Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2018 року належить квартира №2-а, по вул. Богдана Хмельницького, 57, в м. Одесі, та в якій зареєстровані відповідачі. Позивачка зазначала, що з вини відповідачів вона позбавлена права користування вказаною квартирою, яка належить їй на праві власності, оскільки останні у добровільному порядку не звільнили квартиру та не знялися з реєстрації за зазначеною адресою. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд вселити її в квартиру №2-а, по вул. Богдана Хмельницького, 57 в м. Одесі, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2018 року; зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою №2-а, по вул. Богдана Хмельницького, 57, в м. Одесі, та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловою площею у квартирі №2-а, що розташована по вул. Богдана Хмельницького, 57, в м. Одесі. Позивачка та її представник, діючий на підставі довіреності від 16 січня 2018 року в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, надали заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи за їх відсутністю (а.с.11, 35). Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 42-47). У звязку з неодноразовою неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судові засідання, суд зі згоди представника позивачки вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 32 Цивільного кодексу України та главою другою та шостою Житлового кодексу України. Матеріалами справи встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2018 року належить квартира №[ADDRESS] (а.с.9). Встановлено, що договір купівлі-продажу від 16 січня 2018 року був укладений між позивачкою та [PERSON], колишнім власником вищевказаної квартири, якому квартира належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 05 червня 2008 року. Таким чином, на час винесення рішення суду, єдиним власником квартири №2-а, по вул. Богдана Хмельницького, 57, в м. Одесі є позивачка. Відповідно до довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 30 січня 2018 року в квартирі №[ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.17,18,19,20). Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію від 08 січня 2018 року відповідачі зареєстровані в квартирі №2-а, по вул. Богдана Хмельницького, 57 в м. Одесі (а.с.10). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], колишній власник квартири, після укладення договору купівлі-продажу квартири №[ADDRESS] від 30 січня 2018 року добровільно не знявся з реєстрації за зазначеною адресою. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Судом встановлено, що відповідачі колишні члени сімї [PERSON], які за його згодою були вселені та зареєстровані в квартирі №2А по вул. Богдана Хмельницького, 57 в м. Одесі, як члени його сімї. Отже право відповідачів на користування спірною квартирою виникло за згодою колишнього власника квартири, тобто [PERSON], а не [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таким чином, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Права відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося ї право користування житлом відповідачів. Оскільки позивачка є новим власником квартири, яка не давала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині зобовязання відповідачі не чинити позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою та визнання їх втратившими право користування житловою площею в квартирі №[ADDRESS], з підстав передбачених статтями 98,116,168 ЖК, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Відповідно до ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 2819,20 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с.1-4). На підставі ст.ст. 317, 383, 387, 391 ЦК України,

Outcome: approved