Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У січні 2016р. позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.11.2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та внесений до реєстру за № 9333, позивачу належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач по справі є колишнім власником цього житлового приміщення. Право власності, відповідача на зазначену квартиру припинилося внаслідок її продажу за вищенаведеним договором. Згідно з п. 14 договору купівлі - продажу квартири від 30.11.2005 року продавець передає квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння не пізніше 01.12.2005 року, при цьому звільняє квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку та передає ключі від квартири. Проте, відповідач до теперішнього часу проживає у квартирі та зареєстрована за цією адресою, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 12 КП «Основаніє» від 03.08.2015 року. Вищезазначені обставини призвели до того, що позивач не має можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Відповідач [PERSON] не є співвласником вищезазначеної квартири чи членом родини позивача, тому позивач вважає, що після відчуження квартири за договором купівлі - продажу від 30.11.2005 року, відповідач втратив право користування останньою. Відповідач у добровільному порядку квартиру не звільнила та не знялася з реєстрації місця проживання. Позивач просить суд усунути перешкоди [PERSON] у володінні та користуванні квартирою № 111 у будинку № 26-а по вул. Чумаченко у м. Запоріжжя. Визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 111 у будинку № 26-а по вул. Чумаченко у м. Запоріжжя. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1929грн. 20 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що фактично спірна квартира у користування та володіння нею позивачу не передавалась, відповідач проживає в спірній квартирі та одноособово користується нею по теперішній час, іншого житла та нерухомого майна відповідач не має. В звязку з похилим віком та хворобливим станом здоров»я 15.11.2005р. відповідач видала своєму зятю [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність строком на три роки на розпорядження усім належним їй майном, при цьому бажання продавати квартиру вона не мала, конкретного повноваження на її продаж у вказаній довіреності не надавала. Необхідність надання довіреності виникла в звязку з неможливістю належним чином самій реалізувати свої права та обовязки з реєстрації права власності на спірну квартиру. Весь час вона продовжує виконувати обовязки по утриманню квартири та сплачувати комунальні платежі, вважаюючи при цьому себе власником квартири. На підставі вищенаведеного представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: На підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та внесений до реєстру за № 9333, позивачу [PERSON] належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач по справі є колишнім власником цього житлового приміщення. Згідно з п. 14 договору купівлі - продажу квартири від 30.11.2005 року продавець передає квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння не пізніше 01.12.2005 року, при цьому звільняє квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку та передає ключі від квартири. Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач до теперішнього часу проживає у квартирі та зареєстрована за цією адресою, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 12 КП «Основаніє» від 03.08.2015 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2017р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, встановлення факту відсутності істотних умов,\~ визнання\~ договору іпотеки припиненим, відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.04.2017р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2017р. залишено без змін. Тобто, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2017р. набуло законної сили. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що відповідач по справі є колишнім власником квартири за вищевказаною адресою. Право власності, відповідача на зазначену квартиру припинилося внаслідок її продажу за вищенаведеним договором, проживання відповідачки у належній власнику квартирі чинить перешкоди останньому у користуванні власністю, а тому відповідачка [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі та виселенню з належної позивачу квартири за вищезазначеною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з наданням правової допомоги позивачу адвокатом на суму 1929 грн. 20 коп. З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав з адвокатом [PERSON] договір про надання юридичної допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з вищезазначеного Закону,\~ складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи яка надавала правову допомогу і саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Згідно журналів\~ судових засідань по даній цивільній справі\~ суд враховує\~ часовий обсяг роботи адвоката під час судових засідань, а також надання правової допомоги адвокатом при складанні позовної заяви, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у сумі 2320 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати.

Outcome: approved