Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суму вкладу в розмірі 6\~000,00 доларів США. В обґрунтування своїх вимог зазначив, про те, що 3 листопада 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) № 300131/127006/6-14 «Нові гроші». Згідно п.1 договору загальна сума вкладу (депозиту) складає 6\~000,00 доларів США. Грошові кошти внесені до каси банку, що підтверджується квитанцією. Банк прийняв, а вкладник передав в управління банку грошові кошти на строк з 3 листопада 2014 року по 3 травня 2015 року включно, зі сплатою процентів. Відповідно до п.6 Договору строк дії вкладу закінчився 3 травня 2015 року. 30 квітня 2015 року та 5 травня 2015 року він звертався до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовими заявами про повернення вкладу (депозиту) через касу банку у валюті вкладу. Відповідач умови договору-заяви не виконав, а внесені на депозит кошти не повернув. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, також просив прийняти заочне рішення, оскільки на теперішній час банк перебуває на стадії ліквідації, що може взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. З надісланих на електронну адресу суду заперечень відповідача вбачається, що банк вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обраний не належний спосіб захисту та момент звернення позивача з вимогами про повернення суми вкладу діяла постанова НБУ про обмеження готівкових коштів в іноземній валюті. У звязку з чим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлявся належним чином. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 3 листопада 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на шість місяців в іноземній валюті, за умовами якого сума вкладу становить 6 000 доларів США з відсотковою ставкою 13,00 % річних. Статтями 626, 629, 651 ЦК України встановлено, що договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, він є обов'язковим для виконання сторонами, а зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.530, 525 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. [PERSON] двічі 30 квітня 2015 року та 5 травня 2015 року звертався до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 6 000 доларів США, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, проте грошові кошти Банком не повернуто. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказів часткового або повного виконання свого обов'язку з повернення грошових коштів відповідач до суду не надав. Доводи викладені в обґрунтування заперечень спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного. Згідно приписам частини 1 статті 66 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Посилання представника відповідача на постанови НБУ, що обмежують право вкладника на отримання вкладу, суперечать нормам ЦК України, а тому суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень статей 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у строковій видачі депозиту є незаконною. Відповідно до роз'яснень, наданих в абзаці 3 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 p. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - згідно яких суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, зазначеній у договорі банківського вкладу, а саме у доларах США. Враховуючи вищенаведене, а також те, що за умовами договору-заяви, ще 3 травня 2015 року закінчився строк, на який вносився вклад, у відповідача виник обов'язок щодо повернення позивачеві вкладу, однак це зобов'язання банком виконане не було, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1277,96 грн. Суд розрахував суму судового збору, яка підлягає стягненню в дохід держави, відповідно до ставок розміру судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір» - 1% ціни позову від розміру задоволення позовних вимог майнового характеру. На день ухвалення рішення судом офіційний курс НБУ в доларах США становить 100 доларів США = 2129,9291 грн. Отже, 6000,00 доларів США (сума боргу) х 2129,9291 грн. (офіційний курс НБУ станом на 09.10.2015 р.) : 100 = 127 795,74 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved