Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами 11 листопада 1994 року, на підставі частини 1 статті 110 СК України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони мають неповнолітніх дітей, проте сім'я фактично розпалася через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність порозуміння, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Сторони про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином; у судове засідання не з'явилися; подали заяви про розгляд справи за їх відсутності; відповідач подав також заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положеннями частини 2 статті 197 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 11 листопада 1994 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Сакського міського виконавчого комітету Республіки Крим, про що того ж дня зроблено актовий запис № 265. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. На підставі частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи фактичні взаємини подружжя та інші обставини, зокрема визнання позову відповідачем, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до положень статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З позовної заяви вбачається, що сторони не мають спору щодо місця проживання дітей. Відповідно до частини 8 статті 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи бажання позивача після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище - [PERSON], судом приймається такий вибір. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено 243,60 грн. судового збору, а позов підлягає задоволенню, судові витрати у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, на підставі частини 3 статті 105, частини 1 статті 110, статті 112, частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved