Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . Після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, їхній малолітній син залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач належної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Вона працює в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на посаді вихователя-методиста. Однак розмір заробітної плати є недостатнім для утримання сина, забезпечення його усім необхідним. Як їй відомо, відповідач [PERSON] матеріально забезпечений, щомісячно він отримує заробітну плату у розмірі 10\~000грн., хоча офіційно не працевлаштований. Стан здоров`я відповідача задовільний, на його утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей не має. На підставі вищевикладеного, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи відбувався у відсутність позивачки [PERSON] . Однак до суду від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в тому числі і через оголошення, розміщене на сайті суду. Про причини своєї неявки не повідомив та відзиву на позов, жодних заяв, клопотань до суду не подав. Згідно вимог\~ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка та її представник не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до\~вимог ч.2\~ст.247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 липня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції (а.с.4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який після припинення між ними фактичних шлюбних відносин проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.5,9). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] працює в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей на посаді вихователь-методист, її середньомісячний дохід становить 20 212,47грн. (а.с.10). Оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та дитині належним чином матеріально не допомагає, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Зі слів позивачки, [PERSON] матеріально забезпечений, хоча офіційно не працює. Стан здоров`я відповідача задовільний, на його утриманні непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей не має. Так, згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінгімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначені\~вище вимоги\~закону,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~на утримання\~малолітнього сина\~аліменти у\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 2000грн.\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~від прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи з\~11\~серпня 2021\~року (дати\~подання позову\~до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved