Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 11 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 171. В обґрунтування позову зазначав, що 11 травня 2012 року він і [PERSON] уклали шлюб, до реєстрації шлюбу вони близько шести років проживали однією сім'єю. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через відсутність між ними поваги, любові, дружби та взаємодопомоги один до одного. Через постійні образи і сварки подружжя стало проживати окремо. Із січня 2015 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній, вони досягли угоди щодо проживання дочки після розірвання шлюбу з матір'ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила суд розглянути справу за її відсутності, час для примирення подружжя не надавати, оскільки із січня 2015 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 11 травня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 171. Від спільного проживання до реєстрації шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з матір'ю. Суд встановив, що із січня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved