Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, просив суд: - стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі - 71636 грн. 47 коп., та понесені витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з квітня 1998 року по 23 грудня 2020 року позивач знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод». За квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, грудень 2020 року, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 88989 грн. 40 коп., яка з вирахуванням податків та зборів складає 71 737 грн. 47 коп. 23.12.2020 року позивач був звільнений з підприємства на підставі заяви за власним бажанням. Однак, у день звільнення, та після звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок, не виплатив нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач, представник позивача, не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання, повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Заяв про перенесення розгляду справи, не подавав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працював у Публічному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 1998 року (арк.с.5). Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод», зміни до статуту АТ (нова редакція) затверджені загальними зборами акціонерів (протокол від 15.11.2017 року № 22) та зареєстровані державним реєстратором 28.01.2019 року. Відповідно до копії трудової книжки 23.12.2020 року [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП, за власним бажанням. Наказ № 1278 к (арк.с.13- 14 зворот). Відповідно до довідки Пенсійного фонду за формою ОК - 5 від 06.07.202 року, [PERSON] нарахована заробітна плата за: квітень 2019 року - 7753 грн. 97 коп., травень 2019 року - 5708 грн. 57 коп., червень 2019 року - 7692 грн. 68 коп., липень 2019 року - 7503 грн. 83 коп., серпень 2019 року - 6855 грн. 08 коп., вересень 2019 року - 8400 грн., жовтень 2019 року - 8282 грн. 02 коп., листопад 2019 року - 7800 грн., грудень 2019 року - 5508 грн. 43 коп., січень 2020 року - 6714 грн. 58 коп., лютий 2020 року - 5324 грн. 80 коп., березень 2020 року - 4723 грн., грудень 2020 року - 6722 грн. 44 коп. (арк.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив нараховану заробітну плату, що представником відповідача не спростовано. Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При винесенні рішення, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до наданих суду доказів, встановлено, що загальна сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, відповідно до відомостей пенсійного фонду квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, грудень 2020 року - 88989 грн. 40 коп. Проте, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. З урахуванням зазначеного, та виходячи з вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, нарахована, але не виплачена заробітна плата згідно з розрахунком позивача, складає 71636 грн. 47 коп. (сума заробітної плати без урахування податків та обов`язкових платежів, а саме 19,5 % з суми нарахованої заробітної плати 88989 грн. 40 коп., складає - 71636 грн. 47 коп.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, до суду відповідачем інших розрахунків стосовно нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, або доказів відсутності заборгованості перед працівником, не надано, тому, розглядаючи позовну заяву, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 71636 грн. 47 коп. підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кошовий В.К.. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги б/н від 12.07.2021 року, Акр приймання - передачі виконаних робіт від 12.08.2021 року, звіт про надані послуги від 12.08.2021 року, квитанцію відповідно до якої [PERSON] сплачено на рахунок АБ Кошовий В.К. 6000 грн. (арк.с.23-24,39,40, 41). Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved