Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року, які проживають з матір'ю. Позивач має намір виїхати до Польщі в Щецин для відпочинку та оздоровлення дітей за запрошенням [PERSON], але для виїзду за межі України необхідно згода батька дитини, яку добровільно відповідач не дає. В зв'язку з чим позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме з 01.09.2018 року до 28.11.2018 року до Польщі в Щецин неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], уродженки м.Берислав Бериславського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], уродженця м.Берислав Бериславського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою [ADDRESS], у супроводі їх матері - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 08.08.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 29.08.2018 року справу було призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з'явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Представник органу опіки та піклування Бериславської РДА заявою просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21.04.2005 року (а.с.19), та серії [NUMBER] від 28.10.2014 року (а.с.20), батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно із довідкою Бериславської міської ради №4860 від 03.07.2018 року (а.с.17), діти проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], та знаходяться на її утриманні (а.с.17). Також в судом встановлено, що діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], отримали паспорти громадян України для виїзду за кордон (а.с.16). 06.07.2018 року [PERSON] запросила [PERSON] та [PERSON] до Польщі на період від 01.09.2018 року до 28.11.2018 року, заявила, що під час перебування у Польщі, останні будуть проживати в [ADDRESS] та зобов'язалася утримувати їх (а.с.8-11). Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В силу ст.ст.7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із відповідними змінами та доповненнями). За п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документом, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є у тому числі паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно із ст.3 вказаного Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За встановлених обставин, зважаючи на те, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають та знаходяться на утриманні матері [PERSON], отримали запрошення від [PERSON] до Польщі, враховуючи, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, при цьому згоди на виїзд дітей відповідач у добровільному порядку не надав, суд знаходить переконливими доводи позивача про відсутність будь-яких об'єктивних перешкод до виїзду неповнолітніх за межі держави України та вважає, що короткотривала поїздка до Польщі в Щецин для відпочинку відповідає інтересам [PERSON] та [PERSON] та не порушує прав [PERSON] на спілкування з дітьми, а також на участь у їх вихованні. Разом із тим, оскільки розгляд даної справи вже частково охопив період, на який позивач просить дати дозвіл на виїзд її неповнолітніх дітей за межі України, суд вважає за необхідне надати такий дозвіл на період після набрання даним рішенням законної сили до 28.11.2018 року, у зв'язку з чим, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial