Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі ПАТ «Страхова компанія «Універсальна»), [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що він є власником автомобіля [NUMBER]. 24 вересня 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталась в результаті вчинення відповідачем [PERSON] злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, він, [PERSON]. зазнав майнової шкоди. Оскільки [PERSON] уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», він, позивач, звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку №92 від 31.03.2015 р. судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №466/5800/14-ц вартість автомобіля марки «Volkswagen Golf» (д.н.з. [NUMBER]) до ДТП в цінах на дату проведення експертизи становить 150391,12 грн, а вартість автомобіля після ДТП в цінах на дату проведення оцінки становить 36059,19 грн. З огляду на такі обставини, з урахуванням поданої в червні 2015 року заяви про збільшення позовних вимог, просить постановити рішення, яким: - стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 28 727,32 грн. (50000,00 грн (ліміт відповідальності страховика) 20762,68 грн (здійснена часткова виплата) 510,00 грн (франшиза)); - стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 64 841, 93 грн. у відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (114331,93 (загальна сума відшкодування) 20762,68 грн (часткова виплата страховика) 28727,32 грн (решта суми, що має бути сплачена страховиком)); - стягнути з відповідачів понесені ним витрати по оплаті судового збору та проведення судової автотоварознавчої експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, в заяві про збільшення позовних вимог та долученому до справи письмовому поясненні. Представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зіславшись на доводи, які вкладені в долучених до справи письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» [PERSON], відповідача [PERSON] та його представників [PERSON] і [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін. дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2013 р. о 18:00 на автодорозі «Львів-Брюховичі» мало місце ДТП [PERSON], який керував автомобілем марки «Nissan Primera» (днз. 00159ТС), внаслідок грубого порушення вимог Розділу 1 п.1.10, Розділу 12 п.12.3. Правил дорожнього руху допустив кутове зіткнення з належним мені на праві власності автомобілем марки «Volkswagen Golf» (днз. ВС7234СО), увійшовши в контакт передньою правою частиною автомобіля марки автомобіля марки «Nissan Primera» з лівою боковою частиною переднього лівого крила автомобіля марки «Volkswagen Golf», що призвело до розвернення автомобіля марки «Nissan Primera» проти годинникової стрілки і контактування його передньою частиною (бампером автомобіля) з боковою частиною автомобіля марки «Volkswagen Golf» в районі передньої та задньої лівої дверки. Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2014 р. по справі №466/1199/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. При розгляді матеріалів кримінальної справи в суді [PERSON] свою вину у вчиненні злочину визнав повністю. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України даний вирок є обов'язковим в частині, що стосується вчинених відповідачем-2 дій, тому вина [PERSON] у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 0286775, діючого на момент ДТП. Страховиком у правовідносинах страхування вказаної фізичної особи є ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до положень ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається із матеріалів справи позивачем 24.07.2014 р. було направлено на адресу відповідача-1 - ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, як вбачається з наявних матеріалів, страхова компанія свої зобов'язання за договором страхування (полісом) та виплати потерпілому суми страхового відшкодування виконала лише частково. Зокрема, 16 вересня 2014 року страховою компанією було здійснено часткове перерахування позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 20762,68 грн. Відповідно до висновку №92 від 31.03.2015 р. судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №466/5800/14-ц вартість належного позивачу автомобіля марки «Volkswagen Golf» (днз. ВС7234СО) до ДТП в цінах на дату проведення експертизи становить 150391,12 грн, а вартість автомобіля після ДТП в цінах на дату проведення оцінки становить 36059,19 грн. З огляду на вказане, власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf» (днз. ВС7234СО) [PERSON] підлягає до відшкодування сума в загальному розмірі 114331,93 грн, що визначається як різниця між вартістю автомобіля в стані до та після ДТП. Відтак, суд приходить до висновку, що беручи до уваги встановлений законом граничний розмір страхової суми в розмірі 50000,00 грн., а також встановлену полісом франшизу в розмірі 510,00 грн., сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача складає 28727,32 грн. Вказана сума є різницею між лімітом відповідальності страховика в розмірі 50000,00 грн, а також здійсненою ним частковою виплатою страхового відшкодування в розмірі 20762,68 грн та франшизою в розмірі 510,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача-2 [PERSON] суми завданих збитків, суд приходить до наступного. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розяснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п.36.6. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що із відповідача-2 [PERSON] слід стягнути на користь позивача збитки у розмірі 64841,93 грн, розмір яких визначається як різниця між загальною сумою відшкодування в розмірі 114331,93 грн та частковою виплатою страхової компанії в розмірі 20762,68 грн, а також рештою суми, що підлягає до стягнення із страховика в розмірі 28727,32 грн. Відхиляючи доводи представника відповідача-1 ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», суд приходить до висновку, що надані ним звіти №1332/13 від 08.11.2013 р. та №888/14 від 24.06.2014 р. не можуть вважатися належними та допустимими засобами доказування, оскільки суперечать Наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 «Про затвердження [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» (надалі Наказ № 142/5/2092). Зокрема, при складанні звіту №1332/13 від 08.11.2013 р. оцінювачем було порушено пункти 3.1., 4.4. Наказу № 142/5/2092, оскільки не долучено жодних витягів з інтернет-сайту, на які він посилався у висновку та які покладалися в основу даних про вартість автомобіля, що свідчить про непідтвердження таких даних. Також оцінювачем порушено пункти 3.4., 3.12 Наказу № 142/5/2092 та табл.3.2. додатку 3 до Наказу № 142/5/2092. Зокрема, не враховано, що пошкоджений автомобіль був зареєстрований у ВРЕР ДАІ УМВС України з обслуговування Пустомитівського р-ну та міста Львова, а відтак, при визначенні середньої ринкової ціни автомобіля безпідставно було взято коефіцієнт 1.0, який застосовується до інших районів, а не коефіцієнт 1,03, який застосовується для регіону з інвестиційною привабливістю, яким є м. Львів. При складанні звіту №888/14 від 24.06.2014 р. оцінювачем було порушено пункт 7.18 Наказу № 142/5/2092, згідно до якого вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися. Всупереч вищенаведеному, оцінювач визначив вартість утилізації за власною формулою, зокрема у звіті №888/14 від 24.06.2014 р. зазначив, що вартість працездатних та ліквідних складових автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та коефіцієнт ліквідності за мінусом вартості робіт по їх демонтажу та вартості металобрухту складових, які залишилися, складає 53200,00 грн. Також, звіт №888/14 від 24.06.2014 р. не містить жодних розрахунків вартості технічно справних складників автомобіля Позивача, як це вимагають пункти 7.20, 7.21, 7.36 та пп. 8.5.10 - 8.5.12 п. 8.5 Наказу № 142/5/2092. Крім того, при складанні звіту №888/14 від 24.06.2014 р. оцінювачем [PERSON] було безпідставно застосовано п. 7.19 Наказу № 142/5/2092, згідно до якого у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ. Застосуючи вказаний пункт оцінювачем не було долучено жодних доказів, які підтверджують наявність даних про продаж аналогічного автомобіля, тип, конструкція привода тягових коліс, тип та робочий об'єм двигуна, тип коробки передач та інших складників силової передачі, габаритні розміри, період випуску, комплектність тощо якого схожі до ознак автомобіля Позивача. Вказані дані не вбачаються також з долученої до висновку роздруківки з сайту www.autoonline.ua. При цьому, не заслуговують на увагу надані в судовому засіданні пояснення оцінювача [PERSON] про те, що зазначений в роздруківці автомобіль є автомобілем позивача, оскільки останній повідомив, що належний йому транспортний засіб на продаж на сайті www.autoonline.ua не виставляв і не надавав такого права іншим особам. Також суд приходить до висновку, що звіти №1332/13 від 08.11.2013 р. та №888/14 від 24.06.2014 р. не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, оскільки складалися в різні періоди, а відтак, визначення вартості автомобіля позивача в стані до та після ДТП за вказаними звітами призведе до порушень прав позивача на отримання законної суми відшкодування. Щодо доводів представника страхової компанії про те, що визначення вартості автомобіля позивача в стані до та після ДТП мало відбуватися в цінах саме на момент ДТП, а не на момент проведення експертизи, суд зазначає наступне. Абзацом 3 п.15 Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. зазначено, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Аналіз вказаного розяснення дає підстави вважати, що при визначенні різниці вартості автомобіля має враховуватися стан автомобіля до ДТП та після ДТП. Жодних розяснень про те, що має враховуватися вартість транспортного засобу саме на момент пригоди Постанова Пленуму не містить. Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, нормами Цивільного кодексу України чітко визначено, що розмір завданих потерпілому збитків має визначатися на момент розгляду справи, а не на дату їх завдання. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 741,43 грн. В подальшому, у звязку із поданням заяви про збільшення позовних вимог позивачем здійснено доплату судового збору в розмірі 243,60 грн. Також, позивачем долучено копію квитанції №466 від 04.02.2015 р. про оплату вартості проведеної судової експертизи в розмірі 2152,50 грн. Таким чином, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача-1 слід стягнути в користь позивача 963,22 грн. судових витрат, а з відповідача-2 слід стягнути в користь позивача 2174,31 грн. судових витрат.

Outcome: approved