Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії та в позовних вимогах просив суд визнати за [PERSON] право власності на 625/1000 часток квартири [ADDRESS]. Зобов'язати реєстраційну службу головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за [PERSON] право власності на 625/1000 часток квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], Державна реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, повідомлені у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Суд вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 24 березня 2005 року [PERSON] придбано у власність квартиру [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 2169 (а.с. 3). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27.11.2008 р. встановлено факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з грудня 2002 року по листопад 2007 року включно. Визнано за [PERSON] право власності на 375/1000 часток квартири [ADDRESS]. Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а.с. 4-11). Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням чсток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приписами статті 182 Цивільного кодексу України предбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, а також обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Однак, відповідач [PERSON] не вичнила дій, направлену на державну реєстрацію права власності на свою частку квартири після набрання чинності рішення апеляційного суду м. Києві від 27.11.2008 р. чим порушує права та законі інтереси позивача, гарантовані ч. 1 ст. 361 Цивільного кодексу України, згідно якої співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Позивач має намір продати свою частку в квартирі. 09.12.2013 р. представник позивача [PERSON] звернувся до Державної реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності за позивачем на 625/1000 квартири [ADDRESS] Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 8814580 від 09.12.2013р. [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власноті, з тих підстав, що заявником подано правовстановлювальний документ (дублікат договору купівлі-продажу квартири) на квартиру [ADDRESS] згідно якого заявнику на праві власності належить вся квартира. Разом з тим, заявником подано рішення суду, згідно якого 375/1000 вказаної квартири визнано за іншою особою. Таким чином, не вбачається правових підстав для реєстрації всієї квартири за заявником на підставі дублікату договору купівлі-продажу. Крім того, згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборонн відчуження нерухомого майна міститься два записи про заборони віджучення цієї квартири (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем 625/1000 часток квартири [ADDRESS] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та ці вимоги підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] зобов'язати реєстраційну службу головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за [PERSON] право власності на 625/1000 часток квартири [ADDRESS] в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки він не звертався у встановленому законом порядку до реєстраційної служби про реєстрацію 625/1000 часток квартири [ADDRESS] та відмова державного реєстратора винесена з дотриманням вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial