Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, що стягується з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 21 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис за №158. У шлюбі народилась дитина: [PERSON], [INFO]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року №204-6301-13-ц шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2010 року №2-1937-2010 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Позивач зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак ухиляється від виконання покладеного на нього судом обовязку, має заборгованість зі сплати аліментів, збільшуючи заборгованість, має у власності нерухоме майно. На момент подання позову мінімальний розмір аліментів на утримання дитини складає 930 гривень на місяць, що значно перевищує розмір аліментів, встановленого рішенням суду, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду. У судове засідання позивач не зявилася, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Встановлено, що з 21 березня 2009 року по 27 вересня 2013 року [PERSON] [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (арк.с.7,8,9,10). 27 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року № 204-6301-2013-ц (арк.с.7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2010 року з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на користь матері [PERSON] [PERSON], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття чи до зміни матеріального становища сторін, починаючи стягнення з 24 лютого 2010 року, допустивши негайне виконання в межах місячного платежу (арк.с.4). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, нести відповідальність з утримання дитини повинні обидва батьки. Відповідно до вимог\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~з 01 січня 2018 року визначено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років 1860 гривень. Тобто 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини становить в цьому випадку 930 гривень. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, відповідно до якого з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів, визначений рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2010 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття чи до зміни матеріального становища сторін, починаючи стягнення з 24 лютого 2010 року, допустивши негайне виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлений Законом розмір аліментів, визначений раніше, за рішенням суду розмір аліментів на утримання\~[PERSON], [INFO]\~у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, порушує її права на належне утримання від батька. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved