Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У серпні 2013р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління державного архітектурно - будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), в якому поставлено питання про зобов'язання відповідача звільнити позивача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з дня набрання чинності рішення суду, належно оформити та видати трудову книжку, здійснити повний розрахунок по день звільнення, стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 359956,56 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом від 10.06.2008р. №70-К призначений на посаду начальника інспекційного відділу Лівобережної частини міста управління державного архітектурно - будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). З липня 2009 року відповідач безпідставно припинив сплачувати заробітну плату. Поштою звернувся із заявою про звільнення за власним бажанням. Заява не отримана відповідачем, питання про звільнення з роботи і розрахунок не вирішене. У судове засідання 13.02.2014 р. позивач надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач свого представника в суд не направив, був сповіщений належним чином, свою думку щодо позовних вимог суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У позові зазначається, що наказом від 10.06.2008р. №70-К позивач [PERSON] був призначений на посаду начальника інспекційного відділу Лівобережної частини міста управління державного архітектурно - будівельного контролю, а з липня 2009 року відповідач безпідставно припинив сплачувати заробітну плату. Поштою позивач звернувся із заявою про звільнення за власним бажанням. Однак, заява не отримана відповідачем, питання про звільнення з роботи і розрахунок не вирішене, що зумовило звернення до суду. З розрахунку середнього заробітку за день 343,47 грн. та кількості робочих днів 1048 розмір оплати, яка підлягає стягненню на його користь, складає 359956,56 грн. На підтвердження своїх позовних вимог сторона позивача надала суду копію наказу про призначення на посаду від 10.06.2008р. №70-К, копію розпорядження Київського міського голови від 23.06.2009р. №697 про організаційно - правові заходи щодо припинення управління державного архітектурно - будівельного контролю, розрахунок суми оплати, яка підлягає стягненню. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом наказом від 10.06.2008р. №70-К позивач призначений на посаду начальника інспекційного відділу Лівобережної частини міста Управління державного архітектурно - будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 23.06.2009р. №697 визначено організаційно - правові заходи щодо припинення управління державного архітектурно - будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Позивача включено до складу комісії з припинення управління державного архітектурно - будівельного контролю. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Позивач вказує на те, що працював на посаді начальника інспекційного відділу Лівобережної частини міста Управління ДАБК КМДА з 10.06.2008р., однак з липня 2009 р. він не отримував заробітної плати. В подальшому, як стверджує позивач, розпочалась процедура припинення установи. Однак, посилаючись на відсутність контактів із керівництвом відповідача, до суду позивач звернувся лише в листопаді 2013 р. У зв'язку з тим, що порядок звільнення за власним бажанням істотно відрізняється від порядку звільнення у зв'язку з припиненням установи, для правильного вирішення спору необхідна інформація та копії рішень повноважних органів стосовно припинення та порядку припинення управління державного архітектурно - будівельного контролю відносно ліквідації чи реорганізації установи, порядку здійснення розрахунків з працівниками, кредиторами, про вже проведені розрахунки. Сторона позивача в порушення наведених вище вимог ст.ст.10, 11, 60, 137 ЦПК України такої інформації та рішень повноважних органів суду не надала, своїм правом звернутись до суду з клопотанням про витребування такої інформації та рішень не скористалась. З урахуванням положень ч.1 ст.11 та ч.1 ст.137 ЦПК України суд за своєю ініціативою без клопотання сторони процесу такі питання вирішувати не вправі. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.38, 40 КЗпП України та

Outcome: dismissed