Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області та Товариства з обмеженою відповідальності «Преображенське», третя особа Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, в якій позивач просить суд визнати недійсною безвідкличну довіреність, видану 30.09.2008 року від імені позивача на імя [PERSON], посвідчену державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 4995, визнати недійсними Договори оренди землі від 01.11.2012 року, що укладені [PERSON] від імені позивача та ТОВ «Преображенське», а також застосувати наслідки недійсності зазначеного договору у виді скасування його державної реєстрації та повернення позивачу в натурі спірних земельних ділянок за кадастровими номерами 2323985500:01:002:0033 та 2323985500:01:002:0034. Під час розгляду справи, не змінюючи предмет та підстави позову, позивач, в особі представника [PERSON], подала уточнену позову заяву, в якій відповідачами визначила ТОВ «Преображенське» та [PERSON], а третіми особами - Реєстраційну службу Оріхівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції Запорізької області та Гуляйпільську державну нотаріальну контору Запорізької області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що довіреність від 30.09.2008 року, якою позивач надав відповідачу [PERSON] повноваження вчиняти від її імені певні юридичні дії, в тому числі укладати правочини та отримувати платежі за ними, і яка була посвідчена державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 4995, була видана позивачем під впливом тяжких життєвих обставин, без розуміння позивачем через похилий вік справжнього юридичного значення цієї довіреності, та з умовою про її безвідкличність, що суперечило вимогам чинного законодавства. У звязку з цим позивач вважає, що довіреність підлягає визнанню недійсною. Також, оскільки на підставі вказаної довіреності відповідач [PERSON] уклав від імені позивача з ТОВ «Преображенське» Договори оренди землі від 01.11.2012 року, за якими передав цьому підприємству в оренду на 49 років належні позивачі на праві власності земельні ділянки за кадастровими номерами 2323985500:01:002:0033 та 2323985500:01:002:0034, ці договори, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними як укладені на підставі недійсної довіреності, із застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення орендованих земельних ділянок позивачу та скасування державної реєстрації договорів оренди землі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявлялась через похилий вік та поганий стан здоровя. Отримати від неї пояснення в засіданні, призначеному на 01.11.2016 року, виявилось неможливими через раптове та тривале відключення електричного струму в приміщенні суду та оголошення у звязку з цим перерви в засіданні. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (син позивача), позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Крім того, представник [PERSON] надав пояснення про те, що в період з 2004 по 2009 рік спірні земельні ділянки вже перебували в оренді у ТОВ «Преображенське» на підставі належним чином укладених договорів оренди. Позивач мала намір і в подальшому здавати свої земельні ділянки в оренду ТОВ «Преображенське», тому ще у 2008 році отримала від цього підприємства грошову суму в розмірі 15000,00 грн. як орендну плату за 2008-2016 роки, та надала довіреність від 30.09.2008 року. Однак під час її складання та посвідчення вона не знала та не розуміла повного змісту цієї довіреності, зокрема, умови про її безвідкличність, і в неї не було наміру передавати свої земельні ділянки в оренду на 49 років. Тому після закінчення у 2009 року попередніх договорів оренди вона вважала, що відносин оренди між нею та ТОВ «Преображенське» не існує. Дізналась вона про це лише у 2015 році, коли вирішила передати свої земельні ділянки в оренду іншому орендарю. Через свого представника, [PERSON], вона подала заяву до орендаря про розірвання спірних договорів оренди землі, однак відповіді не отримала, тому вирішила звернутись до суду з цим позовом. Також представник позивача зазначив, що позивача не влаштовують умови спірних договорів щодо орендної плати, а тому, якби сторони досягли відповідних домовленостей з цього, питання, то позивач не зверталась би з позовом про визнання договорів оренди землі недійсними. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала та в заперечення проти них пояснила, що спірна довіреність від 30.09.2008 року була укладена з повним дотриманням вимог чинного законодавства, з розясненням позивачу юридичного значення її змісту та наслідків. Умова про її безвідкличність жодним чином не порушувала прав та законних інтересів позивача, яка мала право в будь-який час її скасувати. Спірні договори оренди землі були укладені також у повній відповідності з вимогами чинного на той час законодавства, зареєстровані у встановленому порядку, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. Позивач як на час видачі довіреності, так і на час укладання договорів оренди землі, знала та розуміла значення своїх дій, сама звернулась у 2008 році за наданням їй орендної плати наперед. Починаючи з 2017 року ТОВ «Преображенське» має намір продовжувати виплачувати позивачу орендну плату відповідно до умов спірних договорів. Також представник відповідачів заявила про застосування загальної позовної давності до вимог про визнання недійною довіреності від 30.09.2008 року. Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області явку представника не забезпечила, просила розглянути справу без її участі, надала письмові пояснення про те, що нотаріус [PERSON] вже не працює, а тому пояснень щодо обставин посвідчення спірної довіреності контора надати не може. Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції Запорізької області просила розглянути справу без участі її представника. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Державних актів на право власності земельну ділянку серії ЗП № 071996 та серії ЗП № 071995 від 27.10.2004 року належать на праві власності земельні ділянки на території Новоселівського районної ради Оріхівського району Запорізької області площею 3,2021 га та 3,2701 га відповідно, з кадастровими номерами 2323985500:01:002:0033 та 2323985500:01:002:0034 відповідно, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». На підставі Договору оренди землі від 28.10.2004 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Преображенське», зареєстрованого у Оріхівському районному відділі ЗРФ «Центр Державного земельного кадастру» 02.02.2005 року за № 275-0039, вказані земельні ділянки були на пять років передані в оренду вказаному підприємству. Після закінчення строку дії цього договору спірні земельні ділянки продовжили перебувати у фактичному володінні та користуванні у ТОВ «Преображенське». Позивач не вчиняла жодних дій щодо повернення своїх земельних ділянок, відповідних вимог до орендаря не предявляла. 30.09.2008 року позивач видала довіреність директору ТОВ «Преображенське» [PERSON], якою уповноважила повіреного здавати в оренду належні їй на праві власності земельні ділянки, визначати на власний розсуд умови, ціну та строк договору оренди, отримувати належну їй орендну плату у грошовій, натуральній чи відробітковій формах у будь-яких розмірах чи сумах, передбачених договором оренди земельних ділянок. Ця довіреність була видана строком на 30 років як безвідклична, з правом передоручення, та також включала надання [PERSON] повноважень на представництво позивача в судових установах та інших компетентних органах та установах. Вказана довіреність була посвідчена державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрована в реєстрі за № 4995. Цього ж дня, 30.09.2008 року, позивач отримала від ТОВ «Преображенське» грошову суму у розмірі 15000,00 грн. з призначення платежу як «орендна плата за 2008-2016 роки», що підтверджується видатковим касовим ордером № 38 від 30.09.2008 року. Діючи на підставі вказаної довіреності, [PERSON] від імені позивача уклав з ТОВ «Преображенське» Договір оренди землі від 01.11.2012 року, зареєстрований в Оріхівському відділі Держкомзему в Запорізькій області 19.12.2012 року за № 232398554002449. За умовами цього договору ТОВ «Преображенське» отримало в оренду на 49 років належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 2323985500:01:002:0033. Також, діючи на підставі вказаної довіреності, [PERSON] від імені позивача уклав з ТОВ «Преображенське» Договір оренди землі від 01.11.2012 року, зареєстрований в Оріхівському відділі Держкомзему в Запорізькій області 19.12.2012 року за №\~232398554002450. За умовами цього договору ТОВ «Преображенське» отримало в оренду на 49 років належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 2323985500:01:002:0034. 05.10.2016 року позивач скасувала довіреність від 30.09.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 32280409. Оцінюючи доводи сторони позивача щодо недійсності довіреності від 30.09.2008 року, суд виходить з того, що за змістом ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю , яка є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відтак, видача довіреності є одностороннім правочином, на який розповсюджуються загальні правила щодо укладання правочинів, визнання їх недійсними та наслідків цього. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу, тобто невідповідність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсяг цивільної дієздатності, відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідність його внутрішній волі, неспрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суперечність правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей осіб, які укладають правочин. При цьому статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Позивач та його представники як на підстави визнання спірної довіреності недійсною посилались на умови про її безвідкличність, тобто на невідповідність вимогам актам цивільного законодавства, а також на те, що позивач в момент видачі довіреності не розуміла правові наслідки цього правочину через похилий вік. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. За змістом ч. 4 ст. 249 ЦК України, законом може бути встановлено право особи видавати безвідкличні довіреності на певний час. Цю норму слід тлумачити таким чином, що безвідклична довіреність може бути видана виключно у випадках, прямо передбачених законом. Суд погоджується з доводами позивача та її представників щодо того, що станом на 30.09.2008 року єдиним законом, який прямо передбачав можливість видачі безвідкличної довіреності, був Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Як наслідок, умова спірної довіреності про її безвідкличність не відповідала вимогам ЦК України та підлягає визнанню недійсною. Разом з тим позивач та її представники не надали жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] на момент видачі спірної довіреності помилялась щодо юридичного значення та наслідків цієї юридичної дії. Похилий вік як такий не може бути єдиною та достатньою підставою для такого висновку. Більше того, за поясненнями представника позивача, [PERSON], позивач на той час дійсно мала намір здавати свої земельні ділянки в оренду, надавала довіреність саме для цього, бажає здавати їх в оренду й на момент розгляду справи в суді, але іншому орендарю, а не ТОВ «Преображенське». Суд звертає також увагу на те, що позивач, перебуваючи у ще більш похилому віці, 24.04.2015 року видала своєму синові, [PERSON], аналогічну за змістом довіреність (в тому числі на право укладання договорів оренди землі), яка посвідчена приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (зареєстровано у реєстрі за № 651). Однак цю довіреність з підстав її видачі особою похилого віку ніхто не оспорює. Таким чином, судом не встановлено фактів, у звязку з якими спірна довіреність могла б бути визнана недійсною в порядку ст. ст. 225, 229 або 230 ЦК України. Не надано стороною позивача й жодних доказів на підтвердження того, що спірна довіреність була видана під впливом тяжкої обставини, а тому немає підстав й для визнання її недійсною в порядку ст. 233 ЦК України. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Як свідчать встановлені судом факти, спірна довіреність була би вчинена й без умови про її безвідкличність, а тому недійсність цієї умови довіреності не може мати наслідком недійсність всієї довіреності. Тим більше, умова про безвідкличність жодним чином не перешкодила позивачу скасувати довіреність від 30.09.2008 року, що сталося 05.10.2016 року, тобто вже під час розгляду цієї справи в суді. Вирішуючи по суті вимоги про визнання недійсним спірних договорів оренди землі та застосування наслідків їх недійсності, суд виходить з такого. Єдиною підставою визнання цих договорів недійсними у позові вказана недійсність довіреності від 30.09.2008 року. Оскільки підстави для цього відсутні, суд, розглядаючи справу в межах заявленого предмету та підстав позову, може надати лише відповідну оцінку доводам позивача. Спірні договори оренди землі за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, чинного на час їх укладання, зареєстровані у встановленому на той час законом порядку, укладені уповноваженою від імені позивача особою [PERSON], та, як було встановлено під час розгляду справи, в цілому відповідали внутрішній волі позивача. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, тобто в даному випадку зі сторони орендодавця для позивача. Посилання представників позивача на те, що [PERSON] підписав спірні договори оренди землі і як директор ТОВ «Преображенське», суд до уваги не бере з таких мотивів. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Діючи без урахування цієї норми права, [PERSON] перевищив свої повноваження як представника позивача. Разом з тим, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Оскільки позивач прийняла від ТОВ «Преображенське» орендну плату за період, що частково охоплюється строком дії спірних договорів, тобто прийняла виконання за цими договорами, - суд розцінює її поведінку як схвалення укладених [PERSON] договорів оренди землі та приходить до висновку, що вони породили зобовязання для позивача з моменту їх укладення в силу вимог ст. 241 ЦК України. Крім того, станом на час розгляду справи в суді спірні договори оренди землі діють з урахуванням Додаткових угод до них від 01.12.2015 року, за змістом яких зі сторони ТОВ «Преображенське» договори підписані його представником [PERSON] Також суд прийшов до висновку, з урахуванням пояснень представника позивача [PERSON], що між сторонами виник спір щодо окремих умов спірних договорів та порядку їх виконання строку їх дії та розміру й порядку сплати орендної плати, і що причиною подання цього позову стало саме недосягнення згоди між сторонами з цих питань. Зокрема, у квітні 2015 року представник позивача [PERSON] звертався до ТОВ «Преображенське» із заявою про розірвання договорів оренди землі, тобто на той час позивач вважала для себе ці договори дійсними. Однак незадоволення однією з сторін умовами договору та наявність спору щодо виконання умов договору не є підставою для визнання його недійсним, оскільки зміна, розірвання та визнання договору недійсним є різними за підставами, порядком та наслідками вчинення діями. Оскільки сторона позивача безпосередньо зазначає й не приховує, що причиною подання позову є бажання передати спірні земельні ділянки іншому орендарю, суд вважає за необхідне зазначити, що такі дії порушили б переважне право ТОВ «Преображенське» на продовження орендних відносин, як попереднього орендаря. З огляду на це, підстави для визнання спірних договорів оренди землі відсутні. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 203, 215, 217, 239, 241, 247, 249 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial