Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» (далі ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]») з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок виконання трудових обовязків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18.08.1997 р. по 26.06.2004 р., тобто протягом 6 років 10 місяців працював у ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на посаді підземного машиніста навантажувальної машини в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Згідно з висновком МСЕК від 25.07.2017 р. йому встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65% первинно, а також 3 група інвалідності. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 25 травня\~\~2017 року позивачу встановлено причину професійного захворювання перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. В звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Виходячи з характеру захворювань він не має змоги вести звичайний спосіб життя, оскільки у віці 51 рік звільнився із роботи за станом здоровя, він не може працювати та виконувати навіть домашню роботу і займатися футболом, бігом та рибальством через обмеженість рухів, зазнає фізичний біль і страждання, все це порушує його нормальні життєві звязки. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.) і яку він оцінює в 921 600 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважаючи позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV. Також ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» здійснює свою діяльність в умовах шкідливих виробничих факторів, що є особливістю виробничого процесу підприємства, які не можуть бути усунуті роботодавцем у повній мірі, тому у діях відповідача відсутні порушення норм чинного законодавства, а відтак ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідач забезпечував працівників, які працюють у шкідливих умовах праці, засобами колективного та індивідуального захисту і скоротив час дії шкідливих виробничих факторів, що також є свідченням відсутності неправомірних дій чи бездіяльності, та його вини. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди і заявлена до стягнення сума моральної шкоди не обґрунтована належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 18.08.1997 р. по 26.06.2004 р. [PERSON] працював у ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» на посаді підземного машиніста навантажувальної машини. 26.06.2004 р. позивач був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням у зв'язку за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.25-27). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу про наявність професійного характеру захворювання протокол №493 від 25.04.2017 р. [PERSON] встановлені три професійні захворювання з діагнозами: - вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії з двобічним плечолопатковим періартрозом ПФ другого ступеня, остеоартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеня, порушення трофіки кистей; - радикулопатія попереково-крижова L4-L5-S1 білатеральна, переважно справа, зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня. - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня (а.с.14-15). Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння), наданої відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке міськрайонне управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/4171 від 01.10.2015 р. умови праці [PERSON], зокрема за період роботи з 18.08.1997 р. по 26.06.2004 р., підземним машиністом екскаватора навантажувальної машини на шахті імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 2 класу допустимому (а.с.16-18). В [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 травня 2017 року, складеного за останнім місцем роботи позивача на ПрАТ «ЦГЗК» причиною виникнення професійного захворювання встановлено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, [PERSON] підпадав вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничої локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення бурового інструменту, внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що виконувані роботи характеризувались фізичним навантаженням. Також згідно з висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.04.2017 р. №493 підставою для встановлення професійного характеру захворювань послужив профмаршрут: 18.08.1997-26.06.2004 рр. ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» ш. ім. Фрунзе, машиніст ПНН (а.с. 20). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №046108 від 25.07.2017 р. позивачу встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (40% по вібраційній хворобі; 15% - радикулопатія; 10% по ХОЗЛ) первинно з 17.07.2017 р. до 01.08.2018 р., а також встановлено третю групу інвалідності з датою чергового переогляду 01.07.2018 р. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 22). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 25.05.2017 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, оскільки в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовим синдромом, частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, оскільки потрібно докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні суми відшкодування моральної шкоди посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте, розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 12 000 грн. за встановлені 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. При цьому, судом враховано, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2017 р. по справі №215/3540/17 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» стягнуто з останнього на користь позивача 16\~000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial