Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Служби безпеки України (Відповідач, СБУ), про усунення перешкод у здійсненні права власності та припинення арешту, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні права власності - арешт нерухомого майна, накладений постановою старшого з ОВС 3 відділу 1 управління ГСУ СБ України підполковника юстиції [PERSON] від 26.09.2012 року в межах кримінальної справи № 702 на невизначене майно та все нерухоме майно, що належить [PERSON] - припинити. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.07.2012р. ГСУ СБ України підполковником юстиції [PERSON] відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу №702 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України. З метою забезпечення цивільного позову слідчим у справі було винесено постанову від 26.09.2012 року про накладення арешту на майно [PERSON] Однак, Шевченківським районним судом м.Києва 15.10.2012 року постанову слідчого від 17.07.2012 р. про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 364-1 КК України було скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2012 р. вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. 11.11.2014р. [PERSON] звернувся до ГСУ СБУ з клопотанням про скасування постанови від 26.09.2012р. про накладення арешту на його майно та вжиття заходів щодо звільнення від обтяження нерухомого майна. ГСУ СБУ на вказане клопотання повідомило [PERSON] листом № 6/13-1484/2 від 11.12.2014 р. про те, що «... з моменту набуття законної сили судового рішення про скасування постанови про порушення кримінальної справи відносно [PERSON], постанова про накладення арешту на майно вказаної особи втратила чинність на підставі ст.236-8 КПК України (в редакції 1960 року)». 30 грудня 2014 р. представник [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотання про скасування арешту на майно. Слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва Мальцевим Д.О. відмовлено в розгляді вказаного клопотання, оскільки накладення арешту на майно [PERSON] відбулось 26.09.2012р., до набрання чинності нині діючого Кримінального процесуального кодексу України, яким не передбачено вирішення судом питання про скасування арешту майна, накладеного слідчим за Кодексом, який діяв раніше. Станом на дату звернення до суду із даним позовом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяжене все нерухоме майно, яке належить [PERSON] В судовому засіданні Представник позивача -[PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Корчкова О.С. в судовому засіданні щодо вирішення вказаного питання поклався на розсуд суду. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 17.07.2012р. ГСУ СБ України підполковником юстиції [PERSON] відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу №702 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України. З метою забезпечення цивільного позову слідчим у справі було винесено постанову від 26.09.2012р. про накладення арешту на майно [PERSON] З копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, вбачається, що на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт, відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 26.09.2012 року ст. слідчий в ОВС ГСУ СБУ [PERSON] (а.с.9). 15.10.2012р. постановою судді Шевченківського районного суду м.Києва постанову слідчого від 17.07.2012 р. про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 364-1 КК України скасовано (а.с.4). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12 2012 р. вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін (а.с.5-6). Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 236 КПК України (в редакції 1960 року) набрання законної сили постанови судді про скасування постанови про порушення кримінальної справи тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства встановлювалися обмеження. У листі від 11.12.2014р. ГСУ Служби безпеки України повідомили представника Позивача [PERSON], що з моменту набрання законної сили судового рішення про скасування постанови про порушення кримінальної справи відносно [PERSON], постанова про накладення арешту на майно вказаної особи втратила чинність. 20 листопада 2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України, глава 17 якого врегульовує питання арешту майна. Відповідно до п.9 розділу XI «Перехідних положень» цього Кодексу запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вказувалось вище за п. 9 Розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року арешт майна застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його скасування у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи викладене, слід зазначити, що станом на момент подачі вказаної позовної заяви, відпала необхідність у арешті всього нерухомого майно позивача, що також в судовому засіданні не заперечувалося стороною відповідача, оскільки вищевказана постанова Шевченківського районного суду м.Києва про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 364-1 КК України скасована, та є такою що набрала законної сили, а тому наявність арешту накладеного на все нерухоме майно позивача порушує його права відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, про необхідність припинення арешту накладеного постановою старшого з ОВС 3 відділу 1 управління ГСУ СБ України підполковника юстиції [PERSON] від 26.09.2012 року в межах кримінальної справи № 702, оскільки таким чином може бути захищено право позивача щодо розпорядження, належним йому майном, та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про наявність обтяження його нерухомого майна. Враховуючи викладене, на підставі ст. 236 КПК України (в редакції 1960 року), ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 41, 124 Конституції України та

Outcome: approved