Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У серпні 2015 року позивач Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна (далі по тексту - позивач, ПАТ КБ «Надра») звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1, позичальник), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2, поручитель) про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2015 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2017 заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2015 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.05.2007 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем-1 було укладено Кредитний договір №74/П/РП/2007-840 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 65 700,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами 11,99% річних, та з остаточним поверненням 15.09.2033. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем-2 було укладено Договір поруки №74/П/РП/2007 (далі по тексту - Договір поруки) відповідно до умов якого поручитель та боржник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань несуть солідарну відповідальність. Оскільки, відповідач-1 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, станом на 24.07.2015 у останнього утворилась заборгованість за Кредитним договором у розмірі 68 245,09 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним, причини неявки не повідомив, водночас, у прохальній частині позовної заяви позивач просить слухати справу у відсутність представника у разі відсутності останнього у судовому засіданні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. 09.02.2018 на адресу суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, у прохальній частині відзиву представник відповідача просить слухати справу у його відсутність. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника позивача та представника відповідача. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.05.2007 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем-1 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 65 700,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами 11,99% річних, та з остаточним поверненням 15.09.2033. (а.с. 6-7) Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором перед відповідачем-1, надав останньому грошові кошти в розмірі 65 700,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №NL-3 від 16.05.2007. (а.с. 21) З метою забезпечення своєчасного виконання та повного виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором, 16.05.2007 між позивачем та відповідачем-2 було укладено Договір поруки, згідно умов якого передбачено, що у відповідності з цим договором поручитель зобов'язаний солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором. (а.с. 8) В подальшому, 09.03.2010 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились викласти вказаний Кредитний договір в новій редакції. (а.с. 9-12) 09.03.2010 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем-2 було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого передбачено, що у відповідності з цим договором поручитель зобов'язаний солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором. (а.с. 17) Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст. 526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 1.1. Додаткової угоди до Кредитного договору, позичальник сплачує Комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0% річних від суми Кредиту/суми зобов'язань Позичальника (під сумою зобов'язань Позичальника Сторони розуміють різницю суми кредитних коштів, що надані Кредитором Позичальнику за цим Договором, та суми кредитних коштів, що повернені Позичальником Кредитору). Як зазначає позивач, взяті на себе за Кредитним договором відповідач-1 не виконує, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 68 516,59 доларів США, з яких: - 61 558,84 доларів США - непогашений кредит; - 6 686,25 доларів США - несплачені відсотки; - 241,88 доларів США - пеня за порушення умов кредитного договору; - 29,62 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема суд вбачає підстави для стягнення з відповідачів пені у розмірі 6 545,27 грн. та грошової суми у розмірі 68 245,09 доларів США, з яких: 61 558,84 доларів США - непогашений кредит; 6 686,25 доларів США - несплачені відсотки. Що стосується вимог в частині стягнення штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 4.1. Додаткової угоди №1 до Кредитного договору, у разі невиконання Позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати Кредиту та процентів відповідно до умов цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Сплата неустойки (пені) здійснюється Позичальником шляхом зарахування коштів на відповідні рахунки Кредитора в розмірі, нарахованому Кредитором відповідно до п. 4.1. цього Договору, одночасно з погашенням відповідних сум заборгованості. Водночас, у разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.5., 3.3.7. - 3.3.21. цього Договору Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 3 (три) проценти від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 по справі №6-2003цс15, покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу та пені призведе до покладення на відповідачів подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення грошового зобов'язання, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» штрафу слід відмовити. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідачів про невиконання позивачем положень ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині направлення вимоги щодо повернення платежів, строк яких не настав. Так, згідно ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 03.01.2015, чинній на момент подання позовної заяви), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Водночас, вказана норма закону не позбавляє кредитора права на звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, згідно з 3.2.3 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача-1 дострокового повернення Кредиту та/або процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у разі затримання Позичальником сплати Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць або перевищення сумою простроченої заборгованості суми Кредиту більш як на 10 процентів або несплати Позичальником в терміни, встановлені цим Договором більше однієї виплати по Кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми Кредиту та інше. Також, не заслуговують на увагу посилання представника відповідачів на те, що п. 3.2. Кредитного договору не відповідає вимогам законодавства, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі ініціювали питання про визнання пункту договору, з яким вони не погоджуються, недійсним. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості позивача, з дня укладення Кредитного договору (16.05.2007) по 11.09.2014, тобто, понад 7 років, позичальник погашав заборгованість перед позивачем, що свідчить про визнання останнім умов Кредитного договору та погодження з ними. Крім того, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Доводи сторони відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до суми заборгованості, оскільки, сторони встановили строки внесення щомісячних платежів, а відтак, початок перебігу строку необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного щомісячного платежу, суд вважає також безпідставним, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих вимог законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо стягнення неустойки - пені та штрафу (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж по сплаті заборгованості за Кредитним договором здійснено позичальником 11.09.2014, до суду позивач звернувся у серпні 2015 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності. Також, не заслуговують посилання відповідачів на припинення поруки, що вбачається з наступного. Так, відповідно до п.п. 1.1. та 1.2. Договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором та відповідає перед Банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки, Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно до 10 числа поточного місяця (п. 2.4. Додаткової угоди №1 до Кредитного договору), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі за №6-272цс16 від 29.06.2016). Отже, посилання відповідачів на те, що порука відповідача-2 припинена у зв'язку з тим, що прострочення кредитної заборгованості почалося з 2014 року, після якого позивач протягом шести місяців не пред'явив вимоги до поручителя, не ґрунтується на вимогах закону. Частиною 2 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення в цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 12.02.2018 Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США - 100 доларів - 2 705 грн. 85 коп. Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 1 846 712 грн. 14 коп. (68 245,09*27,06) + пеня у розмірі 6 545 грн. 27 коп. Таким чином, з урахуванням викладеного, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп. в рівних частинах з кожного з них, що документально підтверджено. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial