Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 14 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 46. В обґрунтування позову зазначав, що 14 лютого 2009 року він та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося, через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними, у зв'язку з чим частими стали сварки. На день подачі позову подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу є неможливими та суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив суд строк для примирення подружжя не надавати, розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, оскільки сторони з листопада 2017 року разом не проживають. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов визнає, просила суд строк для примирення подружжя не надавати, оскільки подружні відносини припинені з листопада 2017 року, та розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 14 лютого 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 46. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з листопада 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved