня 1998 року (т.1, а.с.13). Як вбачається із копії спадкової справи до майна [PERSON], який помер 08 березня 1998 року, наданої на запит суду Київським обласним нотаріальним архівом, його спадкоємцями були: донька [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON] (т.1, а.с. 62-82). Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 вересня 1998 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 3-202. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 08 березня 1998 року, є його дружина [PERSON] на 1/6 частину квартири. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із ? частини квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року й зареєстрованого за № І-7881. Право власності на зазначену 1/6 частину квартири зареєстроване за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину реєстраційний № 1-3393 від 11 листопада 2009 року Броварської міської державної нотаріальної контори замість свідоцтва про право на спадщину від 09 вересня 1998 року за реєстраційним номером № 3-202 (т.1, а.с.123). Крім того, Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 жовтня 1998 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 3360. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна [PERSON], який помер 08 березня 1998 року, є донька [PERSON] на 1/6 частину квартири та син [PERSON] на 1/6 квартири. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з ? частини квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1997 року й зареєстрованого за № І-7881. [PERSON] померла 16 листопада 2009 року. Із копії спадкової справи до майна [PERSON], яка померла 16 листопада 2009 року, наданої на запит суду Броварською міською державною нотаріальною конторою, видно, що її спадкоємцем була донька [PERSON] (т.1, а.с. 109-128). Броварською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 травня 2010 року, яке зареєстроване у реєстрі за № 1-1233. Згідно із цим свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 16 листопада 2009 року, є її донька [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 4/6 частин квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі: дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори 11 листопада 2009 року за реєстровим № 1-3393 замість втраченого свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори 09 вересня 1998 року за реєстровим № 3-202, дублікату свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунальної власності 10 листопада 2009 року за № 300 на підставі документів архіву фонду комунального майна, зареєстрованих комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» в Книзі: 58, номер запису: 1-7881. На час розгляду цивільної справи квартира [ADDRESS] належить: [PERSON] - 4/6 часток, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка. Квартира загальною площею 50,5 кв.м., складається із двох кімнат житловою площею 28,7 кв.м., у тому числі одна кімната 17,1 кв.м., друга кімната 11,6 кв.м., кухні, площею 7,0 кв.м., ванної кімнати, площею 2,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,4 кв.м., коридору 8,5 кв.м. [PERSON] проживала у [INFO] із 20 травня 1994 року по день смерті (копія довідки Броварського виробничого управління по експлуатації та ремонту житлового фонду від 05 серпня 1998 року № 755) (т.1, а.с.71). Згідно із Актом обстеження житлово-побутових умов депутата Броварської міської ради VI cкликання [PERSON] від 19 січня 2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] (4/6 часток квартири), які вона одержала у спадок від померлої матері [PERSON]. Інші співвласники цієї квартири в ній більше 15 років не проживають, не зявляються, спадковим майном не цікавляться. [PERSON] утримує цю квартиру, сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт (т.1, а.с.86). З довідок комунального підприємства Броварської міської ради «Житлово-Експлуатаційна контора 1» від 19 січня 2015 року №№ 54, 55 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] із 22 лютого 1980 року, знятий із реєстраційного обліку 14 травня 1998 року; [PERSON] зареєстрована із 20 травня 1994 року, знята із реєстрації як померла 24 листопада 2009 року. [PERSON] зареєстрована у 2010 році (т.1, а.с. 87, 88). Із наданих представником позивача [PERSON] [PERSON] платіжних квитанцій видно, що витрати за надання послуг по утриманню, з опалення й теплопостачання, електричну енергію, газопостачання у квартиру [ADDRESS] несла за життя [PERSON], а після її смерті ці витрати несе [PERSON] (т.1, а.с. 160-250, т.2, а.с. 1-52). У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що вона проживає за адресою: [INFO]. У цьому помешканні вона проживає понад тридцять пять років із 1980 року. Вона є сусідкою позивача [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] проживала у квартирі 43 у тому ж будинку із своєю матірю [PERSON] та із [PERSON] Після смерті [PERSON] за матірю доглядала [PERSON] Також вона проводила у квартирі ремонт, встановлювала сантехніку. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона ніколи не бачила. [PERSON] помер у 1996 році. Вона була на його похороні у подвірї будинку й на поминках у квартирі. Їй не відомо скільки було дітей у [PERSON] Після смерті [PERSON] у квартирі 43 проживає одна [PERSON] З нею ніхто інший не проживає. Кому належить квартира 43 їй не відомо, напевно [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] та є сусідом [PERSON] Він добре знав [PERSON], який перебував у шлюбі із [PERSON] Вони були близькими сусідами. Він був на похороні [PERSON] Після смерті [PERSON] у квартирі 43 проживали лише [PERSON] із донькою [PERSON] Йому не відомо чи були у [PERSON] діти. У квартирі 43 після смерті [PERSON] проживає одна [PERSON] За змістом статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пунктів 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] володіє 2/6 частками інших співвласників у квартирі [ADDRESS] із 2009 року, а її мати [PERSON] володіла цими 2/6 частками із 1998 року, то строк давнісного володіння [PERSON] частками інших співвласників слід рахувати із 01 січня 2001 року (із зарахуванням до цього строку терміну володіння цими частками спадкодавця [PERSON]Т.). Станом на час звернення до суду із позовом, а саме на 16 січня 2015 року строк давнісного володіння [PERSON] складає понад десять років. З огляду на викладене, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved