Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У серпні 2019 року до Харківського районного суду Харківської області від представника [PERSON] ? адвоката Неминущого Петра Сергійовича, який діє на підставі ордеру серії ХВ №18810016, виданого у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», надійшла позовна заява (уточнена 26 вересня 2019 року), в якому позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування позовних вимог адвокат Неминущий П.С. вказав, що з 19.08.2015 по 21.01.2019 сторони у справі перебували у реєстровано шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину ? [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем з січня 2018 року проживають окремо, шлюбні відносини припинено. Однак, за ввесь цей час відповідач не цікавиться життя свого сина, не бачиться з ним, не виконує покладені на нього законом обов`язки, не піклується про його духовний та фізичний розвиток тощо. Більш того, у зв`язку із такою поведінкою відповідача, малолітній син не пам`ятає батька, у нього не має ніяких почуттів та прив`язаності. Позивач здійснює за сином належних догляд та забезпечує його повноцінний розвиток самостійно, без допомоги відповідача. Відповідач перешкоджає виїзду сина за кордон для оздоровлення та відпочинку, не надаючи для цього відповідного дозволу. Відтак, з посиланням норми закону та на надані суду документи, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Шинкарчука Я.А. 16 серпня 2019 року у зв`язку з недотриманням позивачем вимог статі 175 ЦПК України, позовна заява ухвалою суду залишена без руху, визначено недоліки, які слід усунути, а також надано позивачу строк для їх усунення. 26 вересня 2019 року від представника позивача через засоби поштового зв`язку до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 16.08.2019, разом з уточненим позовом. 01 жовтня 2019 року судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача у даній справі, зокрема, [PERSON] зареєстрований за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ухвали суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 12 грудня 2019 року від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи ? Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області. Згідно ухвали суду від 03 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ? Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, а також виключено з числа третіх осіб ? Службу у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації. 16 грудня 2020 року до канцелярії суду надійшов висновком Харківської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини ? [PERSON] . На підставі ухвали суду від 16 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено слухання справи по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Неминущого Петра Сергійовича в матеріалах справи міститься заява, в якій представник просить проводити розгляд даної справи у його відсутність та відсутність позивача, задовольнити позов в повному обсязі, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Харківського районного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогамист.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається із свідоцтва про нарощення серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області 07.09.2015, [PERSON] народився [INFO] у місті Південне Харківського району Харківської області, а батьками його записано ? [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9 том1). Згідно заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-14 том 1). З відповіді Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради «Центр первинної медичної допомоги №5 Харківського району» за вих.№ 361 від 30 липня 2019 року на адвокатський запит від 01.07.2019 №01/07-2 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 02.08.2018 по час надання відповіді, знаходить на обліку в КНП ХРР «ЦПМД №5 Харківського району» АПСМ с.Липці та на всі відвідування закладу дитина приходила у супроводі матері (а.с. 21 том 1). У відповідності до характеристики [PERSON] виданої Лук`янцівським дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) «Надія» Лук`янківської сільської ради Харківського району Харківської області за вих.№08.07.2019 №78 (а.с.22-23 том 1) та інформації про оплату послуг Лук`янцівського ДНЗ «Надія» за вих.№ 08.07.202199 №79 (а.с. 25-26 том 1) судом встановлено, що [PERSON] відвідує відповідний дошкільний заклад, куди його приводять та забирають його мати [PERSON] або його бабуся [PERSON] . Батьківську плату за харчування у дошкільному закладі вносить [PERSON] . З висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області за вих. №01-22/2343 від 10.12.2020 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.118-125 том 1) вбачається, що служба у справах дітей встановила ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] та вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилалась на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов`язків виховувати та утримувати свого сина, не виконує. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною другою статті 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом (положення частини першої статті 152 СК України). Згідно положень частин першої-третьої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абзацу 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За роз`ясненнями пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом пункту 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про його байдужість до долі сина. З огляду на наведене, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно свого малолітнього сина ? [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує його необхідним вихованням, навчанням, доглядом, в судове засідання не з`явився, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із статті 169 СК України, має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Висновок за результатами розгляду справи За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved