Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду із вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 30.05.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №ВL_ЖГА00038708, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 5000 грн. на строк до 30.05.2014 року зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами. Разом з тим, відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконала, внаслідок чого у неї станом на 06.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 12206,56 грн., яка складається із: простроченої суми кредиту - 1689 грн. 80 коп., прострочених процентів за користування кредитом - 32 грн. 82 коп. та плати за пропуск платежів - 10483 грн. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, подав заяву про розгляд справи у її відсутності, а також письмові заперечення, в яких зокрема вказала на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відображає дійсних платежів, які здійснювались нею на виконання умов договору, банк самостійно розприділяв отриманні кошти на погашення тіла кредиту, відсотків та комісій, при цьому розрахунок заборгованості містить дані про здійсненні нею проплати 01.08.2011 року, тоді як в цей день вона жодних грошових коштів на рахунок не вносила. Крім того, просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені, а також у разі задоволення позову застосувати норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки пропорційно до суми заборгованості. Крім того, просила врахувати те, що з моменту отримання кредиту її матеріальне становище значно погіршилось, у зв'язку з чим вона також зверталась з відповідними заявами до банку. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Так, відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому враховуючи подані заяви суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 30.05.2011 року між сторонами укладено договір банківського обслуговування №ВL_ЖГА00038708, який є комплексний та поєднує у собі умови кредитного договору та договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку (а/с 4-11). Так, відповідно до ч.ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. При цьому, згідно вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, оцінивши наявний у матеріалах справи договір, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Крім того, як встановлено судом та убачається з умов укладеного між сторонами договору, Банк надав відповідачу кредит у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії в сумі 5000 грн. на строк до 30.05.2014 року зі сплатою 10% річних та комісії у розмірі 1,75 % від суми кредиту в обмін на зобов'язання позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також сплачувати інші платежі визначені договором відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невід'ємною частиною договору. При цьому, згідно п. 2.5.2, п. 2.5.3 вказаного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору (надалі - «Рахунок-кореспондент»), у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Банк не несе відповідальності за строки та умови перерахування грошових коштів, що спрямовані Позичальником на виконання свої боргових зобов'язань за цим Договором через інші уповноважені банки та/або фінансові установи. Якщо Позичальник перераховує грошові кошти в рахунок виконання своїх боргових зобов'язань за Договором через інші уповноважені банки та/або фінансові установи, з метою дотримання строків належного виконання зобов'язань, таке перерахування має бути здійснене Позичальником не менше ніж за 3 (три) робочих дні до дати настання терміну виконання зобов'язання. Погашення боргових зобов'язань Позичальника за Договором здійснюється шляхом списання Банком коштів з Рахунка-кореспондента щомісяця в дату, передбачену чинною на день оплати редакцією Графіку, та в черговості, передбаченій п.2.5.6 Загальної частини Договору. Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору передбачено погашення заборгованості за кредитом періодичними щомісячними платежами розмір та порядок сплати яких визначений у Графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно до Додатку №1 до вищевказаного договору, а розприділення вказаного щомісячного платежу на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії за плати за обслуговування кредитної заборгованості відображено у Детальному розписі загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, що є Додатком №2 до договору (а/с 12, 14). Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач належним чином покладених на неї договором зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 06.08.2015 року становить 12206,56 грн. й відповідно складається з: простроченої суми кредиту - 1689 грн. 80 коп., прострочених процентів за користування кредитом - 32 грн. 82 коп. та плати за пропуск платежів - 10483 грн. (а/с 3). Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Зокрема, на спростування поданого банком розрахунку заборгованості відповідачкою надано копії квитанцій про погашення нею суми заборгованості. Разом з тим, квитанцій про внесення щомісячних платежів у період з 16.07.2013 року по 26.03.2015 року відповідачем суду не надано, що також узгоджується і з даними, відображеними у розрахунку заборгованості наданого позивачем до позовної заяви, згідно якого, за вказаний період часу погашення заборгованості не відбувалось, що в свою чергу суперечить умовам кредитного договору та свідчить про неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а/с 3, 70-76). Інших доказів на спростування суми боргу відповідачем суду не надано. Крім того, посилання відповідача на зміну матеріального становище не є поважною причиною не виконання зобов'язань в розумінні ст. 614 ЦК України та не спростовує наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки укладаючи кредитний договір, відповідач діяла на власний ризик, була в повному обсязі ознайомлена з усіма його умовами, своїм підписом у договорі засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилась з ними, підтвердивши свою здатність виконувати умови кредитного договору й відповідно наданий позивачем розрахунок боргу не спростовано. Також відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог банку в частині стягнення пені за кредитним договором, на що суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, сплата пені є правовим наслідком порушення зобов'язання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Зокрема, як убачається зі змісту п. п. 4.3 договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. Відповідно до умов п.п. 8,9 Спеціальної частини договору, нарахування штрафу передбачено в розмірі 25% від суми кредиту, а пені 0,50%, яка розраховується за методом «факт / 360», який передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, позивачем нараховано пеню за неналежне виконання боржником зобов'язань відповідно до умов договору за період з 01.12.2011 року по 06.08.2015 року (а/с 65). Так, відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові №6-160цс14 від 19.11.2014 року визначено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, згідно положень ст. ст. 257, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, як убачається з матеріалів справи, строк виконання зобов'язання за договором закінчився 30.05.2014 року та згідно з Графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами, останній платіж позичальник зобов'язувалась здійснити саме 30.05.2014 року. Крім того, відповідно до наданого розрахунку останнє погашення відповідачем заборгованості було здійснено у період з 1 липня по 30 липня 2013 року, а отже саме з 30 липня 2013 року відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за договором в частині внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості, а отже позивачу саме з цієї дати стало відомо про порушення його прав та про прострочення виконання боржником своїх зобов'язань. Так, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, виходячи з того, що саме з 30 липня 2013 року банку стало відомо про припинення виконання відповідачем своїх зобов'язань в частині виконання умов договору по внесенню щомісячних платежів згідно графіку платежів й відповідно саме з цієї дати у банка виникло право на нарахування плати за пропуск платежів (пені), строк позовної давності до вимог позивача в частині стягнення неустойки закінчився саме 30 липня 2014 року. Разом з тим, банк звернувся з даним позовом до суду лише 08.08.2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому конверті (а/с 30), тобто з пропуском встановленого законом однорічного строку на звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, проте відповідачем у розумінні вищевказаних вимог процесуального законодавства не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували наданий банком розрахунок суми заборгованості в частині боргу по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим позов в частині стягнення з [PERSON] боргу в сумі 1722,62 грн., з яких 1689,80 грн. - прострочена до повернення сума кредиту та 32,82 грн. - прострочені проценти за користування кредитом підлягає задоволенню. Крім того, відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки за змістом п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду, позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial