Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк, Позивач) звернулося до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 44657,18 грн. за кредитним договором та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 1762,00 грн. Свої вимоги\~обґрунтував тим, що 31.10.2007 року відповідач уклав з Банком договір № б/н від 31.10.2007 року, відповідно до умов якого, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобовязанням, що призвело до заборгованості, яка станом на 31.10.2017 року становить 44657,18 грн, з яких 1831,21 грн. заборгованість за кредитом, 36323,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2102,72 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 30 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що обставини викладені в позові не відповідають дійсності. Заперечив проти вказаної у позові суми заборгованості. Крім того звертає увагу на те, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом. 26 вересня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Крім того додатково пояснили, що під час укладення строкового кредиту Позичальнику було одночасно оформлено кредитну картку та предметом спору є кредитний договір №б/н від 31.10.2007, згідно якого Позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а тому посилання Відповідача на строковий кредит не мають жодного смислового навантаження. До відповіді надали довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Вказують, що позовна давність на звернення до суду позивачем не пропущена, оскільки строк дії картки визначено до останнього дня січня 2014 року, а до суду звернулися 29.12.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. 22 жовтня 2018 року представником відповідача в судовому засіданні надані заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності, а також на підтвердження своїх доводів додала висновок спеціаліста Аудиторської фірми ТОВ «Респект-ЛЛ». Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності та на підставі наявних у справі доказах. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 жовтня 2007 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав у ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету позичальника № б/н від 31.10.2007, у якій визначено що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1078,80 грн. на строк 12 місяців з 31.10.2007 по 30.10.2008 включно, з умовами слати за користування кредитом відсотків в розмірі 1.0 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 26,43 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 179,80 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісій. (а.с. 15) Також, у зазначеній анкеті позичальника, [PERSON] надав свою згоду на отримання кредитки «Універсальна» на 30 днів пільгового періоду з базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія становить 0% та отримав 31.10.2007 року вказану картку за № 4149437310986227 (а.с. 15). Пункт 8.6. Умов та правил надання банківських послуг визначає, що при порушенні клієнтом стоків платежів із будь-якого грошового зобовязанні передбаченого цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову (а.с. 16-21). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картарахунок 4149437310986227 від 31.10.2007) вбачається, що банком було змінено кредитний ліміт з 0,00 грн. до 1840,00 грн. (а.с. 85) 18 травня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно яких відповідач виявив бажання отримати на своє імя платіжну картку кредитка «Універсальна» та отримав цього ж дня картку за № 4149437410607897. (а.с. 107) Із виписки за основною картою № 4149 **** **** 6227 вбачається, що позичальнику [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1840,00 грн. та останній платіж було здійснено відповідачем 23.12.2013 в розмірі 150,00 грн. (а.с. 79-84) Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки від 12.09.2018 за № 2018012/0137 вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 31.10.2007 року, отримав картки № 4149437310986227, 414937322525039, 4149437410607897 остання з них мала термін дії до 01.2014. (а.с. 97) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. У зв'язку з неналежним виконанням боржником [PERSON] своїх договірних зобов'язань, станом на 31 жовтня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 44657,18 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1831,21 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 36323,25 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3900 грн.; штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 2102,72 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Із заявлених позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просить повернути наданий кредит [PERSON] в повному обсязі. Також судом установлено, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 31 жовтня 2007 року закінчився у січні 2014 року, про що також зазначено у відповіді на відзив від 12.09.2018 року (а.с. 72-78). Разом з тим, своїм правом на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався лише 29 грудня 2017 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої представник відповідача заявив у відзиві на позовну заяву від 30 липня 2018 року (а.с. 67-69). Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як на підставу стягнення заборгованості в межах позовної давності визначеної сторонами ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256 визначено, що строк позовної давності відносно вимог Банку із повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років (а.с. 108-131). Так, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із частинами 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, надані до суду Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 108-131) не містять підпису [PERSON] Отже, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлено збільшену позову давність (50 років) не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Такі висновки висловлені у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, від 01 липня 2015 року № 6-757цс15. Щодо посилань відповідача на звіт спеціаліста ТОВ «Аудиторська Фірма «Респект-ЛЛ», як на доказ відсутності заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається із положень ст. 76 ЦПК України звіт спеціаліста не може слугувати доказом наявність або відсутність обставин, а тому він не може бути прийнятий судом. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Outcome: dismissed