Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є наймачем та користується квартирою за адресою: [ADDRESS], та з нею проживає її син, 2011 року народження. З 22 січня 2014 року з вини відповідача було залито її квартиру. Причина залиття - вийшла з ладу метлалопластикова труба опалення, на з'єднанні до батареї в кімнаті (труба була встановлена самостійно, без дозволу відповідних установ та попереднього огляду експерта), про що було складено відповідний акт. Вказала, що в результаті залиття квартири, нею був викликаний експерт з ремонтних робіт, який встановив, що мінімальна вартість ремонтних робіт в затопленій квартирі буде коштувати 43 000-45 000 грн. Також позивач зазначила, що квартира є застрахованим майном, і представник страхової компанії, який описав весь масштаб завданої шкоди, визначив вартість страхового відшкодування у 4 852,79 грн. Також вважає, що залиттям квартири їй та її малолітній дитині була завдана моральна шкода, яку вона оцінила у 5 000 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь у якості відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 49 000 грн., а також морального відшкодування у розмірі 5 000 грн. При розгляді справи позивач зменшила свої позовні вимоги. Остаточно просила суд стягнути з відповідача - власника квартири № 18 на її користь у якості відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 44 000 грн., а також морального відшкодування у розмірі 5 000 грн. У ході розгляду позову до участі у справі у якості третіх осіб було залучено ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на викладене у позовній заяві та результати оцінки вартості проведення відновлювального ремонту. Також пояснила, що розмір морального відшкодування був визначений нею з урахуванням втрат іншого майна, які мали місце в результаті залиття, та підтвердила, що її мати [PERSON], власник квартири, отримала страхове відшкодування за залиття квартири у розмірі 4 852,79 грн. Відповідач та його представник у судове засідання з'явились, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Суду пояснили, що позивач у даній справі не являється належним; вона висуває невідповідні завданим збиткам вимоги; внаслідок задоволення вимог позивача у майбутньому може мати місце подвійне стягнення з відповідача, так як власник квартири вже отримала страхове відшкодування від страхової компанії, а остання, в свою чергу, має право звернутись до відповідача з регресними вимогами; [PERSON] утрималась від доведення наявності підстав вважати, що їй дійсно було завдано моральної шкоди внаслідок залиття квартири, де вона зареєстрована, а також від обґрунтування розміру морального відшкодування у 5 000 грн.; позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача, так як відсутні докази протиправної поведінки відповідача, які призвели до розриву фітингу та подальшого в результаті цього залиття квартир як відповідача, так і позивача; відповідач відповідно до вимог ст. 322 ЦК України виконує належним чином обов'язки, пов'язані з тягарем утримання його майна, ніякими нормативно-правовими актами на відповідача не покладено обов'язок так часто змінювати елементи системи опалення в його квартирі, навпаки, тягар регулярних перевірок та оглядів цієї системи, в тому числі і перед опалювальним сезоном, забезпечення її справної експлуатації законодавством покладено на виконавця комунальних послуг, тобто на КП «Боярське ГВУЖКГ». Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання з'явилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Підтвердила, що страхове відшкодування у розмірі 4 852,79 грн. від ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» отримала. Допитаний у судовому засіданні 04.11.2014 року свідок [PERSON] суду пояснив, що має відповідні освіту та спеціальність, які дають йому право складати кошториси, він дійсно складав для відповідача локальний кошторис на ремонт квартири, де проживає позивач, відповідно до дефектного акту страхової компанії. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.03.2010 року приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 971, належить [PERSON]. Державна реєстрація права власності на дану квартиру була проведена на ім'я [PERSON] 15.03.2010 року, що підтверджується витягом КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області». Позивач має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.2011 року. Як визнано сторонами та не оспорювалось, відповідач являється власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до акта від 17 листопада 2010 року, складеного співробітниками КП «Боярське ГВУЖКГ» по заяві мешканців квартири [ADDRESS] від 07.11.2010 року, за результатами огляду, проведеного 17.11.2010 року, мало місце залиття даної квартири, причина залиття - прорив на кухні в квартирі № 18 труби опалення, яка відходить від центрального стояка до батареї в кімнаті. Відповідно до Акта про залиття, аварію, що трапились на системі центрального опалення, від 23 січня 2014 року, складеного співробітниками КП «Боярське ГВУЖКГ» за участю позивача та відповідача, 22 січня 2014 року мало місце залиття квартири [ADDRESS] з квартири № 18, причина залиття - вихід з ладу металопластикової труби опалення на з'єднанні до батареї в кімнаті (лопнув фітинг). У квартирі № 14 при обстеженні виявлено наступне: в кімнаті площею близько 18 кв.м стеля мокра по всій площі, по стиках панелей місцями повідставала побілка, на підлозі стоїть вода, покриття на підлозі (ДВП) місцями поздувалось; на кухні площею близько 6 кв.м стеля по всій площі мокра, стіни мокрі, шпалери місцями повідставали; у коридорі стеля по всій площі мокра, на стінах шпалери місцями повідставали, в плафоні стоїть вода; у ванній кімнаті стеля по стику панелей мокра шириною близько 0,4 м по всій довжині, стіна, яка межує з кухнею, мокра по всій площі. 24.01.2014 року, так як квартира [ADDRESS] була застрахована її власником [PERSON] у АТ «АХА Страхування» на підставі договору № 368-иг/10к від 11.03.2010 року на термін до 10.03.2015 року, представником страхової компанії було складено Акт огляду застрахованого об'єкту, який власник квартири підписала. У даному акті зазначено, що 22.01.2014 року в квартирі № 18 розірвало фітинг (з'єднувальну муфту) біля батареї в кімнаті, в результаті чого відбувся прорив гарячої води та залиття квартири страхувальника. З огляду на розрахунок АТ «СК «АХА Страхування» страхового відшкодування від 23.01.2014 року вартість відновлювального ремонту застрахованої квартири - 6 167,29 грн., страхове відшкодування - 4 852,79 грн. На вказаному розрахунку страхувальник, яка є власником залитої квартири, [PERSON] розписалася про те, що вона з розрахунком згодна, ніяких зауважень не має. Відповідно до довідки КП «БГВУЖКГ» № 1366 від 18.07.2014 року, виданої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 2 особи: позивач та її син. Як вбачається з Локального кошторису на будівельні роботи на ремонт квартири [ADDRESS] після залиття, наданого позивачем, вартість ремонту складає 44 389 грн. Згідно з Локальним кошторисом на загальнобудівельні ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS], наданим відповідачем, вартість ремонту становить 5 909 грн. З огляду на листи КП «Боярське ГВУЖКГ» № 1000 від 15.10.2014 року та № 1085 від 12.11.2014 року, у журналі реєстрації заявок громадян, що ведеться аварійно-диспетчерською службою, по квартирі [ADDRESS] зафіксовані виклики: 03.11.2010 року під № 4 о 9 год. 40 хв. - на кухні прорвало трубу опалення, прийняті міри: працівники аварійно-диспетчерської служби замінили різьбу на стояку, встановили крани перекриття теплоносія на батарею опалення, включили тепло на квартиру; 22.01.2014 року під № 13 о 12 год. 25 хв. - тече труба опалення в квартирі, затопили квартиру № 14, прийняті міри: працівники аварійно-диспетчерської служби перекрили подачу теплоносія на батарею, встановили, що лопнув фітинг, роботи поновлення опалення в кімнаті будуть проведені власником квартири. Як вбачається з висновку про вартість проведення відновлювального ремонту після залиття 07.11.2010 року та 22.01.2014 року квартири [ADDRESS], вартість проведення відновлювального ремонту становить 35 767 грн. З огляду на розділи 3 та 4 даного висновку при визначенні вартості проведення ремонту оцінювач користувався даними актів від 17.11.2010 року та 22.01.2014 року, а також результатами візуального обстеження. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З огляду на ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зважаючи на ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень. Розділом 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, визначено, що технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки й регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків, яка включає в себе проведення планових та позапланових оглядів (п. 2.1 правил). Пункт 2.1.5 вказаних Правил передбачає, що періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків наведено відповідно в додатках 2 та 3 правил. Графіки профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та їх результати записуються у відповідних журналах. З огляду на абз. 1 п. 2.8.3 згаданих Правил підготовці до зими (проведення гідравлічних випробувань, ремонт, перевірка і налагодження) підлягає весь комплекс пристроїв, що забезпечують безперебійне постачання тепла в квартири (котельні, внутрішньобудинкові мережі, групові і місцеві теплові пункти в будинках, системи опалення, вентиляції). З урахуванням п. 5.1.7 даних Правил для підготовки опалювальної системи до ремонту чи пуску в експлуатацію виконують такі роботи: при необхідності ретельно промивають систему опалення (дуже забруднені системи рекомендується промивати із застосуванням стисненого повітря); очищають приміщення котельні і складу палива від сміття, шлаку і сторонніх предметів; очищають поверхні нагрівання котлів, димоходи, колосникові ґрати, зольники, борови і димар від золи і сажі; знімають і забезпечують збереження ременів передач від двигунів; очищають від бруду і змащують ходові частини двигунів насосів і вентиляторів; заповнюють систему чистою водою з температурою 80-85 град. С; випускають повітря із системи і закривають засувки; знімають термометри і манометри, засоби обліку та регулювання споживання води і теплової енергії, повіряють та забезпечують їх збереження; закривають шибери, лази і дверцята топок. У п. 5.1.9 вказаних Правил зазначено, що під час технічної експлуатації системи опалення необхідно: регулярно проводити профілактичні огляди і поточний ремонт системи; готувати документацію для своєчасного проведення капітального ремонту і вчасно його проводити. Відповідно до додатку 2 до п. 2.1.5 даних Правил профілактичне технічне обслуговування системи центрального опалення в квартирах здійснюється кожні 3-6 місяців (огляд проводиться в опалювальний період). Зважаючи на пп. 1, 5, 12, 18 п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, виконавець зобов'язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору. З огляду на позицію у Постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року № 3-72гс12, за змістом ст. 1166 ЦК для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням позиції, висвітленої у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з вище проаналізованих матеріалів, позивач не являється власником квартири, також суду не було надано доказів того, що вона в силу взятих а себе зобов'язань або вимог законодавства несе ризики знищення чи пошкодження залитої квартири, а тому відсутні підстави вважати, що затопленням саме їй було завдано матеріальної шкоди. Більш того, відсутні належні та допустимі докази того, що саме за рахунок позивача в квартирі було проведено відновлювальний ремонт і саме в тих розмірах, які нею заявлені. Щодо розміру матеріальної шкоди, завданої у результаті залиття квартири, де позивач зареєстрована, то суд зважає на наявність у матеріалах справи розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «АХА Страхування», яке, як було повідомлено позивачем та третьою особою [PERSON], вже отримано власником квартири у розмірі 4 852,79 грн., так як вартість відновлювального ремонту застрахованої квартири була визначена у 6 167,29 грн. Даний розрахунок не був оспорений ні власником квартири, ні позивачем, а навпаки був погоджений третьою особою [PERSON] Надані сторонами локальні кошториси та висновок про вартість проведення відновлювального ремонту не спростовують даного розрахунку, оскільки з них не вбачається, що в них було враховано стан квартири до залиття 22.01.2014 року, що дало б можливість об'єктивно оцінити масштаб пошкодження майна. Поруч із цим, у наданому позивачем висновку про вартість проведення відновлювального ремонту проведено сумарну оцінку вартості ремонту як після залиття 2010 року, яке не покладається в основу заявленого позову, так і після залиття 2014 року, що не дає суду можливості реально оцінити розмір збитків, завданих саме затопленням 22.01.2014 року. Також позивачем та третьою особою визнано, що власник квартири вже отримала страхове відшкодування, що за самим змістом страхового відшкодування вже свідчить про покриття страховою компанією завданих в результаті залиття збитків з урахуванням франшизи, а тому особа, якій завдано збитків, має право на доотримання відшкодування, що відповідає лише розміру франшизи. Стосовно моральної шкоди, то з огляду на пояснення позивача та третьої особи [PERSON], вона була визначена для покриття збитків, які були завдані у результаті залиття знищенням іншого майна. Зважаючи на такі твердження, суд не вбачає доведеності тих обставин, які давали б підстави вважати у розумінні ст. 23 ЦК України, що позивачу була нанесена моральна шкода. До того ж, [PERSON] не було обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди у 5 000 грн. Також суд зважає на те, що вина заподіювача шкоди, тобто його психологічне ставлення до того, що відбулося, презюмується, однак, попри це, відповідно до вимог законодавства та позиції Верховного Суду України інші складові цивільного правопорушення: протиправність поведінки, розмір збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, не презюмуються, а тому повинні бути доведені в силу вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем. Всупереч вказаному позивачем не було надано доказів протиправності поведінки відповідача, яка призвела до розриву фітингу та затоплення квартири. Навпаки, матеріали справи містять інформацію про розрив труби опалення у квартирі відповідача у 2010 році і офіційні ремонтні роботи щодо усунення цієї неполадки КП «БГВУЖКГ», а не самовільно силами відповідача. Окрім вказаного, на запит суду КП «БГВУЖКГ» не було надано належних доказів виконання комунальним підприємством вимог п. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень), п.п. 2.1, 2.8, 5.1, додатку 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 (планові та позапланові огляди, профілактичне обслуговування елементів жилих будинків та записи їх результатів до відповідних журналів, ремонти тощо), пп. 1, 5, 12, 18 п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (перевірка, обслуговування, ремонт), - по квартирі [ADDRESS] Київської області, де дана квартира знаходиться, що свідчить про відсутність таких даних. Фактів самовільної заміни чи пошкодження системи опалення в квартирі № 18 з боку відповідача в ході судового розгляду судом встановлено не було. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed