Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 29.02.2012 між сторонами було укладено кредитний договір № б/н згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач свої зобов'язання передбачені кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач у судові засідання не з'явився повторно, про слухання справи повідомлявся належним чином Ухвалою суду від 22.02.2016 визнано явку представника позивача обов'язковою (а.с. 70, 74). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строк позовної давності в частині нарахування процентів за кредитом, оскільки він почався після несплати чергового платежу (а.с. 66-69, 75). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у судовому засіданні 29.02.2012 між сторонами було укладено кредитний договір № б/н згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-33). Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 (справа №6-14 ис 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.02.2012 станом на 30.06.2015 вбачається, що строк погашення заборгованості процентів за кредитом настав 30.04.2012 з моменту настання строку погашення заборгованості відповідачем було проведено сплату, як тіла кредиту так і суми загальної заборгованості за процентами в загальному розмірі 760 (сімсот шістдесят) гривень, з яких: 700 (сімсот) грн. 00 коп. сплачені 23.07.2012, а 60 (шістдесят) грн. 00 коп. 25.07.2012 (а.с. 5). З моменту сплати останнього платежу відповідачем строк позовної давності переривався, а тому перебіг позовної давності щодо стягнення процентів за кредитом почався після несплати чергового платежу, оскільки платіж процентів за кредитом припадав на 31.07.2012. Отже з моменту прострочення сплати чергового платежу процентів за кредитом 31.07.2012 до моменту звернення банку з позовом 03.08.2015 встановлений законом загальний трирічний строк позовної сплив. Крім того, як передбачено п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу та пені). Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.02.2012 станом на 30.06.2015 вбачається, що строк погашення пені та комісії за кредитом настав 01.05.2012 , а штрафу в розмірі 500грн. та 5% від суми позову настав 01.06.2012 , коли відповідач порушив строки сплати платежів по пені та комісії більше ніж на 30 днів (а.с. 5, 6). Таким чином, з моменту прострочення сплати пені та комісії по кредиту 01.05.2012 та з моменту нарахування штрафу 01.06.2012 до моменту звернення банку з позовом 03.08.2015 встановлений законом спеціальний річний строк позовної давності сплив. Згідно з ч. 3. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що Позивачем при зверненні з позовом до суду пропущений строк (строк позовної давності). а про причини пропуску строку давності представник Позивача не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, що існують підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 200 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial