Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 14 вересня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 6 300 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 30 % річних від розміру заборгованості (з вересня 2014 року ставку збільшено до 34,8 % річних, з квітня 2015 року ставку збільшено до 43,2 % річних). Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (пеню (в остаточному варіанті) в розмірі 0,24 % від суми боргу (щоденно) + 50 грн. (в разі виникнення прострочки понад місяць - +100 грн. на місяць), а також при порушенні грошових зобов'язань понад 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала в звязку з чим станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 54 377,18 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту 6 279,14 грн.; - заборгованість по процентам 42 032,46 грн.; - нарахованої пені в розмірі 3 000 грн.; - нарахованих штрафів в загальному розмірі 3 065,58 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що: -між сторонами відсутні договірні (кредитні) правовідносини, оскільки кредитний договір вона не підписувала, а підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не є укладенням договору та підставою для виникнення цивільно-правових зобов'язань; -з лютого 2012 року вона не користувалася кредитними коштами та не виконувала взяті на себе зобов'язання, що було обумовлено сімейними обставинами; -позивач, нарахувавши одночасно штраф та пеню за одне й те ж порушення, фактично застосував до позичальника подвійну цивільно-правову відповідальність за одне порушення, що не допускається законом; -заборгованість за кредитним договором є надто завищеною. Також відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 14 вересня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківських тарифів, пам'ятки клієнта, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит за тарифним планом кредитних карток «Універсальна» у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 6 300 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 2,5 % на місяць від розміру заборгованості (30 % річних). З вересня 2014 року розмір процентної ставки збільшено до 2,9 % на місяць (34,8 % річних), а з квітня 2015 року до 3,6 % на місяць (43,2 % річних). Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (пеню (в остаточному варіанті) в розмірі 0,24 % від суми боргу (щоденно) + 50 грн. (в разі виникнення прострочки понад місяць - +100 грн. на місяць), а також при порушенні грошових зобов'язань понад 30 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно договору позичальник також зобов'язана ознайомлюватися зі змінами в умовах обслуговування кредиту та банківських тарифах та в разі незгоди з такими змінами вимагати розірвання договору, попередньо та в повному обсязі сплативши наявну заборгованість (п.п. 1.1.2.3, 1.1.2.4, 2.1.1.5.3, 2.1.1.5.4 Умов і Правил). Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже відповідачка, підписавши 14 вересня 2010 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримавши кредитну картку та почавши користуватися кредитним коштами, приєдналася та погодилася з відповідними умовами, тарифами банку, що свідчить про укладення кредитного договору між сторонами. Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В звязку з цим станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 6 279,14 грн., що підтверджується розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Крім того позивачем нараховано заборгованість по процентам в розмірі 42 032,46 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком:\~ з 14 вересня 2010 року 2,5 % на місяць (30 % річних), з 01 вересня 2014 року 2,9 % на місяць (34,8% річних); з 01 квітня 2015 року - 3,6 % на місяць (43,2 % річних). Відповідно до\~ ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки,\~ дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Судом встановлено, що зміна базової процентної ставки за користування кредитними коштами відбулася відповідно до наказів від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682 (до 34,8 % річних) та від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838 (до 43,2 % річних). При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів (а.с. 7). З розрахунку боргу та виписки по рахунку позичальника вбачається, що [PERSON] припинила користуватися кредитними коштами (знімати кошти з картрахунку, сплачувати товари та послуги зі здійсненням оплати кредитною карткою) з 26 листопада 2014 року (що спростовує твердження відповідачки в цій частині). З цього часу жодних витрат по картрахунку позичальником здіснено не було, остання продовжувала користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до вказаної дати. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідачки про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п. 1.1.3.1.9 Умов і Правил. За таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентних ставок, що діяли в період здійснення витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів та, згідно матеріалів справи, були узгоджені сторонами (прийняті позичальником), а саме до 01 вересня 2014 року 30 % річних, з 01 вересня 2014 року 34,8 % річних. При цьому суд погоджується з розрахунком заборгованості по процентам, наданим позивачем станом на 01 квітня 2015 року, оскільки іншого не встановлено. Перерахунку підлягає розрахунок заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року, оскільки нарахування протягом цього періоду велося за ставкою, яка не була узгоджена сторонами 43,2 % річних. Таким чином заборгованість по процентам станом на 30 червня 2017 року (в межах заявлених позовних вимог) становить: -1 582,84 грн. (нараховані проценти станом на 01 квітня 2015 року); -4 983,33 грн. (нараховані проценти за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року, виходячи з незмінного розміру заборгованості за тілом кредиту, включаючи прострочену, за періоди, вказані позивачем у розрахунку, помноженої на процентну ставку 34,8 % річних, з подальшим діленням набутих сум на 360 (п. 2.1.1.12.6 Умов і Правил) та множенням на кількість днів, протягом якого здійснюється нарахування процентів (821 день)). Що стосується нарахованої неустойки, то суд виходить з того, що нарахування банком пені проводилося з порушенням умов договору, а саме за змінюваними ставками (аналогічно порядку нарахування процентів) та з порушенням встановленого законом річного строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачкою. Водночас цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.\~ 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг\~ за порушення зобовязань по поверненню кредитних коштів нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобовязань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача лише штраф, який підлягає перерахунку, зокрема 500 грн. фіксованого штрафу + 642,27 грн. процентна складова (12\~845,31 грн. (загальний борг по кредиту та процентам) х 5 %). Що стосується заяви відповідачки про застосування позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України позовна давність\~- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна (про стягнення неустойки) в один рік (ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України). За частинами першою, пятою\~статті 261 ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Частиною 1\~ст. 264 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання\~\~нею свого боргу або іншого обовязку. Відповідно до\~\~правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі 6-14цс14 за договором, що передбачає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному\~\~обсязі\~зі спливом останнього дня\~\~місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідачка користувалася кредитною картою до 26 листопада 2014 року. При цьому строк дії картки закінчився в жовтні 2016 року. Водночас [PERSON] періодично проводила проплати по кредиту, остання проплата відбулася в листопаді 2014 року. Таким чином позовна давність в частині періодичних платежів (кредит, проценти) перервалася та на момент звернення з позовом до суду не спливла. Також не спливла позовна давність в частині повного погашення кредиту та в частині сплати неустойки у вигляді штрафу, який був нарахований в червні 2017 року. За встановлених обставин банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредиту, процентів, штрафу в межах передбаченого законом строку позовної давності, а тому підстави для застосування її наслідків відсутні. Тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 411,52 грн. судового збору (1 600 грн. (сплачений судовий збір) х 25,72 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial