overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу покійних батьків [PERSON] та [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що його покійні батьки [PERSON], який помер [INFO] та його покійна мати [PERSON], яка померла [INFO], проживали в зареєстрованому шлюбі в с.Шрубківці Летичівського району з 1935 року по 1996 рік. Реєстрація шлюбу проводилася в Шрубківській сільській раді Летичівського району Хмельницької області в травні 1935 року так, як в той час покійна мати проживала в с.Шрубківці, а покійний батько в сусідньому селі Ставниці Летичівського району. Встановлення факту реєстрації шлюбу його покійних батьків йому необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що залишилася після померлих батьків, яку успадкувала його покійна мати після смерті батька, але не встигла оформити своїх спадкових прав. Інших спадкоємців немає. Нотаріус, до якого він звернувся з проханням про видачу зазначеного свідоцтва, відмовив йому в цьому і запропонував подати свідоцтво про шлюб покійних батьків. Цієї вимоги він виконати не може, оскільки свідоцтво про шлюб було загублено ще в роки Великої Вітчизняної війни, а у видачі повторного свідоцтва або дубліката його ДРАЦС Летичівського районного управління юстиції йому відмовлено зважаючи на те, що книги державної реєстрації актів про шлюб не збереглись та до державного архіву Хмельницької області не передавалися. Неможливість іншим чином підтвердити те, що його покійні батьки проживали в зареєстрованому шлюбі змушує його звертатись до суду. Просить встановити факт реєстрації шлюбу покійних батьків [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], який був зареєстрований у травні 1935 року в с.Шрубківці Летичівського району Хмельницької області. У судове засідання заявник надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Шрубківської сільської ради Летичівського району Хмельницької області в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення вимог заяви не заперечує. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки факт реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON], постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.08.2014, сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 009282, виданим Летичівською районною адміністрацією, заявою Шрубківської сільської ради Летичівського району № 86 від 05.09.2014 та довідкою Шрубківської сільської ради Летичівського району № 219 від 28.08.2014. Встановлення цього факту необхідно [PERSON] для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про доповнення судового рішення по справі за його позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні вимогами про покладення обов'язку на відповідача про надання побачень з дитиною, поскільки він таку вимогу заявляв у позові, однак суд з цієї вимоги рішення не прийняв. Сторони у судове засідання не з'явилися. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні його доньки [PERSON], [INFO], надавши йому побачення з дитиною на території міста чи за місцем проживання батька без присутності матері кожного четверга з 16 години 30 хвилин до 19 години, дозволивши йому цього дня забирати дитину з дитячого садка, першої суботи і неділі місяця та третьої суботи і неділі місяця з 9 години до 12 години, один раз на рік в літній період на період від 7 до 14 днів для спільного відпочинку при досягненні дитиною 5 -річного віку, а також дозволити йому приходити на всі свята в садочок за місцем виховання дитини. У позовній заяві [PERSON] заявляв вимоги про покладення обов'язку на відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з донькою Катериною. З приводу цих вимог суд рішення не прийняв. Виходячи з того, що суд при прийнятті рішення виходив з зобов'язального характеру щодо відповідача про надання можливості відповідачу зустрічатися з дитиною, суд приходить до висновку про доповнення рішення суду від 16 травня 2014 року вимогами щодо покладення обов'язку на відповідача [PERSON] надавати побачення позивачу [PERSON] з дитиною, дозволити йому забирати дитину у визначені рішення суду дні та години.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивач вказав, що 13 липня 1996 року він з відповідачкою уклав шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 116. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачкою. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Сімейні відносини припинили з грудня 2012 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. По багатьом питанням стосовно сім'ї, спільної мови або компромісів, щодо їх вирішення не знаходили. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору щодо розподілу майна на даний період часу не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з відповідачкою. Питання про стягнення аліментів на утримання дітей вирішено у окремому порядку. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився. До розгляду справи подав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. До розгляду справи подала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнала. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують з грудня 2012 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачкою. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. По багатьом питанням стосовно сім'ї, спільної мови або компромісів, щодо їх вирішення сторони не знаходили. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору щодо розподілу майна подружжя не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з відповідачкою. Питання про стягнення аліментів на утримання дітей вирішено у окремому порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому в якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Він єдиний спадкоємець за законом своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому відмовлено з тих підстав, що право власності спадкодавця на це майно підтверджено лише свідоцтвом про право на спадщину і за життя спадкодавець не встиг отримати державний на право власності на земельну ділянку. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на зазначене вище спадкове майно. Великодолинська селищна рада просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 21) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8) Позивач був сином спадкодавця і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. (а.с. 5-6) Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому відмовлено у зв'язку з тим, що право власності спадкодавця на це майно підтверджено лише свідоцтвом про право на спадщину і за життя спадкодавець не встиг отримати державний на право власності на земельну ділянку. (а.с. 3, 19) Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом на спадщину за законом. (а.с. 10) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [INFO] р. померла його мати [PERSON] і відкрилась спадщина щодо спадкового майна у виді земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. [ADDRESS].Ще 12.07.2010 р. спадкодавець склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок смерті усе належне майно заповіла йому та відповідачу в рівних частках. Він своєчасно звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку йому відмовлено через ту обставину, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. З цих підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері на ? частину зазначеного вище спадкового майна. Відповідач позов визнав повністю. (а.с. 48) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO] р. (а.с. 7) 12.07.2010 р. [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок смерті усе належне їй майно заповіла в рівних частках [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8) Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено через відсутність оригіналів документів на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно. Право власності спадкодавця на спадкове майно підтверджено копіями свідоцтва про право власності на житловий будинок та копією державного акта на право власності на земельну ділянку. (а.с. 9,18) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог пояснив, що відповідачка по справі його колишня дружина, а відповідач - син. Їм, сторонам по справі, на праві спільної часткової власності належить кімната площею 18,1 м.кв., кімната площею 10,4 м.кв. та лоджія площею 1,0 м.кв. у квартирі [ADDRESS]. 1/4 частина спірної квартири на праві власності належить його сину, а відповідачу по справі. Рішенням суду від 28 серпня 2006 року у їхньому спільному майні: кімнаті площею 18,1 м.кв., кімнаті площею 10,4 м.кв. та лоджії площею 1,0 м.кв. у квартирі [ADDRESS] були визначені частки --- частка кожного із них у вказаній спільній власності складає по 1/3 частці кожного. Однак відповідачі не визнають за ним права власності на 1/3 частину вказаних у квартирі приміщень.Тому у теперішній час виникла необхідність визнання за кожним із них права власності на вказані приміщення. Просить позов задовольнити, визнавши за кожним із них право власності на 1/3 частини кімнати площею18,1 м.кв., кімнати площею 10,4 м.кв. та лоджії площею 1,0 м.кв. у квартирі [ADDRESS]. Відповідачі, кожний окремо, пред*явленого позову не визнали. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 355 ЦК України: «Майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності». Відповідно до ст. 356 ЦК України: «Власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.» Згідно зі стю 358 ЦК України: «Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною влпасністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування таєї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.» При цьому, згідно зі ст. 361 ЦК України: «Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.» У судовому засіданні було встановлено, що 1/4 частина квартири [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], сину позивача. У судовому засіданні також було встановлено, що рішенням суду від 28 серпня 2006 року були визначені частки сторін у їхній спільній частковій власності: кімнаті площею 18,1 м.кв., кімнаті площею 10,4 м.кв. та лоджії площею 1,0 м.кв. у квартирі [ADDRESS]. Рішенням суду було встановлено, що частка кожного із них складає - 1/3. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у сумі 293 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідачів на користь позщивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказує, що з 16 лютого 2013 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини останні півроку вони з відповідачкою шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, в якій вказала, що з позовними вимогами згодна. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблений актовий запис № 98. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Сторони подружні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть; оскільки почуття любові та поваги між сторонами втрачено, примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе. Згода про місце проживання та утримання неповнолітньої дитини між ними досягнута. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 08.05.1998 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя в них було нормальним, поки відповідачка не поїхала на роботу в Італію, де перебуває в даний час. З того часу їхній шлюб фактично припинив своє існування вже 13 років. Припинити шлюбні відносини в органах ДРАЦС неможливо, оскільки відповідачка в даний час знаходиться за межами України. Примирення між ними виключається так, як шлюб існує формально. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає, строк для примирення просить не давати. Відповідач у судове засідання надіслала заяву про те, що справу просить розглянути в її відсутність, позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згідна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 ''Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції'' у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 26.05.2010 він зареєстрував шлюб з [PERSON] З відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах він проживав з 2002 року. Від спільного проживання мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спочатку вони з відповідачкою проживали в Росії, згодом переїхали жити в Україну. Сімейне життя складалося добре, будь-яких непорозумінь між ними не було, жили як і всі сім'ї. 14.12.2013 відповідачка разом з дітьми поїхала провідати своїх родичів у с.Саранське Поліського району Калінінградської області, через деякій час подзвонила і повідомила, що жити з ним не бажає і в Україну не повернеться. Він був здивований, адже до того часу будь-яких проблем у сім'ї не існувало. 04.04.2014 відповідачка привезла до нього їхніх дітей, а сама 06.04.2014 поїхала назад у Росію. З 14.12.2013 вони припинили спільне проживання і подружні відносини, відновлювати які він не бажає. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач у судове засідання надіслала заяву про те, що справу просить розглянути в її відсутність, позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згідна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у тому числі права та інтереси дітей, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дітей на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 ''Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції'' у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 27400 грн.. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що 01.07.2012 року в рахунок майбутніх платежів за будинок [ADDRESS] він передав [PERSON] 2000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою складеною останньою власноручно. У подальшому з вини відповідача правочин купівлі-продажу будинку не відбувся, оскільки тривалий час [PERSON] не могла оформити правовстановчі документи на будинок та земельні ділянки. Добровільно повернути отримані гроші в рахунок майбутніх платежів відповідачка відмовляється. У зв'язку з наведеним просить задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка позов не визнала, так як вважає, що договір купівлі-продажу будинку укладений не був з вини позивача, а сплачений в рахунок виконання договору платіж є завдатком, а не авансом, який поверненню не підлягає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За правилами ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Аналізуючи дану норму закону вбачається, що на момент укладення договору завдатку, між сторонами повинно існувати договірне зобов'язання, а не зобов'язання яке може виникнути в майбутньому. Судом встановлено, що на момент передачі грошей, сторони не уклали між собою основного правочину договору купівлі-продажу будинку, а лише дійшли згоди в майбутньому укласти такий правочин. Позивач в рахунок виконання договору купівлі-продажу передав відповідачці 2000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 01.07.2012 року. Відповідачка підтвердила в суді, що вона дійсно підписала розписку про отримання грошей в сумі 2000 доларів США, і ці гроші їй були передані. В даному випадку суд дійшов висновку, що сплачена грошова сума є авансом, так як передана відповідачці позивачем в рахунок майбутніх платежів, і не являється одним із способів забезпечення зобов'язання. За таких обставин позивач має право вимагати повернення авансу в зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу. Згідно курсу Національного Банку України станом на період з 06.09.2014 року по 08.09.2014 року 1000 доларів США еквівалентні 12900 грн. Викладене свідчить, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 25800 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved