Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить 52/100 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Власником інших 48/100 частин будинку є відповідач по справі. Тривалий час між ними існував спір щодо часток в будинку, тому не вирішувалось питання щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням. В цілому біля будинку згідно технічного паспорту БТІ на житловий будинок за 1999 рік фактична площа земельної ділянки становить 0,1682га. Разом з тим, відповідач неправомірно приватизував земельну ділянку біля будинку площею 0,1215га, що не відповідає його частці в будинку. На підставі ст. 120 ЗК України, оскільки він набув право на 52/100 частин житлового будинку, до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,08746га, на якій розташована його частина будинку та яка відповідає його частці в будинку. Таким чином, приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою та передачею відповідачу земельної ділянки площею 0,1215га порушено його права. Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Петропавівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №47 від 17 листопада 2013 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS]; визнати недійсим свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №565799 від 28 листопада 2013 року, видане реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; скасувати проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1215га. При розгляді справи позивач позовні вимоги доповнив. Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням сільської ради №279 від 15 серпня 1997 року передано у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12га. На час прийняття даного рішення також було обов'язковим погодження між співвласниками житлового будинку розподілу земельної ділянки відповідно до часток в праві власності на будинок. Дане рішення впливає на права позивача на даний час, оскільки позивач позбавлений можливості отримати земельну ділянку в користування відповідно до його частки в будинку, тому підлягає скасуванню в судовому порядку. Остаточно просив суд визнати незаконним та скасувати ріщення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №279 від 15 серпня 1997 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12га по [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати рішення Петропавівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №47 від 17 листопада 2013 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS]; визнати недійсим свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №565799 від 28 листопада 2013 року, видане реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; скасувати проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1215га. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник Петропавлівсько-Борщагівської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечували. У судове засідання представник реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що на час розгляду справи в суді житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] - 48/100 частин та [PERSON] - 52/100 частин житлового будинку. [PERSON] набув право власності на 48/100 частин житлового будинку на підставі рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 16 травня 1980 року. Даним рішенням суду між співвласниками [PERSON] та [PERSON] розділено житловий будинок [ADDRESS], при цьому [PERSON] виділено у власність 52/100 частин. В подальшому 26 лютого 1996 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом - [PERSON] на 52/100 частин житлового будинку. 07 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 52/8100 частин житлового будинку. 22 квітня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 52/100 частин житлового будинку. 15 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 52/100 частин житлового будинку. 22 вересня 2010 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 52/100 частин будинку [PERSON] Відповідно до ст. 9 ЗК України 1990 року, в редакції чинної на час прийняття оспорюваного рішення, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. За ст. 17 ЗК України 1990 року, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Місцева Рада народних депутатів розглядає у місячний строк зазначені клопотання та матеріали і приймає рішення з цього питання. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №279 від 15 серпня 1997 року на підставі заяв громадян передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,12га, що знаходиться по [ADDRESS]. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки [PERSON] став власником житлового будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], на час прийняття оспорюваного рішення в 1997 року його права порушені не були. Твердження позивача, що дане рішення унеможливлює отримання земельної ділянки в майбутньому відповідно до частки в будинку, не підтверджує порушення його права станом на 1997 рік або прийняття рішення з порушенням чинного на той законодавства. Сторони не надали суду належні та допустимі докази скасування даного рішення. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до порядку, встановленого в ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до земельно-шнурової книги, яка була відкрита в 1985 році, за [PERSON] закріплена земельна ділянка розміром 0,12 га, за [PERSON] - 0,03га. Відповідно до земельно-шнурової книги, яка була відкрита в 1995 році, за [PERSON] закріплена земельна ділянка розміром 0,12 га, за [PERSON] (із зміною власників частини житлового будинку [PERSON], [PERSON]) - 0,03га. Розмір земельної ділянки площею 0,03га була закріплена ще за [PERSON] на підставі наказу виробничого об'єднання плодово-овочевого господарства «Совки» №154-278 від 19 квітня 1984 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. З пояснень сторін встановлено, що між співвласниками житлового будинку тривають неприязні стосунки та наявні судові спори щодо нерухомого майна. 14 травня 2013 року узгоджувальною комісією по землекористуванню при виконавчому комітеті Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради складений акт. Згідно акту комісією було встановлено, що межі земельних ділянок [PERSON] не порушені та відповідають розмірам плану забудови садиби, кадастровому плану земельної ділянки, фактична площа становить 0,1215 га. Незгода підписання акту погодження меж земельної ділянки викликана особистою неприязню з боку [PERSON], тому від підпису акту встановлення та погодження меж [PERSON] відмовився. Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №55 від 27 червня 2013 року затверджено акт узгоджувальної комісії по землекористуванню при виконавчому комітеті Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 14 травня 2013 року та надано дозвіл [PERSON] на виготовлення документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] згідно фактичних розмірів земельної ділянки. Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №47 від 17 жовтня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS]. 28 листопада 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САК №565799, видане реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на земельну ділянку площею 0,1215га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За ст. 30 ЗК України, 1990 року, чинного на час придбання частини житлового будинку [PERSON] при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Посилання позивача, що ним не погоджені межі, тому це є підставою для задоволення позовних вимог, суд вважає необґрунтованими, оскільки погодження меж земельних ділянок в розуміння ст. 198 ЗК України є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок, а тому відмова суміжного землевласника або землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок не є підставою вважати, що погодження не відбулось. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що після розподілу житлового будинку в натурі між співвласниками [PERSON] та [PERSON] у 1980 році, був проведений фактично розподіл земельної ділянки. Крім того, з поданих суду технічних паспортів на житловий будинок [ADDRESS], вбачається, що фактичний порядок користування між [PERSON] та колишніми співвласниками склався фактичний порядок користування. Доказів перенесення паркану, встановлення інших меж, зменшення площі земельної ділянки позивача за рахунок земельної ділянки відповідача, суду подано не було. Оскільки рішення радою прийняті в межах своєї компетенції, позивач не надав доказів на спростуванням рішення та наказів про передачу земельних ділянок площами 0,12 га та 0,03га, при отриманні свідоцтва про право власності на земельну ділянку відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed