Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У серпні 2014 року заявниця звернулася в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на Україні, вказавши, що вона, [PERSON], народилась [INFO] в м. Єреван, Республіка Вірменія. У травні 1991 року вона разом зі своїм неповнолітнім сином, [PERSON], [INFO], прибула на постійне місце проживання до України, та оселились в [ADDRESS]. У 2006 році заявниця отримала громадянство України та паспорт громадянки України, виданий Кам'янсько-Дніпровським РВ УМВС України в Запорізькій області 27.05.2006 року (копія додається). Також їй було присвоєно ідентифікаційний номер Державною податковою інспекцією України та внесено до Державного реєстру фізичних осіб 20.07.2006 року. З 27 липня 2006 року, після отримання паспорту громадянина України, її місце проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідними відмітками у паспорті. У 2009 році вона з родиною змінили місце проживання у зв'язку з чим 14 липня 2009 року вона зареєструвалась за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що позивач мав намір змінити місце реєстрації. Управлінням Державної міграційної служби в м. Запоріжжя було зроблено відповідний запит до Енергодарського міського відділу УДМС України в Запорізькій області на предмет факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Станом на сьогоднішній день відомості в Енергодарському міському відділі УДМС України в Запорізькій області, що підтверджують факт її проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, не збереглись. Паспорт СРСР серії [NUMBER], виданий 29.10.1982 року у м. Єреван було знищено. Також не збереглась і домова книга будинку за адресою [ADDRESS]. Встановлення факту постійного проживання на території України заявниці необхідно для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон. У зв'язку з вищевикладеним позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить суд встановити факт того, що вона - [PERSON], [INFO], та її син - [PERSON], [INFO], постійно проживали на території України з 24.08.1991 року по сьогоднішній день. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви не заперечувала. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, пояснення представника зацікавленої особи, вислухавши показання свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що знайомі з [PERSON] з 1991 року,а саме: свідок [PERSON] - допомагав заявниці облаштуватись на новому місці, свідок [PERSON] - проживав поряд з будинком заявниці в по [ADDRESS], а свідок [PERSON] - за проханням [PERSON] влаштовував заявницю на роботу до АСП «ім.. Вільних інтернаціоналістів», вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Так заявницею та її представником доведено і обґрунтовано позовні вимоги в частині встановлення факту проживання [PERSON] на території України з 1991 року і можуть бути задоволені у відповідності зі ст.256 ЦПК України, згідно якої у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Однак суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання на території України з 1991 року сина заявниці - [PERSON], [INFO], оскільки він не є заявником у справі, та на сьогоднішній час він має повну цивільну дієздатність і в змозі самостійно звернутись до суду із заявою про захист невизнаного права.

Outcome: partial