Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У січні 2020 року до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначив, що 04.12.2019 року він через термінал самообслуговування перерахував 390 грн. на картку Монобанка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (придбання товарів через інтернет-магазин). Разом з тим, йому стало відомо, що перераховані кошти не потрапили адресату, в зв`язку з чим він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за роз`ясненнями, де його запевнили, що кошти протягом двох днів зарахуються на рахунок отримувача. Втім кошти так і не були зараховані адресату, що змусило його (позивача) знов звернутись до співробітників банку. Останні повідомили його про те, що номер телефона за яким він авторизувався при здійсненні переказу в терміналі самообслуговування начебто колись належав боржнику, а тому кошти, які він переказав на карту Монобанка, АТ КБ «Приватбанк» спрямував на погашення боргу. З електронної відповіді на його звернення №14639532 він дізнався, що платіж від 04.12.2019 року у розмірі 390 грн. був спрямований в рахунок погашення боргу [PERSON] . Позивач зауважив, що номер телефона за яким він авторизувався в терміналі самообслуговування належить особисто йому, цим номером він користується протягом кількох років, про що свідчить також копія упаковки від номера, отже він не міг належати нікому крім нього, в т.ч. боржнику [PERSON] . Таким чином, вважає дії відповідача незаконними та неправомірними. 24.01.2020 року судом відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 11.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Зокрема, зазначено, що дійсно 04.12.2019 р. через термінал самообслуговування був здійснений платіж на суму 390 грн. за допомогою авторизації особи по номеру телефону [NUMBER] (відомості отримані з внутрішньобанківської системи Приватбанку): 04.12.2019 12:41:03 відправка дзвінка ТСО 0.00 [NUMBER] 04.12.2019 12:41:28 Перевірка ОТП ТСО 0.00 [NUMBER] 04.12.2019 12:41:57 Получение счёта задолженности ТСО 0.00 [NUMBER] 04.12.2019 12:42:58 Получение счёта задолженности ТСО 0.00 [NUMBER] 04.12.2019 12:43:33 Погашение долга ТСО 390.00 [NUMBER] Тип операции: Погашение долга Дата/время: 04.12.2019 12:43:33 Код подтверждения: [NUMBER] Номер терминала: TS212235 Адрес терминала: г. Харьков, ул. Валентиновская, д. 29Б ID транзакции: 20191204124259E6A47074 -4B40-D9BF-B9C0-FD5C83E50784 Дополнительно: Номер квитанции [NUMBER] Номер счета [NUMBER] Сумма на сдачу 10 Сумма операции: 390.00 UAH Кредит ATM0J1204842B2.P 1034719125 390.00 04-12-2019 12 : [NUMBER] [NUMBER] D SAMBJ1204TPBNI .1 J1204TPBNI -390.0 04-12-2019 12 : 43 [NUMBER] [NUMBER] Одержувач - [PERSON] [NUMBER] Авторизація при проведенні платежу 04.12.2019 р. проводилась телефоном [NUMBER] . Клієнт [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) додав вказаний номер телефону, як свій фінансовий лише 10.12.2019 р. 18:53:52 год. Номер телефону рахувався за клієнтом [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з 22.10.2009 16:14:22 год. по 13.01.2020 13:02:00 год. Оскільки клієнт банку - [PERSON] має прострочену кредитну заборгованість перед банком, то вона може поповнювати лише свою заборгованість. Всі платежі за вказаним номером телефону, через термінал, були направлені на погашення простроченої кредитної заборгованості, в т.ч. й грошові кошти в сумі 390 грн., внесені через термінал 04.12.2019 р. На момент проведення платежу, номер телефону [NUMBER] був закріплений за клієнтом банку, боржником - [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Згідно даних єдиної клієнтської бази банку [PERSON] є дружиною [PERSON] з 24.11.2006 року. На підставі наведеного просили відмовити у задоволені позову. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України. Судом встановлено, що 04.12.2019 року в терміналі самообслуговування № TS 212235 , який розташований за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 29-Б з метою поповнення заборгованості на рахунок одержувача [NUMBER] , рахунок заборгованості [NUMBER] , було внесено кошти в сумі 390 грн. (а.с.11). Із копії квитанції про здійснення вказаної банківської операції, не вбачається ким саме внесено цей платіж, за допомогою якого номера телефону, тощо. Позивачем до позову надано копію конверта USIM-картки № [NUMBER], як обґрунтування, що номер телефону належить саме йому. Разом з тим, з доданої копії конверта USIM -картки вбачається, що номер телефону зазначений на конверті є відмінним від номера телефону, зазначеного позивачем у позові. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлений порядок витребування доказів судом у разі неможливості надати їх (докази) учасником справи самостійно. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів тому, що номер телефону [NUMBER] належить саме йому і що він користується ним протягом кількох років. Позивач також не звертався до суду із відповідним клопотанням про витребування таких доказів (щодо належності номера телефону саме позивачу та щодо строку користування цим номером) від банка та/або оператора мобільного зв'язку. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити факти, викладені в позові. Суд також критично оцінює викладені у відзиві на позов обставини, оскільки останні не підтверджені належним чином. З урахуванням наведеного вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів порушення його прав, як споживача фінансових послуг. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed