Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсними: договір купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] від 22.03.2016р. за № 885, укладений між [PERSON] та [PERSON], та договір купівлі-продажу цього автомобіля за № 901 від 22.03.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], з поверненням цього автомобіля у його та [PERSON] спільну сумісну власність; усунути йому перешкоди у користуванні і розпорядженні вказаним автомобілем шляхом скасування державної реєстрації автомобіля за [PERSON] та [PERSON] та з визнанням за ним та [PERSON] по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль, із залишенням його у їхньому спільному користуванні. Вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вони для сім'ї придбали автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER], 2011 р.в., номер кузова [NUMBER], який 10.12.2011 року був зареєстрований у Червоноградському ВРЕР ДАІ (Територіальний сервісний центр 4646) за [PERSON] Автомобіль був придбаний за 144 000 грн. у розстрочку, з його згоди та під його зобов'язання про погашення коштів, отриманих для придбання цього автомобіля у Банку «Євро кредит Банк». Перший внесок за придбання цього автомобіля у розмірі 6000 доларів США було внесено частково за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля «Рено Кенго», який був зареєстрований у Тернопільській області за ним. Кошти за автомобіль були повністю сплачені до моменту розірвання шлюбу. У зв'язку з розірванням шлюбу 05.05.2016р. його право на цей автомобіль не припинилося. Спірний автомобіль знаходиться у користуванні [PERSON] 22.03.2016 року в Територіальному сервісному центрі 4646 м. Червонограда Регіонального сервісного центру Львівської області між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля та у цей же день між [PERSON] та [PERSON] щодо нього був укладений наступний договір купівлі-продажу. 22.03.2016 року автомобіль був зареєстрований за [PERSON], а 23.03.2016 року - за [PERSON] Він не давав своєї згоди, зокрема, письмової на відчуження автомобіля. Переоформлення спірного автомобіля на інших осіб здійснено з метою приховання цього майна від поділу, як спільного майна подружжя. 13.09.2016 року відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Суть заперечення зводиться до того, що спірний автомобіль є її особистою власністю та не підлягає поділу, оскільки був придбаний нею в кредит. Вона сплатила усю суму коштів за спірний автомобіль. Зазначає, що відсутні підстави для визнання договорів купівлі-продажу автомобіля недійсними, оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільної сумісної власності подружжя без письмової згоди одного з подружжя. Договір купівлі-продажу не підлягає нотаріально посвідченню, тому письмова згода позивача не була потрібна. Спірний автомобіль знаходиться у власності [PERSON], як добросовісного набувача майна. 27.09.2016 року представник Регіонального центру у Львівській області МВС України подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що перереєстрація транспортного засобу проводилась згідно з вимогами чинного законодавства України. Щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Розгляд справи просить проводити без участі представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що за час шлюбу він зі своєю колишньою дружиною придбали автомобіль у кредит, який був оформлений на відповідача. Кошти за автомобіль він та колишня дружина сплачували разом із сімейного бюджету. Остання не повідомляла його про намір відчужити автомобіль, дозволу на його відчуження він не давав. [PERSON] є подругою [PERSON], автомобіль продовжує знаходитись у користуванні колишньої дружини. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. [PERSON] додатково пояснила, що спільне життя з позивачем припинено з серпня 2014 року. Кредит на автомобіль отримала вона, перший внесок допоміг сплатити її батько. Батько регулярно допомагав їй сплачувати кредит, який 28.04.2015 року нею погашено. Автомобіль був придбаний для її користування, технічне обслуговування здійснювала вона. У зв'язку з тим, що їй самій було важко матеріально забезпечити дітей, вона попередила позивача про намір продати автомобіль за 2-3 тижні до продажу. Дозволу від позивача для продажу вона не отримувала. Зазначила, що [PERSON] знав про те, що вона перебуває у шлюбі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] придбав автомобіль за 40000,00 грн., після чого продав його [PERSON] [PERSON] не знав, що автомобіль може бути спільною сумісною власністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] придбала автомобіль за 40000,00 грн. Вона особисто брала участь у переоформленні автомобіля, у неї є водійські права, на даний час автомобіль у її користуванні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює разом з позивачем. Позивача та відповідача знає 8 років. Автомобіль був у користуванні сторін близько 6 років. Він бачив за кермом цього автомобіля позивача та відповідача. Останнім часом за кермом знаходиться лише відповідач, яку він останній раз бачив 2-3 тижні. Позивач займався ремонтом автомобіля, вставляв вікно у ньому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. У 2011 році було придбано у кредит автомобіль. Він дав дочці 35000,00 грн. на перший внесок по кредиту. В подальшому кожного місяця давав дочці кошти. Йому не відомо, чи допомагали коштами батьки позивача. Автомобіль було придбано для потреб сім'ї. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 17.07.2005 року та розірваний рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Рішенням суду визначено місце проживання дітей сторін з позивачем. Згідно копії договору купівлі-продажу №13779 від 09.12.2011 року, укладеного між ТзОВ «Дністер-Сервіс» та [PERSON], продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару: HYUNDAI ACCENT RB 1.6 Comfort AT, VIN: [NUMBER]. Ціна товару - 144150, 00 грн. Відповідно до копії договору про надання споживчого кредиту № 0009-СL-000000000972 від 14.12.2011 року, укладеного між ПАТ «Кредит Європа Банк» та [PERSON], банк надав клієнту споживчий кредит у розмірі 111456,19 грн. для задоволення споживчих потреб з метою придбання транспортного засобу - легкового автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER], 2011 р.в. 11.12.2012 року між ПрАТ «СК»Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті. Дані транспортного засобу: «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER], що підтверджується копією даного договору. Згідно копії довідки ПАТ «Кредит Європа Банк» від 29.04.2015 року №1871/12/01 за договором про надання споживчого кредиту № 0009-СL-000000000972 від 14.12.2011 року [PERSON]. було надано кредит у сумі 111456,19 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 14.12.2018 року. 29.04.2015 року заборгованість по кредиту повністю погашена. Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 885 від 22.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], продавець зобов'язався передати у власність покупцю автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 901 від 22.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], продавець зобов'язався передати у власність покупцю автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER]. За даними довідки Територіального сервісного центру 4646 від 30.07.2016 року № 31/13-4646/2655 згідно бази даних комп'ютерного обліку «ДАІ-200» та НАІС ДДАІ МВС України автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER] був зареєстрований з 10.12.2011 року по 22.03.2016 року за [PERSON] 22.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 885 від 22.03.2016 року на [PERSON] 23.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 901 від 23.03.2016 року на [PERSON] Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 12016140150002159 18.10.2016 року до ЄРДР внесено відомості за заявою [PERSON] про те, що [PERSON], зловживаючи його довірою, за відсутності ознак шахрайства, продала їхній автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER]. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60, частин 1, 2, 3 статті 61, статті 63 статті 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23, абзацу 2 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки спірний автомобіль придбаний на підставі договору від 14.12.2011 року, тобто за час шлюбу, ураховуючи неподання суду доказів придбання [PERSON] цього автомобіля за кошти, які належали їй особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України), беручи до уваги показання свідка [PERSON] про те, що ним періодично надавалися його дочці - [PERSON].кошти на погашення кредиту за спірний автомобіль, який був придбаний для потреб сім'ї, пояснення позивача, згідно з якими він та його батьки брали участь у погашенні кредиту за придбаний автомобіль, суд дійшов висновку про поширення на вказаний автомобіль правового режиму спільної сумісної власності подружжя. Тому,виходячи із засади рівності часток майна дружини і чоловіка, за позивачем та [PERSON].слід визнати по ? ідеальної частки у праві власності на спірний автомобіль. Твердження [PERSON] про самостійне погашення нею споживчого кредиту на придбання автомобілямарки «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. [NUMBER], у зв'язку з чим останній належить їй на праві особистої приватної власності допустимими доказами не підтверджене, а тому на увагу не заслуговує. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно з ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Ураховуючи те, що [PERSON] уклала договір купівлі-продажу щодо цінного майна - спірного автомобіля без згоди позивача; виходячи з пояснень [PERSON], її знайомий [PERSON] - набувач цього автомобіля знав, що вона перебуває у шлюбі, а отже, за обставинами справи [PERSON] повинен був знати, що спірний автомобіль може належати позивачеві та [PERSON]. на праві спільної сумісної власності подружжя, та що відсутня згода позивача на його відчуження, оскільки суду не подано доказів про обізнаність [PERSON] про наявність письмової згоди позивача на укладення [PERSON] договору купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому суд дійшов висновку про недобросовісність [PERSON] та [PERSON] при укладенні вищевказаного договору. Отже, договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 22.03.2016 року за № 885, укладений між [PERSON] та [PERSON], необхідно визнати недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки [PERSON] відчужив спірний автомобіль [PERSON] за договором купівлі-продажу № 901 від 22.03.2016 року, стороною якого не був позивач чи[PERSON], належним способом захисту порушеного права позивача є витребування спірного автомобіля від [PERSON] на користьпозивача та [PERSON] із залишенням автомобіля у їх спільному користуванні, а не визнання зазначеного договору недійсним та повернення автомобіля, як про це просить позивач. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації спірного автомобіля за [PERSON] та [PERSON], у її задоволенні слід відмовити, оскільки жоден із відповідачів не є належним відповідачем за цією вимогою, а Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646 бере участь у справі як третя особа. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial