overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі прожиткового мінімуму щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, погодилася на заочний розгляд справи, пояснила, що відповідач офіційно не працює Відповідач у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 10 червня 2011 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 293. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають малолітню дитину: сина -[PERSON], [INFO], який, як встановлено судом, проживає з позивачкою. Факт проживання дитини разом з позивачкою підтверджується довідкою ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 17 від 05.01.2017 року № 32. Частиною 1 статті 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, однак вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно. Тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь з 10.01.2017 року аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 30% від усіх доходів або у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання в розмірі 30% від усіх доходів або у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, власних доходів не має. Позивачка в судовому засіданні позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, його представник аліменти на дитину визнала в розмірі 700 грн., аліменти на позивачку не визнала через відсутність матеріальної можливості у довірителя. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 22 грудня 2015 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 999. Сторони мають малолітню дитину: дочку -[PERSON], [INFO], яка, як встановлено судом, проживає з позивачкою. За змістом ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, в незалежності від подальшого припинення шлюбу та від її матеріального статку має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка не працює, призначено допомогу при народженні дитини, власного доходу не має. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, однак вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини та позивача задовольнити частково та присудити щомісячно аліменти на дитину в розмірі відповідно 700 грн. до повноліття та 400 грн. на утримання позивачки до досягнення дочкою трирічного віку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 19.02.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки. На даний момент спільного господарства вони не ведуть, подальше сумісне проживання та збереження сім»ї позивач вважає неможливим. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд шлюб розірвати, залишити їй прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.02.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 45, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбу Серія [NUMBER] від 19.02.2015 року. (а.с 3). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про її народження Серія [NUMBER] від 23.10.2015 року. (а.с 4). . Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, в судовому засіданні позивач виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 22.11.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, через що у них постійно виникали сварки та непорозуміння. Вважає, що сім»я розпалася, примирення між ними неможливе, оскільки подружніх стосунків вони не підтримують більше трьох років. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просить розглянути справу без її часті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.11.2002 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 379, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим повторно Серія [NUMBER] від 15.05.2014 року. (а.с 3). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER]від 27.11.2002 року. (а.с 4). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини у позивача з [PERSON] не склалися, а тому останній самоусунувся від своїх обов'язків по утриманню дитини. Відповідач є працездатною, забезпеченою людиною і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. За таких обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на утримання сина 1/4 частину з усіх видів доходу останнього. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від вказаного шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За твердженням позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, при цьому ухиляється від утримання дитини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини від всіх його видів заробітку є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України в розмірі 640,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 23.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 758. Від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак за твердженням позивача в добровільному порядку допомогу не надає, тому позивач бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. А саме стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. В порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні встановлено та не заперечується відповідачем, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оцінивши зібрані по справі матеріали та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON], після смерті якого вона є спадкоємцем за законом. Проте вчасно позивач не звернулась до нотаріальної контори, так як їй не було відомо про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому строк для прийняття спадщини був нею пропущений. В зв'язку з цим позивач просила визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини не заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 04 травня 2011 року), який був батьком [PERSON]. Так як позивач являється дочкою спадкодавця (свідоцтво про народження [NUMBER] від 11 травня 1978 року), а інші спадкоємці, які бажали б прийняти спадщину відсутні, тому позивач має право спадкування після смерті [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як їй не було відомо про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим строк для подання заяви про прийняття спадщини був нею пропущений. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивача слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини в два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою та зазначила, що [INFO] померла її баба, [PERSON], після смерті якої вона є спадкоємцем за законом. Проте вчасно позивач не звернулась до нотаріальної контори, так як їй не було відомо про наявність заповіту та правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому строк для прийняття спадщини був нею пропущений. В зв'язку з цим позивач просила визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини не заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 25 червня 2012 року), яка була бабою [PERSON]. Так як позивач являється внучкою спадкодавця, а інші спадкоємці, які бажали б прийняти спадщину відсутні, тому позивач має право спадкування після смерті [PERSON]. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини, так як їй не було відомо про наявність складеного [PERSON] на ім'я позивача заповіту. Крім того, позивач не знала про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим строк для подання заяви про прийняття спадщини був нею пропущений. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивача слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини в два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 07.02.2001 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені приблизно з лютого 2016 року. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила суд їх задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти вимог позову, за його клопотанням сторонам було надано строк для примирення, проте, після спливу зазначеного строку позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач заперечував проти позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2001 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з лютого 2016 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved