Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У січні 2014 року до суду надійшла позовна заява, яку позивач 08.07.2014 року уточнив, та просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], та такою, що втратила підстави бути зареєстрованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є власником квартири № 15, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач проживав та був зареєстрований у вищезазначеній квартирі з 27.07.1983 року, а у 2001 році квартиру ним було приватизовано. 20.02.2002 року між позивачем -[PERSON] та відповідачкою - [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення вищезазначеного шлюбу, [PERSON] була зареєстрована у даній квартирі та проживала разом з позивачем до 28.02.2002 року (6 діб). Після зазначеної дати вони проживали близько трьох років за межами України, а після повернення на Батьківщину у 2005 році вони придбали домоволодіння за адресою: [ADDRESS], де й мешкали до розлучення. 24.09.2010 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно даного рішення шлюбно-сімейні відносини, між подружжям були припинені 20.06.2010 року, і саме з того часу відповідачка переїхала жити з домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], до своїх батьків. Тобто, з 2005 року [PERSON] у квартирі позивача не проживала та на сьогоднішній день не проживає, участь у її утриманні не приймає. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири в своїх розрахунках вказують кількість мешканців - 2 особи та нараховують по своїм тарифам відповідні розмірі грошових коштів, які сплачує позивач. Визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно для зменшення плати за квартиру та комунальні послуги, що суттєво впливає на її матеріальне становище. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав. У судове засідання позивач не з'явився, але представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що в квартирі позивача вона зареєстрована, але з 20 червня 2010 року вона там не проживає, так як шлюбно-сімейні відносини з позивачем не склалися. До того ж, 24 вересня 2010 року рішенням суду їхній шлюб було розірвано. Позивач у користуванні квартирою [ADDRESS] їй перешкоджає. Проти зняття її з реєстрації в даній квартирі заперечувала, оскільки зареєструватися за іншою адресою вона не має можливості. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2001 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно розпорядження № 169-01, є власником [ADDRESS] (а.с. 3). 20 лютого 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 8). 24.09.2010 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно даного рішення шлюбно-сімейні відносини, між подружжям були припинені 20.06.2010 року, і саме з того часу відповідачка переїхала жити з домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], до своїх батьків (а.с. 9). Згідно довідки від 05.06.2014 року в даній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON] - його колишня дружина, [PERSON] та [PERSON] - їхні сини (а.с.32). Факт не проживання відповідачки [PERSON] більше одного року у спірній квартирі, а саме з 20 червня 2010 року і до теперішнього часу, підтверджено у судовому засіданні поясненями відповідачки та представника позивача. Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Посилання відповідачки на той факт, що позивач перешкоджав їй у праві користування квартирою [ADDRESS], суд не бере до уваги, оскільки дані пояснення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому що належних та допустимих доказів цього відповідачкою не надано. Таким чином, суд вважає за можливе визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Однак, що стосується позовних вимог, щодо зняття [PERSON] з реєстрації у квартирі [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тобто рішення суду про визнання особи втратившою право користування житловим приміщення - є підставою для зняття особи з реєстрації. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] втратила право на проживання у спірній квартирі, то з огляду на вищевикладене, вимоги позивача [PERSON], стосовно втрати підстав бути зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial