Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлікон ЛТД» (далі ТОВ «Єлікон ЛТД») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.07.2006 року. В обґрунтування позову вказували, що на підставі рішення Київської міської ради від 19.07.2005 року №823/3398 між Київською міською радою та ТОВ «Єлікон ЛТД» було укладено договір оренди земельних ділянок: 1. земельна ділянка площею 0.0039 га кадастровий номер:[NUMBER]; 2. земельна ділянка площею 0.0047 га кадастровий номер:[NUMBER]; 3. земельна ділянка площею 0.0969 га кадастровий номер:[NUMBER]; 4. земельна ділянка площею 0.0212 га кадастровий номер:[NUMBER]; 5. земельна ділянка площею 0.0976 га кадастровий номер:[NUMBER]; 6. земельна ділянка площею 0.0052 га кадастровий номер:[NUMBER]; 7. земельна ділянка площею 0.0226 га кадастровий номер:[NUMBER]; 8. земельна ділянка площею 0.0053 га кадастровий номер:[NUMBER]; 9. земельна ділянка площею 0.0196 га кадастровий номер:[NUMBER]; 10. земельна ділянка площею 0.0272 га кадастровий номер:[NUMBER]; 11. земельна ділянка площею 0.0429 га кадастровий номер:[NUMBER]; 12. земельна ділянка площею 0.0887 га кадастровий номер:[NUMBER]; 13. земельна ділянка площею 0.0441 га кадастровий номер:[NUMBER]. За твердженням позивачів, на момент укладання договору оренди між Київською міською радою та ТОВ «Єлікон ЛТД» національне законодавство не передбачало надання в оренду декількох земельних ділянок із зазначенням їх в одному договорі оренди. Таким чином, вказуючи про своє проживання у безпосередній близькості до земельних ділянок, що визначені у договорі оренди та ідентифікуючи себе із територіальною громадою м. Києва позивачі просили про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві при цьому не змогли пояснити суду яким чином, фізичні особи, що ідентифікують себе із територіальною громадою м. Києва можуть звертатися із позовом до самої ж територіальної громади м. Києва. Також, позивачами не зазначено, які конкретно, їх, цивільні права та охоронювані законом інтереси порушені спірним договором оренди земельної ділянки та діями відповідачів. Представник ТОВ «Єлікон ЛТД» в судовому засіданні заперечив проти позову вказуючи, що з позовної заяви не вбачається за захистом яких своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивачі звернулися до суду. Крім того, Договір оренди земельної ділянки вирішено вважати укладеним з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 14.07.2006 року у справі №2/347 за позовом ТОВ «Єлікон ЛТД» до Київської міської ради про укладення договору оренди. Таким чином, відповідність вказаного договору вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди землі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 встановлена рішенням Господарського суду м. Києва від 14.07.2006 року. Договір оренди зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про що зроблено запис від 27.07.2006 року за №78-6-00383, а тому позивачі могли дізнатися про наявність оспорюваного договору ще з моменту його державної реєстрації, однак не скористалися своїм правом. З огляду на зазначене, представник ТОВ «Єлікон ЛТД» просив застосувати до вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] строк позовної давності. Представник Київської міської ради в судове засідання не з»явився, подали до суду письмові заперечення проти позову із вимогою застосувати строк позовної давності та розглядати справу за їх відсутності. За правилами ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин, суд вважає можливим проводити судове засідання та завершувати розгляд справи за відсутності представника Київської міської ради. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника ТОВ «Єлікон ЛТД», вивчивши письмові заперечення Київської міської ради, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. За твердженням позивачів вони довідалися про існування договору оренди земельних ділянок на перетині просп. Оболонського та вул. Героїв Дніпра у Оболонському районі м. Києва від 27.07.2006 року укладеного між ТОВ «Єлікон ЛТД» та Київською міською радою лише після початку будівельних робіт на вказаній території. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні з»ясовано, що оспорюваний договір дійсно датований 27.07.2006 року, при цьому сторони не заперечували, що огородження орендованої земельної ділянки парканом та початок здійснення будівельних робіт на ній розпочалися лише в серпні 2016 року. За таких обставин, суд не вважає позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] поданою з пропуском строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2006 року у справі 2/347 за позовом ТОВ «Єлікон ЛТД» до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про укладення договору оренди землі вирішено вважати укладеним, з дня набрання даним рішенням законної сили, договір оренди земельних ділянок на перетині просп. Оболонського та вул. Героїв Дніпра у Оболонському районі м. Києва між ТОВ «Єлікон ЛТД» та Київською міською радою в редакції, яка підписана ТОВ «Єлікон ЛТД» та відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди землі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220, а земельну ділянку такою, що передана з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених цим договором; зобов»язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати договір земельних ділянок з усіма додатками, що є невід»ємними частинами, між орендодавцем - Київською міською радою та орендарем - ТОВ «Єлікон ЛТД», у встановленому порядку. На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2006 року у справі 2/347 Договір оренди земельних ділянок зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про що зроблено запис від 27.07.2006 року за №78-6-00383. За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином рішенням Господарського суду м. Києва від 14.07.2006 року у справі 2/347 встановлено відповідність Договору оренди Закону України «Про оренду землі» та Типовому договору оренди землі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220. ТОВ «Єлікон ЛТД» є землекористувачем ділянок загальною площею 0,4799 га на перетині просп. Оболонського та вул. Героїв Дніпра у Оболонському районі м. Києва, які надані товариству на підставі рішення Київської міської ради від 19.07.2005 року №823/3398 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Єлікон ЛТД» земельних ділянок для будівництва торгово-розважального комплексу на перетині просп. Оболонського та вул. Героїв Дніпра у Оболонському районі м. Києва згідно договору оренди земельних ділянок від 27.07.2006 року №78-6-00383, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Єлікон ЛТД». Ст. 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства і, зокрема, закріплений принцип свободи договору. Також, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в таких актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає із їх змісту або із суті відносин між сторонами. Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, обранні контрагента і визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права на свій розсуд. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Норма ч. 6 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка доповнена Законом України від 09.07.2010 року визначає, що договір оренди землі може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, які знаходяться у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування). Дана норма права за методом правового регулювання є диспозитивною, тобто нормою, у якій держава наказує варіант поведінки, але яка дозволяє сторонам регульованих відносин самими визначати права й обов»язки в окремих випадках. Диспозитивні норми надають свободу поведінки. Більше того, в подальшому договір був поновлений на підставі рішення Київської міської ради «Про поновлення договору оренди земельних ділянок ТОВ «Єлікон ЛТД» на перетині Оболонського проспекту та вул. Героїв Дніпра у Оболонському районі м. Києва від 22.05.2013 року №503/9560 згідно договору про поновлення та внесення змін і доповнень до договору оренди земельних ділянок від 08.11.2013 року. Остання редакція договору від 08.11.2013 року узгоджується з диспозитивною нормою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» щодо того, що договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав Позивачі в позові просять визнати недійсним договір оренди земельної ділянки. При цьому, позивачі, які не є сторонами оспорюваного договору не зазначають посилань на законодавчі норми, які передбачають даний спосіб захисту. До того ж позивачами не конкретизовано як саме і яке саме право, свободи чи інтерес порушено, не визнається або оспорююється. Договори оренди земельних ділянок комунальної форми власності з суб»єктами господарювання є господарськими зобов»язаннями. Згідно п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики розгляду у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року №6 з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору. При цьому інтерес такої особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004. Так, згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв»язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об»єктивного і прямо не опосередкований у суб»єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об»єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Таким чином, наведене тлумачення свідчить про відсутність у позивачів охоронюваного законом інтересу, який в логічному зв»язку з позовом може полягати у прагненні самостійного використання земельних ділянок з метою задоволення якихось колективних потреб. У позивачів такий законний інтерес відсутній, оскільки право користування земельними ділянками належить ТОВ «Єлікон ЛТД», а договірні відносини існують виключно між Київською міською радою та ТОВ «Єлікон ЛТД». Згідно з ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України Київській міській раді надано широкі повноваження в галузі земельних відносин. Перелік конкретних повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин визначено у пунктах «а»-«л» ст. 9 Земельного кодексу України. Зокрема, їй належить право за пунктом «а» - розпорядження землями територіальної громади м. Києва, за пунктом «б» - передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України, за пунктом «в» - надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України. На підставі пункту «м» ст. 9 Земельного кодексу України, крім перелічених у попередніх пунктах повноважень, Київська міська рада має повноваження вирішувати інші питання у галузі земельних відносин відповідно до Закону. Згідно з п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, а за пунктом 2 статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада має право визначати особливості землекористування. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях. Тобто, такі повноваження на території м. Києва є виключною компетенцією Київської міської ради. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦПК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою їх прав. Верховний Суд України в постанові від 11.05.2016 року по справі за № 6-806це16 зазначив, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. За таких обставин, відсутність у Позивачів порушених цивільних прав чи обов'язків у зв'язку із прийняттям спірного договору оренди земельної ділянки не породжує для них і права на захист, тобто права на звернення із цим цивільним позовом. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки цивільні права, свободи чи інтереси цієї особи не порушено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed