Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення у належній позивачам 31/100 частки квартири [ADDRESS] частки в рівних долях за кожним, визнати право власності на них. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що отримали у власність у порядку приватизації приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS], загальною площею 30,2 м.кв. Фактично ж квартира №12 не є самостійною квартирою, а є частиною квартири № 3, розташованої за цією ж адресою і яка складається з чотирьох житлових кімнат, площами 14,1 м.кв., 20,0 м.кв., 21,0 м.кв. та 10,7 м.кв., кухні площею 8,8 м.кв., коридорів площею 9,2 м.кв. та 1,0 м.кв., вбиральні площею 1,4 м.кв. На час коли, усі приміщення квартир будинку [ADDRESS] були комунальними (приміщення спільного заселення), то нумерації підлягали усі житлові приміщення (кімнати) і приватизована позивачами квартира (а фактично кімната) мала номер «12». Після приватизації відбулося перенумерування усіх приміщень у будинку не по житловим кімнатам, а по квартирам, у зв'язку із цим, квартира, в якій розташовані належні позивачам на праві власності приміщення, стала мати «№ 3». Зазначені невідповідності позбавили позивачів належним чином здійснити перереєстрацію свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що, в свою чергу, позбавило позивачів можливості розпоряджатися належним їм майном та призвело до порушення їх права власності. Під час розгляду справи позивачі позов підтримали. Відповідач [PERSON] 03.03.2017р. звернувся до суду із заявою, у якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2005 року, виданого житлово-комунальним відділом казенного підприємства «Імпульс» /а.с.4/, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності приміщення у квартирі спільного заселення [ADDRESS]. 20.03.2006р. Шосткинським міськрайонним бюро технічної інвентаризації був здійснено реєстрацію права власності позивачів із визначенням їх часток у вказаному вище об'єкті нерухомості, а саме зазначено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належать по 1/3 частки квартири спільного заселення [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи (у тому числі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі № 589/3310/15-ц) та пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, самостійної квартири під № 12 фактично не існує, а вона є частиною квартири № 3, розташованої за цією ж адресою. Наведене підтверджується і технічним паспортом /а.с.6-7/, згідно з яким квартира [ADDRESS] складається з чотирьох житлових кімнат площами 14,1 м.кв., 20,0 м.кв., 21,0 м.кв. та 10,7 м.кв., кухні площею 8,8 м.кв., коридорів площею 9,2 м.кв. та 1,0 м.кв., вбиральні площею 1,4 м.кв. Загальна площа квартири складає 86,2 м.кв. При цьому, у вказаному технічному паспорті зазначено, що належна позивачам частка у цій квартирі фактично складає 31/100, до неї відносяться: житлова кімната площею 20 кв.м., 31/100 кухні, коридорів та вбиральні. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі № 589/3310/15-ц за заявою [PERSON], [PERSON], поданої через аналогічні невідповідності у нумерації квартири, було встановлено факт, що [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності фактично належить 48/100 частини квартири [ADDRESS], а також факт, що 21/100 частка квартири за [ADDRESS] і належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Спановським М.П. і зареєстрований в реєстрі за №1842 фактично має адресу: 21/100 частка квартири [ADDRESS]. Таким чином, інші співвласники квартири за [ADDRESS] - відповідачі [PERSON] та [PERSON], - мають у спільній сумісній власності 48/100 часток цієї квартири, а також [PERSON] має у власності 21/100 її частки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутого права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст.. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачам правомірно було набуто право спільної часткової власності на 31/100 частки квартири [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2005 року, виданого житлово-комунальним відділом казенного підприємства «Імпульс». При цьому, виходячи з положень ч.1 ст. 357 ЦК України, за якими частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, а також зважаючи на відсутність домовленості між позивачами щодо зміни розміру їх попередньо визначених часток, суд вважає, що кожному позивачу належить по 31/300 частки квартири [ADDRESS] ( 31/100 : 3). Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Підсумовуючи зазначене, позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON], слід задовольнити. При цьому враховуючи, що виділу у натурі частки із спільного майна або поділу майна в даному випадку не було, вимог про виділ часток в натурі позивачі в межах даної справи не висувають, суд задовольняє позов шляхом визначення розміру ідеальної частки кожного з позивачів у саме квартирі [ADDRESS], з наступним визнанням права власності на них. Враховуючи, що позивачами заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за ним, суд залишає судові витрати за фактично понесеними. При цьому, з кожного з позивачів слід стягнути на користь держави недоплачений судовий збір за відповідні вимоги про визнання за ними права власності.

Outcome: approved