Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина па спадкове майно, зокрема на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно заповіту, складеного 22 березня 1978 року, вона є спадкоємцем всього його майна. Спадкоємців за законом не має. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, вона звернулася в [PERSON] державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на домоволодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій просить заслухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про час та день розгляду справи Перегінська сільська рада повідомлялася у встановленому законом порядку. Причини неявки представника не відомі. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Копією свідоцтва про смерть (а.с.7) підтверджено, що [PERSON] помер [INFO]. Згідно заповіту, складеного 22 березня 1978 року (а. с 8) [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження в користь позивачки. Довідками № 80988/02-14 від 26 грудня 2016 року та № 1333/02-14 від 27 лютого 2017 року, виданими Перегінською селищною радою (а.с.9, 10) підтверджено, що [PERSON] проживав у [ADDRESS], і був головою домогосподарства. До позовних вимог про визнання права власності підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, оскільки спадкодавець помер до вступу в дію Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 26 грудня 2017 року № 289/01-16 (а.с.14) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовлено, у зв'язку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння та пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини.. Судом встановлено, що [PERSON] був власником спадкового домоволодіння, яке заповів позивачці. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки користувалася спадковим домоволодінням, тобто фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, отже за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року,

Outcome: approved