Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

У січні 2020 року до Дніпропетровського районного суду із заявою звернулася [PERSON] , згідно якої просила встановити юридичний факт належності Державного акту на право постійного користування землею серія ДП Дн №034185 від 31.07.1998 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровської районної ради народних депутатів Дніпропетровського район Дніпропетровської області ІІ сесії ХХІІІ скликання від 14 червня 1998 року розташованої на території Орджонікідзевської сільської ради с. Миколаївка, та який надано на ім`я [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявниця посилається на те, що при написані її прізвища у вищевказаному державному акті була зроблена помилка, та замість « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] », проте згідно паспорта її прізвище зазначено саме « [PERSON] », але при видачі даного Державного акту була зроблена помилка та прізвище заявниці було зазначено як « [PERSON] ». Заявник у судове засідання надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник зацікавленої особи надав до суду письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі. Так, згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним в свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 31 липня 1998 року, на підставі рішення Дніпропетровської районної ради народних депутатів Дніпропетровського район Дніпропетровської області ІІ сесії ХХІІІ скликання від 14 червня 1998 року, заявниця [PERSON] , отримала Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 31,6 га розташовану на території Орджонікідзівської сільської ради с. Миколаївка, з цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства. Проте, як вбачається з матеріалів справи, при оформленні вищевказаного державного акту в написанні прізвища власника, було допущено помилку і замість « [PERSON] » помилково було зазначено як « [PERSON] ». Так, згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 28.11.1996 року, прізвище, ім`я та по батькові заявниці вказано українською мовою як « [PERSON] ». Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності документів. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що Державний акт на право постійного користування землею серії ДП Дн №034185 від 31 липня 1998 року належить саме заявниці - [PERSON] . Зокрема, встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через розбіжності в написанні її прізвища у вищевказаному правовстановлюючому документі, не може в повному обсязі реалізувати свої права. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved