Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свій позов тим, що протягом 2014-2018 років [PERSON] на підставі усної домовленості проживала в належному позивачу на праві власності будинку за адресою вул. Б. Хмельницького, 47, с. Леськи, Черкаського району, Черкаська області. У період проживання відповідач користувалася водою та природнім газом, однак за надані комунальні послуги відповідну плату не вносила. У звязку із цим перед комунальними підприємствами утворилася заборгованість за постачання природного газу в розмірі 15 596 грн. 12 коп. та за водопостачання 735 грн. Відповідач зобовязувалася сплатити заборгованість до 02.08.2018, однак взяті на себе зобовязання не виконала. З огляду на вказане позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також 3% річних за прострочену заборгованість. В судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. У зв'язку із цим, 30.10.2018 судом, на підставі ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позицію представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке. Позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок, який знаходиться за адресою вул. Б. Хмельницького, 47, с. Леськи, Черкаського району, Черкаська області, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 10014931 від 06.03.2006. На підставі усної домовленості із власником будинку у ньому проживала [PERSON] Унаслідок несплати відповідачем, під час проживання в будинку, плати за надані послуги з газо,-водопостачання у позивача перед комунальними підприємства утворилася заборгованість у розмірі 15\~500 грн. за спожитий газ та 735 грн. за водопостачання. Указане підтверджується розпискою [PERSON] від 02.06.2018, згідно якою остання визнає зазначений вище борг, який зобовязувалася погасити до 02.08.2018. Наявність боргу за спожитий газ підтверджується квитанцією Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут», згідно якої заборгованість за наданням послуг із газопостачання до вказаного вище домоволодіння станом на 01.06.2018 складала 15 596 грн. 12 коп. Зазначену заборгованість 31.07.2018 погашено в повному обсязі сином позивача [PERSON], що підтверджується квитанцію про сплату коштів. Окрім цього сином позивача 28.08.2018 погашено заборгованість із водопостачання в розмірі 783 грн., що також підтверджується квитанцією про сплату коштів. Згідно зі ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Статтею 811\~ЦК України\~передбачено,\~що договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки договір найму житла між [PERSON] та [PERSON] укладено в усній формі, сторонами не додержано вимог щодо письмової форми даного договору, передбачених ст. 811 ЦК України. Разом із тим, згідно із ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. При цьому, ст. 811 ЦК України не містить імперативного застереження, що недодержання сторонами письмової форми договору найму має наслідком його недійсність (нікчемність). Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини повязані з наймом (орендою) житла. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на те, що [PERSON] під час складання розписки від 02.06.2018 визнано наявність саме в неї заборгованості за комунальні послуги, суд приходить до висновку, що при передачі будинку в найм обовязок сплати комунальних послуг покладався на відповідача. Після припинення договору найму (оренди) житла та у звязку з несплатою комунальних послуг [PERSON] складено розписку, згідно якої вона зобовязувалася сплатити у період з 02.06.2018 до 02.08.2018 грошові кошти на загальну суму 16\~235 грн. Згідно висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Документом, що підтверджує укладення договору позики й фіксує передачу грошових коштів, може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі та містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. Отже, умовами здійснення новації є по-перше двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Ураховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку відбулася новація договору, а саме припинення зобовязання за договором найму (оренди) житла в частині сплати боргу за комунальні послуги замінено новим зобовязанням договором позики, що випливає із змісту розписки [PERSON] від 02.06.2018. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання, згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З розписки вбачається, що [PERSON] зобовязувалася повернути борг в строк до 02.08.2018, однак у вказаний строк зобовязання не виконала. За розрахунками позивача сума основного боргу складає 16 331 грн. 12 коп., однак вказана сума не відповідає сумі боргу зазначеній у розписці [PERSON] від 02.06.2018, у якій зафіксовано наявність в останньої заборгованості в розмірі 16 235 грн. Окрім указаної розписки інших достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували розмір наявної у відповідача заборгованості за договором позики позивачем не надано. У звязку із цим, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 16 235 грн. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору позики від 02.06.2018 є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено обов'язок зі сплати боргу. У позовній заяві [PERSON] з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України просив суд стягнути 3% річних від простроченої за 13 днів суми основної заборгованості. З огляду на те, що основна сума боргу складає 16235 грн. 3% річних за прострочення виконання зобовязання складають 17 грн. 30 коп. (16235 (сума заборгованості) * 3% (три відсотки річних) * 13 (кількість днів прострочення заборгованості /365 (кількість днів у році). Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково, стягнувши з [PERSON] 16 235 грн. основної суми боргу та 17 грн. 30 коп. - 3 % річних за прострочення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за таких обставин судвважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 3000,0 грн. (три тисячі гривень 00 коп.), які підтверджені договором № 3 про надання правової допомоги від 01.09.2018 рокуукладеної між позивачем і адвокатом [PERSON] та квитанцією прибуткового касового ордеру. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Outcome: partial