Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У своїй позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким зобовязати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні проїзною громадською дорогою, а саме вулицею [PERSON] шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі з проїзної частини дороги, стягнути з відповідачки [PERSON] в його користь 1700 гривень завданої моральної шкоди та понесені по справі судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що з 21 жовтня 2014 року являється власником будинковолодіння, що знаходиться по вул. Б.Хмельницького, 38 в с. Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області та земельної ділянки площею 0,1779 га для будівництва та обслуговування зазначеного будинковолодіння. Ставши власником даного будинковолодіння та земельної ділянки він приступив до їх використання і перейшов жити до будинку. Однак, коли почав перевозити свої речі автомобілем виявив, що його сусідка [PERSON], яка проживає навпроти його домогосподарства по вул. Б.Хмельницького, 15 в с. Сваричів Рожнятівського району, самовільно пригородила частину громадської дороги (вулиці) зі сторони свого домогосподарства, таким чином зменшивши ширину проїзної частини дороги до 4 метрів, замість встановленої генеральним планом забудови с. Сваричів 8 м, що призвело до вчинення певних перешкод як йому так і іншим мешканцям, які проживають на зазначеній вулиці. З приводу неправомірних дій відповідачки [PERSON], він з іншим жителями їхньої вулиці зверталися із письмовими заявами до Сваричівської сільської ради, останній раз 12 червня 2017 року. Актом комісії Сваричівської сільської ради від 13 червня 2017 року встановлено, що [PERSON] дійсно самовільно пригородила частину громадської проїзної дороги (вул. [PERSON]) з приводу чого йому рекомендовано звертатися в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні дорогою. На його неодноразові пропозиції щодо мирного врегулювання і вирішення спору, зокрема, що він разом із сусідами допоможуть [PERSON] перенести з проїзної частини дороги встановлену нею огорожу на фактичне місце розташування межі її земельної ділянки остання не погоджується, сама самовільно встановлену нею огорожу не забирає. Внаслідок самовільних протиправних дій, відповідачка [PERSON] порушує добросусідські відносини, створює йому та іншим жителям села незручності в користуванні громадською проїзною дорогою (вул. [PERSON]) чим порушує його права, зокрема у заїзді до свого будинковолодіння, у звязку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом. Крім цього своїми неправомірними діями, що виразились у вчиненні йому перешкод у користуванні громадською дорогою відповідачка [PERSON] завдала йому моральну шкоду, яка виразилась в терпінні ним моральних переживань, неспокою, погіршення стану його здоровя, так як він являється інвалідом другої групи по зору, змушений був звертатися до різних інстанцій за допомогою, що потребує часу і витрат. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 1700 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю покликаючись на викладені в позовній заві обставини, просили про задоволення позову. Крім цього, позивач [PERSON] додатково пояснив, що він отримав всю необхідну документацію на домоволодіння, і коли встановлював свою огорожу, то переніс стару огорожу близько 2 метрів вглиб свого подвіря, однак навіть і з цим перенесенням ширина проїзної частини дороги становить менше 4 метрів, що створює йому перешкоди у доступі до свого подвіря (заїзду). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, направила суду відзив (заперечення) в якому зазначила, що на даній вулиці проживає більше пятдесяти років. На своєму подвірї на протязі певного часу побудувала будинок та господарські споруди, посадила сад, огородила своє домогосподарство згідно технічної документації. Всі її сусіди разом з нею користувалися проїзною частиною вулиці, однак ніхто ніколи жодних претензій до неї не предявляв. Вважає, що відповідачем не наведено достатніх підстав того, що порушено саме його права на здійснення володіння, розпорядження та користування його земельною ділянкою, внаслідок встановлення нею огорожі, а також що в нього існують перешкоди щодо користування дорогою по вул. Б.Хмельницького. Крім того, питання щодо ширини вулиці відноситься до компетенції Сваричівської сільської ради, а не позивача, оскільки останній не є субєктом права вимоги про знесення самочинно встановленої нею огорожі. Також відповідачем не зазначено в який час і як вона чинила йому перешкоди в користуванні вулицею, хоча проживає на цій вулиці більше трьох років. Що стосується моральної шкоди то така може бути відшкодована лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Однак ніякої шкоди вона позивачу не завдавала. Вважає, що дана позовна заява є безпідставною та необґрунтованою і такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому просила у позові відмовити. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили у позові відмовити за його безпідставністю. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав повністю, пояснив, що проживає на вулиці [PERSON] від народження. Приблизно 10 років тому син відповідачки [PERSON] посунувши стовчики пригородив частину даної дороги, десь приблизно на два метри встановивши бетонну огорожу, крім того зі сторони вулиці шириною приблизно в один метр засипав шутер та глину. На даний час ширина дороги між господарствами позивача та відповідача становить менше чотирьох метрів, доходить до 3,40 м., що призводить до неможливості користуватись дорогою великогабаритним транспортом для завезення будь-яких вантажів (дрова, дошки та ін.). Крім цього, взимку автомобілі не можуть розїхатись на даній ділянці дороги, люди не можуть пройти, а малим дітям існує небезпека попасти під колеса автомобіля чи іншого транспорту. Все це створює значні перешкоди жителям вказаної вулиці та чинить перешкоди позивачу у заїзді до його подвіря. Просив позов задоволити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав та пояснив, що за його памяті спірна дорога була прямою. Звуження дороги зі сторони відповідачки відбулося десь приблизно 10-12 років тому, внаслідок чого до господарств, що розташовані далі від зазначеної ділянки дороги не можуть проїхати великі машини. У звязку зі значним звуженням дороги позивач не може нормально користуватись заїздом. Крім цього, між господарствами сторін не можуть проїхати великі машини, а під час руху транспорту не можуть пройти люди, тому просив позов задоволити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав та пояснив, що проживає на спірній вулиці близько 15 років. Звуження дороги зі сторони відповідачки [PERSON] шляхом зміщення паркану відбулося десь приблизно 10-11 років тому. Такі дії відповідачки створюють перешкоди йому та іншим жителям даної вулиці у користуванні дорогою. Існує небезпека, що при необхідності, даною ділянкою дороги не проїде пожежний автомобіль чи швидка допомога. Крім цього, створюються перешкоди для заїзду позивача на власне господарство, оскільки на даній ділянці дороги йому важко здійснити заїзд чи виїзд автомобілем. Просив позов задоволити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, направила суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позов [PERSON] підтримує та просить ухвалити рішення яким зобовязати відповідачку [PERSON] не чинити перешкод у користуванні проїзною громадською дорогою (вулицею [PERSON]) шляхом демонтування самовільно встановленої нею огорожі. Представник третьої особи - Сваричівської сільської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду заяву про закінчення розгляду справи без його участі. Однак будучи раніше допитаним в судовому засіданні позов не підтримав, оскільки бетонну огорожу відповідачка встановила багато років тому, однак з того часу жодних перешкод жителям зазначеної вулиці це не створювало, жодних скарг на відповідачку до сільської ради з приводу її неправомірних дій не поступало. Крім того зазначив, що у відповідачки [PERSON] правовстановлюючих документів на будинковолодіння немає, а тому не можна достовірно встановити де межа земельної ділянки відповідачки та яка має бути ширина дороги між господарствами сторін. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Однак будучи раніше допитаним у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідно до генерального плану с. Сваричів ширина вулиці [PERSON] повинна становити 8 метрів в межах червоних ліній. А відповідно до Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці (п. 3.198 ДБН 360-92**). Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідачка [PERSON] жодних правовстановлюючих документів на будинковолодіння немає, а тому вона повинна була встановити огорожу згідно генплану, згідно якого ширина дороги по вул. Б.Хмельницького має становити 8 метрів. Свідок [PERSON] - син відповідачки суду пояснив, що спірна огорожа була встановлена його батьками близько 25 років тому. Йому невідомо чи були у батьків документи на будинок та земельну ділянку і на підставі, яких документів вони встановили паркан. Він також проживає на вулиці [PERSON], однак до цього часу жодних перешкод у проїзді машин не було, по ній неодноразово їхали вантажні та легкові автомобілі. Свідок [PERSON] - невістка відповідачки суду пояснила, що проживає на зазначеній вулиці близько 27 років, паркан встановлений близько 26 років тому. Жодних претензій до цього часу у жителів вулиці до них не було, доки позивач не придбав будинок та земельну ділянку і перейшов проживати на їхню вулицю та влаштував заїзд навпроти їхнього заїзду. Відтоді почалися конфлікти. Вантажні автомобілі по їхній вулиці їздять безперешкодно. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу від 21.10.2014 року позивач [PERSON] придбав у попереднього власника [PERSON] домоволодіння по вул. Б.Хмельницького, 38 в с. Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області та земельну ділянку площею 0,1779 га для будівництва та обслуговування зазначеного будинковолодіння по вул. Б.Хмельницького, 38 в с. Сваричів Рожнятівського району (а.с.8,11). Копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджено, що [PERSON] є власником вищезазначеного будинковолодіння та земельної ділянки (а.с.7,9). Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Перелік категорій земель визначений ст. 19 ЗК України і одними з них є землі житлової та громадської забудови. Згідно із ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Судом встановлено, що за заявою жителів вулиці [PERSON], зокрема позивача [PERSON] від 12.06.2017 року, комісією Сваричівської сільської ради було проведено заміри фактичної ширини вулиці [PERSON] та встановлено, що ширина громадської проїзної дороги по вул. Б.Хмельницького в с. Сваричів між господарствами [PERSON] та [PERSON] у завуженій її частині становить 3,70 - 3,80 м., виходить за межі червоних ліній, що підтверджується актом комісії з питань земельних відносин Сваричівської сільської ради від 13 червня 2017 року (а.с.13) та схемою забудови земельної ділянки [PERSON] від 27 січня 2015 року (а.с.16). У своїй відповіді від 05.05.2017 року на скаргу позивача та жителів вул. [PERSON] від 24.04.2017 року сільський голова с. Сваричів [PERSON] зазначає, що огорожа [PERSON] встановлена близько 15 років тому. Під час встановлення даної огорожі жодних скарг від жителів вул. Б.Хмельницького щодо зменшення ширини дороги в сільську раду не поступало. З метою вирішення спірного питання позивачу рекомендовано звернутися в суд (а.с.14-15). У своєму листі від 02.06.2016 сільський голова с. Сваричів [PERSON] зазначає, що ширина дороги по вул. Б.Хмельницького, з врахуванням проектного розширення повинна становити 8 м. (а.с. 62). Згідно листа начальника відділу містобудування і архітектури Рожнятівської РДА [PERSON] від 18.04.2018р. вих. №32/01-18 вбачається, що відповідно до п. 7.26* ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюються від інших функціональних територій поселень за фіксованими границями - червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання. Огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці (п. 3.198 ДБН 360-92**) (а.с. 117). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] не надали суду жодних доказів того, що спірна частина дороги по вулиці Б.Хмельницького була передана відповідачці [PERSON] в користування або у власність у встановленому законом порядку. Навпаки, представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що огорожа встановлена давно, при цьому підтвердив, що у відповідачки відсутня будь-яка технічна документація на будинковолодіння. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Разом з тим особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Згідно з частиною першою статті 376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом частини сьомої статті 376\~ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. З урахуванням змісту зазначеної правової норми у контексті положень статей 16, 386, 391\~ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Як зазначено вище, судом встановлено, що позивач звертався до Сваричівської сільської ради із скаргою та заявою від 24.04.2017 року та 12.06.2017 року щодо неправомірних дій відповідачки [PERSON] щодо встановлення останньою огорожі на проїзній частині вулиці [PERSON], однак відповіддю Сваричівського сільського голови [PERSON] позивачеві рекомендовано звернутися до суду. Таким чином суд приходить до висновку, що Сваричівська сільська рада самоусунулася від вирішення даного питання, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом щодо порушення його прав на належне користування своєю земельною ділянкою. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] самовільно, шляхом встановлення бетонної огорожі, захопила частину громадської дороги по вул. Б.Хмельницького, що перебуває у власності територіальної громади с. Сваричів Рожнятівського району, чим чинить перешкоди позивачеві [PERSON] у підїзді до його будинковолодіння та іншим мешканцям вулиці [PERSON] в користуванні дорогою, ширина якої в межах червоних ліній згідно генерального плану від 22.12.2015 року та ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» повинна становити 8 метрів. Відтак, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в частині зобовязання відповідачки [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спірною проїзною дорогою шляхом демонтажу встановленої огорожі з проїзної частини дороги. Щодо стягнення моральної шкоди то суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В обгрунтування стягнення моральної шкоди позивач покликається на те, що неправомірними діями відповідачки [PERSON]Г йому завдано значну моральну шкоду, яка виразилась в моральних переживаннях і стражданнях, погіршення стану його здоровя, так як він являється інвалідом другої групи по зору, порушенні нормальних життєвих звязків, що негативно відбилось на його стані здоровя. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди позивач не надав, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Крім цього позивачем понесені документально підтверджені судові витрати за надання йому правової допомоги у розмірі 2000 гривень, які згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягнення з відповідачки на його користь.

Outcome: partial