Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, про вселення та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказала, що з 2005 року зареєстрована та проживала в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] та його дружиною - відповідачем [PERSON], а також їх неповнолітньою дитиною. В 2014 році між подружжям - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] погіршились стосунки. Відповідач почала перешкоджати позивачам користуватись квартирою. Син залишив квартиру та в подальшому не зміг нею користуватись та здійснювати догляд за позивачем [PERSON] Відповідач [PERSON] створює конфліктні ситуації, перешкоджає користуватись ванною, не допускає до вбиральні, застосовує фізичну силу, вчиняє тиск фізичний і психологічний на позивача [PERSON], що стало причиною для звернення до психіатричного закладу ТМО «Психіатрія» у м. Києві, де була поміщена на стаціонарне лікування з діагнозом F-06-4 органічний тривожний розлад, тривожно-астенічний синдром. Вказує, що до такого стану її довела протиправна поведінка відповідача. У неї пропав нормальний сон, вона не може заснути, переслідує почуття, що відповідач її вб'є. У зв'язку з цим просить стягнути моральну шкоду 10 000 грн. В судовому засіданні позивачі та їх представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відвідач та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. На підтвердження необґрунтованості заявлених вимог вказали, що позивачі із спірної квартири не виселялися, в квартирі знаходяться їх речі, предмети домашнього побуту. Жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачем не вчинялося. Позивач [PERSON] з власної ініціативи проживає в будинку, який є спільною власністю подружжя і щодо якого є судовий спір про поділ спільного майна подружжя. Вважають, що матеріалами справи не підтверджено вчинення нею неправомірної поведінки, що спричинили страждання позивачу [PERSON] Висновок соціально-психлолгічного дослідження №19-08-16 про те, що позивач відчуває моральні страждання внаслідок агресивної поведінки відповідача та проведення розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди за «методикою встановлення заподіяння моральної шкоди за методом оцінки розміру компенсацій спричинених страждань» вважає неналежним доказом. Вказує, що даний спір виник з метою створення негативної характеристики відповідача, з огляду на наявність спору щодо витребування дитини і встановлення її місця проживання. Заслухавши позивачів та їх представників, відповідача та її представників, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, а також спеціалістів, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до Довідки Форми №3 від 16.07.2016 року № 568 (а.с.22) в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідач [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON]. Квартира належить сторонам на праві приватної власності (а.с.5-9). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні та конфліктні відносини, що призвели до сварок, в наслідок чого позивач [PERSON] залишив спірну квартиру та в подальшому нею не користувався. Наразі позивач [PERSON] проживає у будинку в [ADDRESS], який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить [PERSON] (а.с.69). Позивач [PERSON] вказує на фізичний та моральний тиск з боку невістки - [PERSON] Відповідач принижує, кричить, ображає брутальною лайкою, погрожує фізичною розправою. Протиправна поведінка відповідача стало причиною для звернення [PERSON] до психіатричного закладу ТМО «Психіатрія» у м. Києві, де була поміщена на стаціонарне лікування з діагнозом F-06-4 органічний тривожний розлад, тривожно-астенічний синдром. Вказує, що до такого стану її довела протиправна поведінка відповідача. У неї пропав нормальний сон, вона не може заснути, її переслідує почуття загрози своєму життю з боку відповідача. Дарницьке управління поліції на запит суду надало матеріали перевірок щодо звернень позивача [PERSON] про перешкоди у користуванні квартирою, які чинить відповідач (а.с.36; 103-127). З наданих матеріалів вбачається, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] позивачу [PERSON], яка є співвласницею. Відповідач влаштовує конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою, штовхає, кричить, ображає, не впускає [PERSON] до житла, змінила замки. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] (а.с.47) та [PERSON] (а.с.48), де [PERSON] пояснила, що останніх 4 роки позивач [PERSON] неодноразово зверталась з проханням переночувати у неї, оскільки невістка [PERSON] виганяє її з квартири, перешкоджає у її користуванні. З весни до глибокої осені вона надавала позивачу для проживання свій садовий будинок на дачі, а взимку [PERSON] переходила жити до іншої знайомої. Кілька разів вона з позивачкою приходила до спірної квартири, у неї ключів від вхідних дверей не було, тому вони сиділи на сходах і чекали відповідачку. Коли остання відкривала вхідні двері квартири, то вчиняла з позивачкою таку сварку, що здавалось враження нездорової і неврівноваженої людини. А коли одного разу їм вдалось попасти у коридор квартири, то вона побачила вибиті двері кімнати, де мешкала позивачка, але відповідачка їх зразу ж вигнала з квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що певний час позивач [PERSON] жила в її помешканні, оскільки відповідач їй перешкоджала користуватись спірною квартирою. Причини перешкод вона не знає, але позивачка була дуже знервованою і збентеженою таким ставленням до неї з боку відповідача. Таким чином позивачем [PERSON] доведено, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого вона не може потрапити до квартири, де позивач зареєстрована та має право на проживання та користування вказаним житлом в зв'язку з чим позивач змушена проживати в іншому житловому приміщенні. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1, ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1, ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1-2, ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вбачається, що чинення перешкод у користуванні спірною квартирою полягає у відмові відповідача впускати [PERSON] до спірної квартири. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача [PERSON] щодо вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частини першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення вимог [PERSON] про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, тому в частині вимог даного позивача необхідно відмовити. Суд не може покласти в основу рішення показання свідків [PERSON], яка є матір'ю відповідача, [PERSON], яка є кумою відповідачки, [PERSON], оскільки вони в спірній квартирі бували періодично нетривалий час і не були свідками описаних вище подій. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. На підтвердження правомірності заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачами надано висновок соціально-психлолгічного дослідження №19-08-16 (а.с.13-20), за результатами якого [PERSON] відчуває моральні страждання внаслідок сприйнятої нею як агресивної поведінки співвласниці спільної квартири [PERSON] щодо перешкоджання добросусідському проживанню у спільній квартирі і наслідків цього правопорушення. Спеціаліст стверджує, за наявних власних акцентуацій, піддослідна особа відчуває моральні страждання внаслідок сприйняття нею як протиправних дій відносно себе. Розумною та справедливою компенсацією може бути: вибачення громадянки [PERSON] за неправомірну поведінку з одночасним досягненням згоди/мирової угоди щодо розселення на справедливих умовах, а за відсутності згоди - отримання достатньої суми на комплекс заходів щодо розселення, який може становити 100000 грн. Вказані обставин підтвердив у судовому засіданні допитаний спеціаліст [PERSON] Спеціалістом було досліджено можливість проведення розрахунку розміру відшкодування шкоди за «методикою встановлення заподіяної моральної шкоди за методом оцінки розміру компенсацій спричинених страждань» (формулою Ерделевського) та прийнято висновок про неможливість визначення розміру моральної шкоди. До матеріалів справи було надано рецензію на висновок соціально-психологічного дослідження №19-08-16 психологом Копишинською Л.О. Відповідно до рецензії теоретичні положення, використані в якості аргументів при підготовці «Висновку соціально-психологічного дослідження» не відповідають сучасним положенням теорії судової експертизи та сучасному стану експертної практики у справах про компенсацію моральної шкоди. Висновки, зроблені за результатами психологічного обстеження не відповідають застосованим методикам та процедурі обстеження. Характер «Висновку» є тенденційним та упередженим і не має наукової та практичної цінності (а.с.82-90). Дані висновки рецензії підтвердила у судовому засіданні спеціаліст Копишинська Л.О. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] 10 000 грн. моральної шкоди. Згідно ст.79; 88 ЦПК України при частковому задоволенні судом позову [PERSON] з відповідача на користь вказаного позивача підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial