Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний банк про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що відповідно до постанови від 15 грудня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55384314, з нього підлягало примусове стягнення 91586 грн. 88 коп. на користь ПАТ Перший український міжнародний банк за виконавчим написом № 1860 від 13 жовтня 2017 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Ознайомившись із виконавчим написом, який містився в матеріалах виконавчого провадження він з'ясував, що він вчинений на виконання укладеного між ним та Банком договору № GP5350065 від 08 листопада 2013 року, за невиконання якого з нього підлягає стягненню вказаний загальний борг, який складається із залишку боргу по кредиту в сумі 32665,98 грн., комісії 45126 грн.,52 грн., процентів 2046,71 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту 10905,01 грн., строкової заборгованості за комісією 827, 76 грн., строкової заборгованості за процентами 14, 9 грн., а також виконавчим написом нотаріуса з нього стягнуто 400 грн. витрат, пов'язаних із виконанням цього напису. Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, в тому числі й відсутність фінансових документів які б підтверджували розмір та нарахування заборгованості, що виключає безспірність вимог, просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того зазначив, що кредитні відносини були між ним та АТ «Банк Ренесанс», а ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до нього відношень не має. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з тих же підстав, що були зазначені і у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки ними було надано нотаріусу всі необхідні документи, що передбачені Переліком, а тому вважають, що відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус у наданих письмових поясненнях також заперечувала проти позову, вважаючи свої дії по вчиненню виконавчого напису такими, що відповідають вимогам нотаріального законодавства. Вказала, що з наданих Банком документів достовірно вбачалася безспірність боргових вимог. Також в заяві просила справу розглядати у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами. Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2013 року між [PERSON] та АТ «[PERSON] Капітал» був укладений кредитний договір GP5350065 (далі - Договір). Правонаступником АТ «[PERSON] Капітал» є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк». 03 січня 2014 року [PERSON] останній раз був винесений щомісячний платіж відповідно до Графіку платежів, зазначеному у кредитному договору. 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 1860 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 91586, 88 грн., що і стало підставою для відкриття виконавчого провадження№ 55384314. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності. Виконавчий напис було вчинено на підставі заяви Банка, до якої стягувачем додано Анкету-заяву, розрахунок заборгованості із зазначенням суми заборгованості, копію письмової вимоги боржнику з відміткою про її направлення. На спірність\~кредитного боргу\~вказує і\~той факт,\~що Банком\~13\~вересня 2018\~року було\~подано до\~суду позовну\~заяву про\~стягнення кредитного\~боргу з\~[PERSON]\~в загальній\~сумі 98305, 50 грн. Безспірність заборгованості [PERSON] для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Таким чином, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України Про виконавче провадження та пункту 3 Порядку. Статтею 50 Закону України Про нотаріат передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов'язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved