Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову послалась на те, що у 1997 році відповідач залишив сім'ю та перейшов проживати за адресою: [ADDRESS], де і проживає по теперішній час. 03.10.1997 року розірвала шлюб з відповідачем. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29.11.2013 року затверджено мирову угоду, укладену між нею та відповідачем, який володів 1/5 вищевказаної квартири, яку безоплатно передав їй у володіння. Після передачі їй у власність частки квартири відповідач добровільно не бажає зніматись з реєстрації у ній. Наведене перешкоджає позивачу повноцінно користуватися та розпоряджатися квартирою, змушує нести додаткові витрати, пов'язані з оплатою квартирної плати та комунальних послуг. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судові засідання двічі підряд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.02.2002 року серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 03.10.1997 року, прізвище позивача після розірвання шлюбу [PERSON]. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29.11.2013 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], який, зокрема, безоплатно передає у власність [PERSON] 1/5 частку квартири [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. Право власності позивача на 1/5 частки спірної квартири, набутої за ухвалою суду від 29.11.2013 року, зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2014 року. Як видно з довідки КП «Комінтех» № 7095 від 25.08.2015 року, відповідач зареєстрований у спірній квартирі. Згідно з наявним у матеріалах справи актами ЖЕД - 2 КП «ЧЖКС», [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS], не проживає. Вирішуючи спір, судом ураховано, що оскільки на момент безоплатної передачі у власність 1/5 частки квартири шлюб між сторонами був розірваний, відповідач не був членом сім'ї позивача, а тому положення ст. 405 ЦК України на спірні відносини не поширюються. Не підлягають застосуванню у зв'язку з непоширенням на спірні відносини й положення статей 71 та 72 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Порушення свого права власності позивач обґрунтовує тим, що збереження реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає їй повноцінно нею користуватися та розпоряджатися; призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, передавши у власність позивачеві свою частку (1/5) спірної квартири, втратив право на користування квартирою, тому позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим задовольняється.

Outcome: approved