Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] року померла його дружина [PERSON], у зв'язку із чим відкрилася спадщина на майно, що їй належало, у тому числі на 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS]. Це майно належало померлій на підставі свідоцтва про право власності № 382 від 23 червня 1997 року. Заповіту [PERSON] не залишила. Позивач вважає, що як спадкоємець першої черги спадкування за законом, він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час її відкриття. Через відмову нотаріуса позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус вмотивував тим, що позивач не звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, а самостійно нотаріус не може встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. Для вирішення цього питання та визнання права власності на спадкове майно, нотаріус рекомендував позивачу звернутися до суду. Просив встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також визнати за ним право на спадкування, як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позивач у судовому засіданні позов та викладені у ньому обставини підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. У судове засідання, призначене на 29 травня 2014 року, не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. У судове засідання, призначене на 29 травня 2014 року, не з'явилась з невідомих підстав. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, враховуючи пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2013 року залишено без розгляду заяву [PERSON], зацікавлена особа Маріупольська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем з підстави наявності спору про право. Отже, звернення [PERSON] до суду з вимогою про встановлення юридичного факту в позовному провадженні є правомірним. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 28.01.2004 року, [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис № 8. Отже спадщина після [PERSON] відкрилася 14 січня 2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається зі свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 20 листопада 1997 року в Іллічівському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис 469. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. У відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 419/02-31 від 03 березня 2014 року, нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] року [PERSON] Відмова вмотивована тим, що у встановлений законом строк [PERSON] до нотаріальних контор із заявою про прийняття спадщини не звертався. Доказів про те, що проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини не надав. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Актом від 16 липня 2013 року, посвідченим головою комітету самоорганізації населення «Селище Волонтерівка», встановлено, що [PERSON] постійно проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] у період з 1972 року по день її смерті - [INFO] року за адресою [ADDRESS] і проживає до теперішнього часу. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] дійсно постійно проживали однією родиною як чоловік та дружина у будинку [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] - [INFO] року. У теперішній час позивач продовжує проживати в будинку. Враховуючи наведені докази, судом встановлено, що позивач дійсно постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] року. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Що стосується вимоги про визнання за позивачем права на спадкування, як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки право позивача на спадкування визначене законом (ст. 1261 Цивільного Кодексу). Позивачем не надано суду доказів про будь-які порушення або оспорювання його прав, як спадкоємця першої черги спадкування за законом, з боку третіх осіб. Отже, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України право позивача не підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: partial