Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила скасувати запис у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер об'єкта 5923912) про заміну умов обтяження квартири [ADDRESS], вчинений 01.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В. С. В обґрунтування позову, вказано, що нотаріусом було внесено зміни у Державному реєстрі іпотек стосовно об'єкта нерухомості - вказаної квартири, а саме замінено іпотекодержателя ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк», на підставі договору про передання активів та кредитних зобов'язань, зареєстрованого № 2258 від 30.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є. /а. с. 3-4/. Ухвалою судді від 02.02.2017 у справі відкрито провадження /а. с. 10/. 14.03.2017 відповідачем подано до суду письмові заперечення проти позову /а. с. 20-22/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з положеннями процесуального закону, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті ч. 2 ст. 274 ЦПК України. Врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку за участі сторін (їх представників). Представник позивача 27.02.2018 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, за наявними матеріалами справи /а. с. 92/. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог /а. с. 94/. Треті особи у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце його проведення, заяви або клопотання з процесуальних питань не надходили до суду. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 24.10.2007 між ТОВ «Українським промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1839/ФК-07, згідно з умовами якого банк надає позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування у розмірі 757 500,00 грн., а для забезпечення виконання зобов'язань позичальника, позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір іпотеки № 1839/Zфквіп-07 про передачу в іпотеку квартиру [ADDRESS] (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т. В., за реєстровим № 146) /а. с. 7-8/. 30.06.2010 ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань від першого на користь другого (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Соколовим О. Є. за реєстровим № 2258), відповідно до умов якого АТ «Дельта Банк» набуло права вимоги як за кредитним договором №1839/ФК-07 від 24.10.2007, так і за договорами забезпечення /а. с. 23-28/. Частина перша статті 24 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на день укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», тобто 30.06.2010) передбачає, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечний договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Частина третя цієї статті Закону встановлює, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону станом на 30.06.2010) встановлено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження у порядку встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться У порядку черговості надходження заяв. Також у ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону станом на 30.06.2010) зазначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання витягів з Державного реєстру прав, встановлює Кабінет Міністрів України. Станом на 30.06.2010 діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотеки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 N 410, в якому було зазначено, що державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором (п.п. 4, 5 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотеки). Отже, на момент укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», діюче законодавство України не передбачало обов'язку нотаріуса (реєстратора) щодо внесення інформації про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою або відступлення прав за іпотечним договором до Державного реєстру іпотек в день укладення договору та тим самим нотаріусом, який посвідчував цей договір. Правовідносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно, на момент їх виникнення (30.06.2010) регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції від 16.03.2010. Однак позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка почала діяти після зміни іпотекодержателя (ТОВ «Укрпромбанк» на AT «Дельта Банк»), тобто після 30.06.2010. Зокрема, позивач посилається на пункт 9 статті 15 цього Закону, якою передбачено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії, проте статтю 15 доповнено новою частиною дев'ятою згідно із Законом України від 04.07.2012 № 37-V1, в той час, як договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» укладено 30.06.2010, коли зазначена вимога у законодавстві була відсутня. Крім того, позивач також посилається на пункт 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено, що «державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію, проте частину п'яту статті 3 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 04.07.2012 №5037-VI, в той час, як договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» укладено 30.06.2010, коли зазначена вимога у законодавстві була також відсутня. Це ж саме стосується і частини 1 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Так, стаття 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набрала чинності з 04.07.2012, тобто після укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», а отже в даному випадку, дія норми ст. 16 Закону в редакції від 04.07.2012 не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності. Також, оскільки сам договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» був укладений та посвідчений нотаріально 30.06.2010, то до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати Закон України у редакції від 16.03.2010. Відповідно до частини 1 ст. 16 Закону в редакції від 16.03.2010, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Отже, відповідно до даної норми Закону, головною умовою реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до Закону є подання заяви до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що майно, а саме квартира, знаходиться на території міста Києва ([ADDRESS]). Нотаріальні дії з приводу посвідчення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., оскаржуваний запис внесено приватним нотаріусом цього ж нотаріального округу - Кондратюком B. C. Іпотечний договір від 24.10.2007 посвідчено приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Івановою Л. M. Крім того, відповідно до п. 5 Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек затвердженого постановою КМ України № 410 від 31.03.2004, у редакції, що діяла станом на 01.11.2012, визначено, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором. Зазначена норма на час укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 30.06.2010 та час внесення оскаржуваного запису 01.11.2012 не була скасована та не визнана неконституційною, а отже була чинною. Крім того, дана норма діяла і під час внесення приватним нотаріусом оскаржуваних змін. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому частиною четвертою статті 9 зазначеного Закону визначено, ще державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень або відмову в такій реєстрації. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. До передбачених статтею 19 Закону підстав для державної реєстрації прав та обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підстави для відмови у державній реєстрації визначені статтею 24 Закону. Згідно з позицією Вищого господарського суду, викладеною у листі від 08.02.2013 № 01-06/319/2013 «Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася у разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, частиною другою статті 26 у редакції Закону передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. З врахуванням зазначеного, слід прийти до висновку, що прийняття рішення приватним нотаріусом Кондратюком B. C. про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та заміни іпотекодержателя з ТОВ «Укрпомбанк» на ПАТ «Дельта Банк» здійснено на підставі чинного законодавства України з урахуванням часу укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань та Порядку № 410, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого запису в Державному реєстрі іпотек відсутні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про заміну умов обтяження квартири, зобов'язаний довести, яким чином зміна іпотекодержателя в Державному реєстрі іпотек порушує його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, зобов'язаний перевірити доводи та покази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і, в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, внаслідок внесення нотаріусом даних про зміну іпотекодержателя в Державному реєстрі іпотек з ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». Згідно з нормою частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed