Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що 12.10.2007 року між Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ) «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1755/ФК-07 за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 95 900 доларів США на строк до 07.10.2022 року. В забезпечення виконання цього кредитного договору також 12.10.2007 року ТОВ «Укрпромбанк» уклало з [PERSON] іпотечний договір №1755/Zфквіп-07 за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 13.05.2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду справи ПАТ «Дельта Банк» змінено предмет позову та порушено вимогу про стягнення з [PERSON] 270 507 грн. 53 коп. заборгованості за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.03.2016 року справу передано до Оболонського районного суду міста Києва за підсудністю. У судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» - Пономаренко Ю.В. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність, а також подала заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № № 1755/ФК-07 за умовами якого банком надано [PERSON] кредитні кошти у сумі 95 900 доларів США зі сплатою 14,3 % річних на строк до 07.10.2022 року (т. 1 а.с. 7-13). У додатку № 1 до кредитного договору № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року встановлено графік погашення заборгованості за цим кредитним договором (т. 1 а.с. 14-15). У забезпечення виконання вимог за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року [PERSON] укладено із ТОВ «Укрпромбанк» договір іпотеки за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17-20). Відповідно до заяви на видачу готівки № 0001/43 від 12.10.2007 року [PERSON] видано ТОВ «Укрпромбанк» відповідно до кредитного договору № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року 95 900 доларів США, що еквівалентно у гривнях 484 295 грн. (т. 1 а.с. 23). 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (т. 1 а.с. 31-35, 119-124). Згідно витягу із додатку № 2 цього договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги в порядку, обсязі та на умовах, передбачених кредитним договором № 1755/ФК-07, укладеним 12.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 36). Відповідно до листа повідомлення № 913 від 01.11.2010 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило [PERSON], що при погашенні кредиту згідно договору № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року в сумі 60 000 доларів США, Банк зобов'язується зняти обтяження з предмету іпотеки (т. 1 а.с. 58). 10.08.2010 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Дельта Банк» із заявою в якій просила дозволити реалізацію заставленої квартири та підписати додаток до кредитного договору з цього питання (т. 1 а.с. 175). Приватним нотаріусом КМНО 01.11.2010 року знято заборону відчуження квартири [ADDRESS] та вилучено відповідний запис з Державному реєстрі іпотек (т. 1 а.с. 59-60). Згідно квитанції № 6094241 від 01.11.2010 року [PERSON] внесено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року 60 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях 474 660 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 62). Цього ж дня, а саме 01.11.2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року, якою сторони внесли зміни до кредитного договору в частині суми кредиту, дати його повернення та процентної ставки, вказавши, що сума кредиту становить 333 947 грн. 62 коп., дата повернення кредиту - 01.10.2032 року, процентна ставка за користування кредитом складає 0,1 % річних (т. 1 а.с. 16). Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 28.07.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року станом на 28.07.2015 року складає 270 507 грн. 53 коп., з яких 270 362 грн. 33 коп. тіло кредиту, 145 грн. 20 коп. відсотки. З них прострочена заборгованість станом на 28.07.2015 року по тілу кредиту складає 7 521 грн. 27 коп., по відсоткам 125 грн. 20 коп. (т. 1 а.с. 24). З наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року вбачається, що станом на 22.01.2016 року заборгованість складає 274 420 грн. 71 коп., з яких 270 362 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 277 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками, 3 568 грн. 22 коп. - пеня, 209 грн. 61 коп. - сума за ставкою 3 % від простроченого тіла, 3 грн. 51 коп. - сума за ставкою 3 % від прострочених доходів (т. 1 а.с. 109-112). Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 756/2989/15-ц у позові [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», третя особа ТОВ «Укрпромбанк», про визнання додаткового договору недійсним - відмовлено (т. 2 а.с. 16-19). Цим судовим рішенням установлено та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, те що відсутні будь-які підстави для визнання додаткової угоди №1 до кредитного договору №1755/КВ-07 недійсною та визнання відсутнім у [PERSON] права вимоги у зобов'язанні за кредитним договором №1755/ФКВ-07. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що на підставі наданих доказів, сумнівів у достовірності яких не має, установлено, що ТОВ «Укрпромбанк» надано [PERSON] кредит право вимоги за яким у встановленому законом порядку перейшло до ПАТ «Дельта Банк», після укладення ПАТ «Дельта Банк» з [PERSON] додаткової угоди до цього кредитного договору щодо зміни валюти кредитування на гривню, зменшення процентної ставки та зміни кінцевого строку розрахунків [PERSON] взяті на себе зобов'язання за щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову в межах порушених ПАТ «Дельта Банк» вимог, а саме 270 362 грн. 33 коп. заборгованості за тілом кредиту та 145 грн. 20 коп. несплачених відсотків за користування кредитом, а всього 270 507 грн. 53 коп. При цьому надана позивачкою квитанція № 6094587 від 03.11.2010 року щодо внесення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року на суму 267 000 виключається судом з числа доказів по справі, оскільки факт внесення грошових коштів за цією квитанцію спростовується зібраними по справі доказами. Так, згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» рахунок вказаний по дебету в квитанції № 6094587 від 03.11.2010 року о 18:47:16 на внесення коштів на рахунок [NUMBER] [PERSON] з призначенням платежу: погашення споживчого кредиту згідно кредитного договору № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року без ПДВ, № 100250901 в ПАТ «Дельта Банк» не відкривався та не існує в АБС Банку; запис в Головній книзі Банку по касовій операції з погашення споживчого кредиту по к/д № 1755/ФК-07 від 12.10.2007 року [PERSON] за реквізитами, зазначеними в квитанції № 6094587, не відображений (т. 2 а.с. 31). З наданих ПАТ «Дельта Банк» виписок по особовим рахункам [PERSON] за період з 03.11.2010 року по 07.10.2016 року та за період з 01.12.2010 року по 30.0.2014 року, вбачається,, що платіж згідно квитанції № 6094587 від 03.11.2010 року у сумі 267 000 грн. [PERSON] не здійснювала (т. 1 а.с.131-144, т. 1 а.с.180-196, т. 2 а.с. 32-49). ПАТ «Дельта Банк» надано оборотно-сальдовий баланс по валюті за 03.11.2010 року, оборотно-сальдову відомість (зведену) за рахунками за 03.11.2010 року та 04.11.2010 року, а також касові журнали по надходженнях за 03.11.2010 року та 04.11.2010 року, які відображають всі банківські операції ПАТ «Дельта Банк» за указаний період та з яких вбачається, що 03.11.2010 року [PERSON] не проводила оплати на суму 267 000 грн. за квитанцією № 6094587 (т. 2 а.с. 95-250, т. 3 а.с. 1-250, т.4 а.с. 1-16). Із заяви на переказ готівки за № 6094587 від 02.11.2010 року вбачається, що на інший картковий рахунок у ПАТ «Дельта Банк» внесено 400 грн. іншою особою, а саме [PERSON] згідно договору № 004-02002-300310 від 30.03.2010 року (т. 2 а.с. 94). Указані докази в сукупності викликають сумнів щодо достовірності наданої [PERSON] квитанції на суму 267 000 грн. від 03.11.2010 року № 6094587. У зв'язку з цим судом не береться до уваги наведений [PERSON] альтернативний розрахунок заборгованості за кредитом, оскільки він проведений з урахуванням непідтвердженого платежу за квитанцією № 6094587 від 03.11.2010 року, що виключена з числа доказів. Доводи відповідачки про нібито відсутність заборгованості з посиланням на розрахунок заборгованості ПАТ «Дельта Банк» станом на 13.01.2015 року є безпідставними, оскільки цей розрахунок відображає відсутність її заборгованості перед банком в доларах США у зв'язку із переведенням боргових зобов'язань у національну валюту України гривню відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди до кредитного договору № 1 від 01.11.2010 року (т. 1 а.с. 145). Посилання [PERSON] в заяві від 01.11.2010 року до приватного нотаріуса про зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS] у зв'язку з повним виконанням нею зобов'язань за кредитним договором № 1755/ФК-07 не ґрунтується на матеріалах справи. Також, безпідставною є заява про застосування строку позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів по справі, останній платіж за кредитним договором [PERSON] внесла 31.01.2015 року, а ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом у серпні 2015 року тобто у межах трьохрічного строку звернення за захистом порушеного права, встановленого ст. 257 ЦК України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки в дохід держави, а понесені стороною витрати на виклик відповідачки у судове засідання на користь позивача.

Outcome: approved