Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що вона працювала у ДП «Чернігівторф» за сумісництвом на посаді інженера з охорони праці з 20.10.2011 року по 10.05.2012 року. При звільненні позивач не виплатив всіх належних їй сум, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.05.2012 року по день подання позовної заяви та 2000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додала, що за основним місцем роботи вона працювала на посаді інженера з охорони праці у філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф», а потім була ще прийнята на 0,25 ставки інженером з охорони праці ДП «Чернігівторф». Заробітну плату при звільненні її з посади за сумісництвом їй виплатили не в повному обсязі. Представника відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, пославшись на письмові заперечення, в яких зазначено, що [PERSON] виплачувалася заробітна плата за роботу за сумісництвом у жовтні-грудні 2011 року, але згідно з актом ревізії Держфінінспекції в Чернігівській області було встановлено, що заробітна плата позивачу була нарахована безпідставно і останній була направлена претензія про повернення безпідставно отриманої заробітної плати, але вона не повернула ці кошти. З січня 2012 року по 10.05.2012 року [PERSON] отримала заробітну плату за роботу за сумісництвом. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з наказом від 20.10.2011 року [PERSON] прийнята на посаду інженера з охорони праці за сумісництвом ДП «Чернігівторф» з 20.10.2011 року та звільнена з 10.05.2012 року наказом від 10.05.2012 року /а.с.6, 7/. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Проте, в порушення зазначених вимог розрахунок з позивачем не був проведений. Відповідно до копії вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків від 24.04.2012 року в ході ревізії встановлено, що в порушення ст.19 Закону України «Про оплату праці» та п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» [PERSON],. була безпідставно нарахована заробітна плата за жовтень-грудень 2011 року. Таким чином на час звільнення позивача з роботи за сумісництвом безспірна заборгованість перед нею по заробітній платі була відсутня, а тому порушень вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не було допущено. За ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, як зазначено вище, відповідач не порушував прав позивача при звільнені з роботи за сумісництвом, то і підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed