Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив про те, що на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради знаходиться справа по призначенню державної допомоги на дитину одинокій матері [PERSON] ([PERSON]С.) на період з травня 2004 року. Разом з тим, відповідач не повідомила про укладення нею шлюбу та про факт встановлення 9 лютого 2012 року батьківства її дитини, через що безпідставно отримала допомогу як одинока мати в розмірі 11 290 грн. 50 коп. за період з березня 2012 по вересень 2014 року. Управління повідомило відповідача про необхідність повернути надмірно виплачені кошти, на що остання не відреагували жодним чином. У зв'язку з чим просять стягнути зазначену суму у примусовому порядку. Представник позивача та прокурор в судовому засіданні позов підтримали, з наведених у ньому підстав. Представник позивача пояснила, що відповідач після встановлення батьківства її дитині не повідомила про це управління, хоча зобовязана була це зробити. Даний факт було зясовано випадково вже у 2014 році, та отримавши офіційне підтвердження від ВДРАЦС по місту Сміла про факт визнання батьківства, управління припинило здійснювати нарахування та виплати грошової допомоги відповідачу, одночасно звернувшись до неї про повернення безпідставно отриманих коштів, проте відповідач проігнорувала таке звернення, а тому вони просять стягнути ці кошти у примусовому порядку. Представник відповідача прози задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач повідомляла усно позивача про відповідні зміни у її статусі, та чому позивач продовжував нараховувати відповідні кошти протягом ще двох років, їй не відомо. Вважає, що у даному випадку слід застосувати ст.. 1215 ЦК України, оскільки на думку відповідача зазначені кошти були їй нараховані в наслідок здійснення добровільної виплати позивачем. Крім того, зауважив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року, на заявників покладається відповідальність за відомості або надання інформації про зміну обставин, що впливає на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань громадянином (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Згідно ст. 18-1 Закону, п. 33 Порядку право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька або запис про батька проведено в установленому порядку за вказівкою матері. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має. При реєстрації жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. Згідно ст. 18-2 Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, або документу про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. В судовому засіданні встановлено, що відповідач 19 травня 2004 року звернулась до позивача із заявою про призначення допомоги як одинокій матері у зв'язку із народженням доньки [PERSON], до якої надала свідоцтво про народження останнього та довідки з органів РАГСу та комунальної організації (а.с. 5-6). Як вбачається зі змісту вказаної заяви, відповідач зобов'язалась своєчасно повідомити відділ соціального забезпечення про всі зміни у сім'ї (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, з 01 травня 2004 року відповідач перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу одинокої матері на дитину, [PERSON], [INFO], відповідно до Закону України « Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811- ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри державної допомоги окремим категоріям громадян» № 843 від 16 грудня 1994 року (а.с. 6 зворот). В судовому засіданні також встановлено, що до актового запису №183 від 29 квітня 2004 року про народження [PERSON] на підставі заяви про визнання батьківства №2/08-02-03-23 від 9 лютого 2012 року унесені відомості про батька, про що позивачу стало відомо з листа Відділу ДРАЦЧ по місту Сміла №1649/8-2-4-4 від 10 вересня 2014 року (а.с. 7). Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність тверджень позивача про те, що відповідач не повідомила управління про визнання батьківства щодо її дочки, чим порушила взяті на себе зобов'язання повідомляти про зміну обставин, що впливають на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям згідно чинного законодавства України, внаслідок чого надмірно отримала призначену допомогу з лютого 2012 року по вересень 2014 року. Тобто, з огляду на викладене, відповідачем не була надана інформація про зміну обставин, що виливає на виплату допомоги, що призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів на суму 11 290 грн. 50 коп.. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Сума допомоги, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого не подання громадянином документів при зміні обставин, що впливає на виплату допомоги, повертається ним за вимогою органу, що призначив допомогу. У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму допомоги, питання про її стягнення органи, що призначають допомогу, вирішують у судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати суму безпідставно виплаченої допомоги, що підтверджується і позицією її представника в судовому засідання . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає що стороною відповідача не доведено факту повідомлення позивача про зміну обставин, що впливає на виплату допомоги, оскільки жодних доказів про таке повідомлення суду надано не було. Враховуючи докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми надмірно виплаченої допомоги. Разом з тим представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, про порушене право позивачу стало відомо з листа ВДРАЦС по місту Сміла 11 вересня 2014 року, що обєктивно підтверджується вхідним штампом на відповідному листі (а.с.7), тобто позивач обєктивно міг звернутись до суду в межах строків позовної давності. Проте до суду звернувся лише у серпні 2015 року. Оскільки звернення до суду з позовом перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а стягненню підлягає лише та сума, що охоплюється періодом з серпня 2012 року по вересень 2014 року включно та становить 9 593 грн. 10 копійок (а.с.36). Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial