Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року в розмірі 408 342 грн. 86 коп. із [PERSON] та звернення стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачам, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 лютого 2006 року між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 18/КВ/Ф-06, який забезпечений іпотечним договором від 09 лютого 2006 року, укладеним між банком та відповідачами. Предметом договору іпотеки є чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] . ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, укладеного між ПАТ «Дельтабанк», ТзОВ «Український промисловий банк» та Національним Банком України від 30 червня 2010 року набуло право вимоги за кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року та забезпечувальними договорами. Позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість перед банком у розмірі 408 342 грн. 86 коп. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року в розмірі 408342 грн. 86 коп. Ухвалою від 25 березня 2019 року заочне рішення від 08 квітня 2016 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Просив суд про застосування строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суду подала заяву про розгляд справи без її участі та заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Від її представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника. У заяві представник просив суд також застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Згідно з кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року ТзОВ «Український промисловий банк» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою 15% річних, строком повернення до 08 лютого 2011 року (а.с.5-8). В забезпечення виконання кредитних зобовязань, у тому числі за кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року, між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 09 лютого 2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. за № 54-Д (а.с.9-12), предметом якого є нерухоме майно - чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] , що належить на праві власності іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 02 січня 2003 року. На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань укладеного між ПАТ «Дельтабанк», ТзОВ «Український промисловий банк» та Національним Банком України від 30 червня 2010 року, ТзОВ «Український промисловий банк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року (а.с.14-19). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позичальник [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року, та станом на 16 червня 2014 року її заборгованість по договору становить 408 342 грн. 86 коп. (що є гривневим еквівалентом, стоном на день проведення розрахунку 34 815.29 доларів США), з яких: тіло кредиту - 233 568 грн. 06 коп. (19 914 дол. США) та відсотки - 174 774 грн. 80 грн. (14 901 дол. США 29 центів) (а.с.13, 221). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Таким чином, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року у кредитора ПАТ «Дельта Банк» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак усіма відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Кінцевий строк дії кредитного договору № 18/КВ/Ф-06 від 09 лютого 2006 року сторони обумовили - 08 лютого 2011 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останні платежі за кредитом [PERSON] здійснила 30 листопада 2012 року в розмірі 50 дол. США та 31 січня 2013 року у розмірі 50 дол. США на погашення відсотків (а.с. 221). За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Представником відповідача у судовому засіданні факт погашення боргу за відсотками 30 листопада 2012 року та 31 січня 2013 року заперечувався. Представник вказав, що дані погашення позичальник [PERSON] не здійснювала. Із урахуванням принципу змагальності сторін та положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що сам по собі розрахунок не може бути доказом на підтвердження наявності заборгованості та її погашення, у випадку його оспорення стороною по справі. Згідно ст. 22.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Позивачем не долучено копій (роздруківок) розрахункових документів визначених ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Доказом погашення кредиту позичальником 30 листопада 2012 року та 31 січня 2013 року також могла бути виписка по рахунку, однак такої виписки матеріали справи не містять. За відсутності документів первинного банківського обліку розрахунок заборгованості не може бути належним доказом часткового погашення кредиту. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами факту переривання позичальником строку позовної давності 30 листопада 2012 року та 31 січня 2013 року. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із позовом до суду банк звернувся 04 серпня 2014 року, що підтверджується штампом відділення поштового зв`язку, проставленому на конверті у якому до суду надійшла позовна заява, тобто із пропуском загальної позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити за пропуском загального строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 527 ч.1, 530, 589, 590, 612, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed