Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що починаючи з липня 2016 року обидва сини мешкають разом з ним, оскільки мати [PERSON] не виконує покладених на неї законодавцем батьківські обов`язки, не бере участі у педагогічній, матеріальній, та будь-якій іншій участі у вихованні синів, а до того ж веде аморальних спосіб життя. У зв`язку з тим, що мати не займалась вихованням дітей, вона була поставлена на облік до Служби (управління) у справах дітей, що призвело до того, що хлопчиків хотіли забрати до дитячого будинку. 18.05.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання синів та встановлено факт того, що останні мешкають разом з батьком і перебувають на повному його утриманні. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються ним самим без будь-якої участі відповідачки. Крім того, згідно відповіді Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 05.07.2018 року, [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до дітей не виконує, що говорить про її особисте ставлення до дітей, вона ніяким чином не піклується про хлопців, не проявляє зацікавленості в їх подальшому житті, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дітьми взагалі. Зазначені факти як кожен окремо так і в сукупності позивач розцінює як умисне ухилення від батьківських обов`язків, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. В свою чергу, позивач батьківські обов`язки виконує належним чином, заради дітей змінив режим роботи на ПАТ «Запоріжтрансформатор», з`являється на прийом до лікар-педіатра, один приходить до дошкільного закладу, в якому сини навчаються та приймає участь у батьківських зборах. На підставі Розпорядження керівника апарата суду № 46 від 24.10.2018 року, Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали вказаної справи надійшли в провадження судді Турбіної Т.Ф. Мороз О.О. у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] стосовно позбавлення її батьківських прав у відношенні до синів, обґрунтовуючи це тим, що з 2016 року після закінчення шлюбних відносин з позивачем вона стала проживати окремо. У зв`язку з тим, що в квартирі на той час були відсутні належні умови для проживання дітей, було вирішено, що син [PERSON] буде проживати з батьком за адресою [ADDRESS] ., але молодший син [PERSON] продовжував проживати з нею, вона відводила його до дитячого садочку. Влітку 2018 року [PERSON] було запропоновано роботу в кіоску, на яку вона погодилась, тому що була відсутня інша робота та джерела доходів, працювати доводилось в напруженому режимі без вихідних. У зв`язку із таким режимом роботи, з відсутністю будь-якої сторонньої допомоги у догляді за [PERSON], у відповідачки бракувало часу на те, щоб займатися його додатковим навчанням (окрім дитячого садочку), присвячувати достатньо часу дитині для його розвитку. Після дитячого садочку або вона, або її мати забирали сина та разом проводили час, вона як мати намагалася утримувати дитину. В подальшому, між відповідачкою та позивачем було вирішено,що молодший син [PERSON] також буде проживати з батьком. Після цього між батьками стали напружені стосунки, в зв`язку із чим позивач став перешкоджати їй в спілкуванні з дітьми, не давав можливості зустрічатися з синами. На день народження сина [PERSON] в 2018 року відповідачка спробувала його привітати, прийшла до позивача додому, але [PERSON] не надав такої можливості зустрітися з сином. В 2018 році на свято Святого Миколая відповідачка прийшла до дитячого садочка з метою побачитися з [PERSON] , передала йому подарунок, але вихователька дитячого садочка повідомила їй про те, що [PERSON] заборонив їй надавати сина для побачень. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів, які підтверджують обставин ухилення матері від виконання батьківських прав та не підтверджують її винної поведінки в цьому. [PERSON] зазначила, що вона як мати не нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своїх синів, в її діях відсутня винна поведінка в тому, що вона не спілкується з синами, не займається їх лікуванням, дозвіллям, а те, що вона не спілкується з ними в достатньому обсязі, обумовлено тим, що [PERSON] не дає їй можливості спілкуватися з синами. Позивач та його представник адвокат Балюта В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідачка та її представник адвокат Фурсенко С.С. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні просила прийняти рішення з врахуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки від 12.06.2019 року та інтересів дітей. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та долучені до неї письмові докази, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах, від яких у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Згідно пояснень сторін, шлюбні відносин між ними припинилися у 2016 році, після чого [PERSON] з дітьми стала проживати окремо за адресою: [ADDRESS] . З листа Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 05.07.2018 вбачається, що на початку серпня 2017 року до служби (управляння) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення (за телефоном) від мешканців м. Запоріжжя про сім`ю, де мати не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, у зв`язку з чим 08.08.2017 року спеціалісти служби відвідали родину за місцем проживання: [ADDRESS] , де було встановлено, що умови проживання малолітньої дитини є вкрай незадовільними. Дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Станом на липень 2018 року обидва хлопчики проживають разом з батьком. На підтвердження цього надано копію акту обстеження умов проживання від 08.08.2017 та інформацію дошкільного навчального закладу (дитячий садок) №297 «Здоров`ячок» від 06.10.2017, що батьківські обов`язки виконує батько дітей [PERSON] , мати [PERSON] вихованням дітей не займається. Згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» від 06.03.2018 №369/01-06, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , спостерігаються на дільниці №15 педіатричної амбулаторії №8, на прийом до лікаря- педіатра постійно з`являється з дітьми батько. Згідно довідки дошкільного навчального закладу (дитячий садок) №297 «Здоров`ячок» від 30.01.2018 №14, вихованням дітей займається батько. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2018 року (справа 334/7459/17) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, починаючи стягнення з 15.11.2017 року і до повноліття дітей. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Органу опіки та піклування від 12.06.2019 року встановлено, що 01.078.2017 року до служби (управляння) у справах дітей Запорізької міської ради (далі - служба) надійшло повідомлення (за телефоном) від мешканців м. Запоріжжя про сім`ю, де мати не виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, у зв`язку з чим 08.08.2017 року спеціалісти служби відвідали родину за місцем проживання: [ADDRESS] , де було встановлено, що умови проживання малолітньої дитини є вкрай незадовільними. На момент відвідування сім`ї малолітнього [PERSON] , [INFO] , вдома не було. Баба дитини - [PERSON] , пояснила, що дитина мешкає разом з батьком з червня 2017 року. Мати також була відсутня вдома. З пояснень гр. [PERSON] , вона працює та її постійно не буває вдома. В зв`язку з вищевикладеним діти взяті службою на облік як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. З батьками проводилася профілактична робота. З 20.08.2017 малолітній [PERSON] , [INFO] почав мешкати з батьком та перебувати на повному його забезпечені. З вересня 2017 року мати з дітьми не бачилася та не брала участі у їх вихованні та утриманні. [PERSON] втратила паспорт, не мала роботи, постійно змінювала місця свого проживання мігруючи по території Дніпровського району. Відповідно до інформації ДНЗ № 297 батько [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, в цьому йому допомагає сестра [PERSON] . Мати - [PERSON] вихованням дітей не займається, не піклується про них, до ДНЗ жодного разу не з`являлася (вранці не приводить до закладу, в вечорі не забирає додому, батьківські збори не відвідує). Із бесід з дітьми було з`ясовано, що мати з ними не проживає, не відвідує та не виховує їх. Згідно з поясненнями [PERSON] від 04.07.2018, [PERSON] синів не відвідує, не телефонує їм, місце її знаходження невідоме. 18.07.2018 року [PERSON] з`явилася до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та повідомила, що паспорт відновила, але на роботу не влаштувалася оскільки має вади здоров`я. Також повідомила, що відвідує дітей, але до себе брати відмовляється оскільки має конфлікти з їх батьком та бачити його не бажає. Згідно з поясненнями [PERSON] від 17.09.2018, [PERSON] не відвідує з 2017 року, аліменти стягнені рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2018 (цивільна справа № 334/7459/17) не сплачує, життям дітей не цікавиться та не виявляє такого бажання, засобами зв`язку не зв`язується, до органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми синами не зверталася. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що надав висновок №05/01-27/1133. В своїй заяві від 03.06.2019 [PERSON] пояснила представникам органу опіки та піклування, що незгодна з позбавленням її батьківських прав оскільки вона вагітна, перебуває на 8 місяці, далеко від дому не відходить та не може бачитися з дітьми, не працює тому аліменти не сплачує. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає жодної участі у їх вихованні, матеріальному забезпеченні. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачка дійсно з 2017 року не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування своїх дітей, вона не спілкувалася з дітьми, не надавала їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу, не створювала умов для отримання ними освіти. В судовому засіданні допитані в якості свідків члени сім`ї [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] підтвердили ті обставини, що через скрутний матеріальний стан та у зв`язку з вагітністю і народженням дитини [PERSON] не мала реальної можливості сплачувати аліменти на утримання дітей та не могла підтримувати з ними спілкування та приймати участь у їх вихованні через неприязні відносини з [PERSON] , який перешкоджав їй у спілкуванні з дітьми. Однак вона любить своїх синів, постійно думає про них і докладе максимум зусиль для відновлення стосунків з ними. Як вже зазначено, законодавчо передбачено можливість позбавлення батька/матері судом батьківських прав, якщо він/вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову частину виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, хоча мають реальну можливість для цього. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141 СК України, випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 07.12.2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996 року, п. 78). У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. На думку суду, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу як захист інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи та приймаючи до уваги, що висновок органу опіки ґрунтується на доказовій базі, яка стосується обставин 2017-2018 року, і не містить жодних висновків, чи мала [PERSON] достатні можливості брати участь у вихованні та утриманні дітей, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дітей, враховуючи, що за матеріалами справи до [PERSON] не застосовувалися заходи впливу та попередження, і що на час ухвалення рішення у справі відповідачка усвідомила можливість втрати дітей та проявляє інтерес до них, суд дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, до виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed