Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У серпні 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 25652,00 грн. за договором позики (розпискою) від 25.01.2016 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25.01.2016 року громадянин України [PERSON] письмово звернувся до громадянина України [PERSON] з проханням про надання позики у сумі 19 246 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 00 коп., яка була надана гр. [PERSON] у якості матеріальної допомоги для здійснення ремонту власної житлової площі. У той же день, 25.01.2016 року, було складено розписку про те, що [PERSON] передав, а [PERSON] отримав позику у розмірі 19 246 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 00 коп. на термін 5 (п`ять) місяців. Проте через 5 (п`ять) місяців з дня отримання позики, а саме, 25.06.2016 року, громадянин України [PERSON] не виконав свої зобов`язання: не повернув гарантований в розписці платіж у сумі 19 246 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 00 коп., та ухиляється від будь яких контактів з громадянином [PERSON] .. 13.07.2018 року позивачем відповідачу було надіслано письмову вимогу (рекомендований лист, із зворотнім повідомленням) про повернення боргу в повному обсязі. Відповідач не забирав лист з пошти, ігнорував вимоги Позивача щодо повернення боргу. Листи повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За викладених обставин позивач змушений був звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 26.11.2018 року. Ухвалою суду від 26.11.2018 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 21.01.2019 року. 21.01.2019 року розгляд справи був відкладений на 11.04.2019 року через неявку сторін. Представник позивача - [PERSON]. (по ордеру серії ОД №534801 від 18.01.2019 року) в судове засідання 11.04.2019 року не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв`язку з неявкою відповідача у судові засіданні. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв та відзиву не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16.04.2019 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 25 січня 2016 року позивач уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 19246,00 грн. у якості матеріальної допомоги для здійснення ремонту власної житлової площі на термін 5 місяців, що підтверджується належним чином засвідченою копією розписки від 25 січня 2016 року (а.с.6). Як вбачається з позову та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав та передав відповідачу у борг кошти в сумі 19246,00 грн. Судом встановлено, що сума боргу становить 19246,00 грн., які на даний час відповідачем не повернуті та від виконання зобов`язань за договором позики він ухиляється. Строк повернення відповідачем коштів за договором позики за вимогою позивача, настав 26.06.2016 року. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно умов договору, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписку від 25 січня 2016 року з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку відповідача. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 19246,00 грн., а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. З огляду на порушення зобов`язання з повернення позики як грошового зобов`язання позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 25 652,00 грн., з яких 19 246,00 грн. - сума позики, 5 150,00 грн. - інфляційні втрати, 1 256,00 грн. - 3 % річних. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 25 652,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача (а.с.14). На підставі викладеного,

Outcome: approved