Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

у січні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 56996 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот дев'яносто шість доларів США) 73 центів та судовий збір у розмірі 23095 (двадцять три тисячі дев'яносто п'ять тисяч) 58 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], укладено кредитний договір №223396416 відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 164500 доларів США 00 центів строком до 18.06.2023, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки у розмірі 13,5% річних, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати інші зобов'язання в прядку та у строки передбачені умовами договору, однак належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 30.10.2018 представником подано клопотання про заміну сторони у справі у зв'язку із укладенням договору відступлення від 30.05.2018 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» (а.с. 85). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 84), заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки представника суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.06.2008 відповідач звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту на підставі якої 18.06.2008 між ВАТ Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], укладено кредитний договір №223396416 відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 164500 доларів США 00 центів строком до 18.06.2023, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки у розмірі 13,5% річних, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати інші зобов'язання в прядку та у строки передбачені умовами договору (а.с. 15-30 18.05.2009 між банком та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до умов якого з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризових явище в економіці в Україні сторони збільшили строк кредиту на 29 календарних місяців, у зв'язку із цим дата остаточного погашення кредиту змінилася до 18.11.2025 (а.с. 31-35). 27.04.2010 між банком на відповідачем укладено додаткову угоду №2 відповідно до умов якої сторони дійшли згоди щодо збільшення строку кредиту на 10 календарних днів у зв'язку із чим строк погашення кредиту 18.09.2026 (а.с. 36-38). Проте, всупереч вимогам п. 3.1., п 3.3., п. 7.1., п. 7.2. кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, таким чином станом на 30.11.2017 заборгованість становить: 219904 доларів США 67 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 5940489 грн 36 коп., яка складається із: поточної заборгованості у розмірі 167907 доларів США 95 центів; заборгованості по відсотках у розмірі 56996 доларів США 72 центи (а.с. 10-14). Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках в іноземній валюті - доларах США. Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»! від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. У зв'язку із невиконання відповідачем своїх зобов'язань позивач надіслав на його адресу вимогу від 05.10.2015 №114-0-0-00/15-50385 про дострокове виконання грошових зобов'язань (а.с. 40-43). Також встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», які

Outcome: approved