Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Тімірязєва, б. 115, кв. 27, наймачем якої є позивач згідно ордера № 315. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем проживання у вказаній квартирі, але за вказаною адресою фактично не проживає, кватирою не користується вже більше шести місяців, а саме з вересня 2012 року. На даний час відповідач проживає за невідомою позивачу адресою, речей відповідача у квартирі немає. Посилаючись на ст. ст. 71, 72 ЖК України, позивала просив визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи шляхом направлення судового виклику за місцем реєстрації адреси проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак у судове засідання не зявився, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заперечень проти позову не має. Третя особа явку представника не забезпечила, подала заяву про розгляд справи без її участі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є відповідальним наймачем квартири, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Тімірязєва, б. 115, кв. 27, згідно ордера № 315, виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Оріхів від 08.12.1981 року № 264/2. За вказаною адресою за згодою позивача у 2012 році був зареєстрований відповідач [PERSON], колишній чоловік позивача, з яким вона розірвала шлюб на підставі Рішення Оріхівського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2014 року. Відповідач залишається зареєстрованим за цією адресою на час розгляду справи, однак фактично не проживає і не користується цим житлом, що підтверджується актом голови квартального комітету від 19 серпня 2015 року. Таким чином, із змісту позовних вимог випливає, що станом на час розгляду справи позивач не вважає відповідача членом своєї сімї, а наявності поважних причин відсутності відповідача за адресою проживання позивача понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються ст. ст. 71, 72 ЖК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення понад шість місяців, які передбачені ст. 71 ЖК України, у цій справі не встановлено. Відповідач позовні вимоги визнав. Визнання позовних вимог не порушує прав та законних інтересів відповідача чи інших осіб, не суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідальним наймачем якого є позивач. Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про скасування реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Заявлена позивачем вимога про зняття з реєстрації відповідача не відповідає способам захисту, передбаченим чинним законодавством, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено підстав та порядку скасування реєстрації місця проживання, а передбачає лише можливість зняття з реєстрації. Так, ст. 7 цього Закону визначає, що зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з цим вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідача не підлягає задоволенню з розясненням позивачу того, що він не позбавлений права звернутись до органу реєстрації із заявою про зняття відповідача з реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial