Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне проживання з відповідачем було нетривалим, всього три місяці. Останній вчиняв сварки та скандали, у зв'язку із чим вона вимушена була переїхати до батьків. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом його здоров'я, розвитком. Заборгованість по аліментах, які стягнуті з відповідача судовим рішенням, складає близько 20000 грн. Востаннє [PERSON] відвідував сина 01.01.2014 р. Дитина батька не пам'ятає, на фото його не впізнає. З урахуванням викладеного та посилаючись на вимоги ст. 164 СК України, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, не використав наданого законом права на участь у розгляді справи, до судового засідання не з'явився. 18.04.2016 р. до суду надійшла заява [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 07.04.2016 р., про відмову останнього від батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON], 2013 року народження, та згоду на розгляд справи у його відсутності (а.с. 43). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. До суду надійшов лист з проханням розглянути справу у відсутності представника вказаної установи, позовні вимоги [PERSON] підтримують у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району у судовому засіданні вважала, що позов, пред'явлений [PERSON], підлягає задоволенню, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків: з дитиною не спілкується, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не підтримує родинний зв'язок, не допомагає матеріально. Враховуючи викладене, районною адміністрацією по Заводському району Запорізької міської ради було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та прокурора, яка вважала за необхідне позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з таких підстав. Під час розгляду справи встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідальність щодо виховання, навчання та розвитку дитини покладається на кожного із батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 даного Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначала, що відповідач з квітня 2014 року не цікавиться сином, не проявляє інтересу до його майбутнього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не відвідує її, не телефонує, не надає матеріальної допомоги. Дитина батька не пам'ятає, на фото його не впізнає. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із позивачем та її батьками (а.с. 125). Зі змісту довідки, наданої Мар'янівською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області вбачається, що за вказаною вище адресою позивачем створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини (а.с. 126). На теперішній час позивач у зв'язку із працевлаштуванням мешкає у м. Запоріжжі, а дитина на літній період залишилась із її батьками у сел. Мар'янівка. [PERSON], 2013 року народження відвідує Вершинський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ступеня-дошкільний навчальний заклад» Куйбишевської районної ради Запорізької області (а.с. 127). З медичної довідки вбачається, що дитина здорова, привита планово, побутові умови та догляд за нею хороший (а.с. 128). Відповідно до характеристики, виданої на дитину керівником Вершинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня-дошкільний навчальний заклад» Куйбишевської районної ради Запорізької області вбачається, що ступінь участі батька у вихованні дитини оцінити складно. Зі слів бабусі, останній не бере участі у вихованні дитини (а.с. 127). Позивач під час розгляду справи зазначила, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання сина ні за рішенням суду про стягнення з нього аліментів, ні в добровільному порядку. Вказані доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Так, рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.06.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2014 року. Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дитини, чим фактично ухиляється від обов'язку її утримувати. Рішення суду набрало законної сили 29.07.2014 р. (а.с. 44-45). З розрахунку, наданого державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заборгованість [PERSON] за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] станом на 25.04.2016 р. складає 19627,56 грн. (а.с. 66). З висновку, наданому Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області - як органом опіки та піклування за місцем проживання дитини, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, матеріально дитині не допомагає, тому є доцільним позбавлення його батьківських прав (а.с. 9). Відповідно до висновку № 01-14/0703 від 24.06.2016 р. орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаного висновку орган опіки та піклування зазначив, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно дитини батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує, надав нотаріально засвідчену заяву з дозволом на усиновлення та згодою на розгляд справи щодо відмови від батьківських прав у його відсутності (а.с. 124). Суд вважає за необхідне взяти висновки органів опіки та піклування як за місцем проживання дитини, так і за місцем проживання батька, до уваги під час вирішення цього спору, оскільки вони підтверджуються іншими доказами, зібраними під час розгляду справи та складені на підставі повного та всебічного дослідження ступеня участі відповідача у вихованні та утриманні неповнолітнього сина. Відповідно до заяви, яка була надана відповідачем суду, останній відмовився від батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON], який народився [INFO]. Одночасно [PERSON] у вказаній заяві було зазначено про надання вільної та безумовної згоди на усиновлення його малолітнього сина будь-якою особою з переміною дитині прізвища, ім'я та по-батькові на розсуд усиновлювача. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом, [PERSON] роз'яснені правові наслідки усиновлення, передбачені СК України (а.с. 43). Вказане волевиявлення відповідача, на думку суду, свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками відносно неповнолітнього сина без поважних причин та бажання розірвати родинний зв'язок з сином. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, виступаючи перш за все на захист інтересів дитини, дійшов висновку про необхідність застосування до [PERSON], як батька дитини, такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, через що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджена сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved