Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, у якій позивач вказав, що на праві приватної власності йому належить 1/2 частка житлового будинку по вул. Садова, 29 у м. Новомиргороді, яку він отримав в спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] Крім позивача, спадкоємцем першої черги є брат позивача [PERSON] Позивач та відповідач в установлений законом термін прийняли спадщину та в нотаріальній конторі отримали правовстановлюючі документи. Незважаючи на те, що позивач має право проживати у вказаному будинку, його рідний брат відповідач [PERSON] перешкоджає йому користуватися вказаним майном: не дозволяє позивачу проживати у будинку та користуватися господарськими будівлями і присадибною ділянкою. Крім того, відповідач самостійно, без згоди позивача забрав ключі від запорів вхідних дверей будинку та господарських будівель і не дає йому ключі від цих дверей, тим самим не дає йому можливості зайти в ці приміщення. Відповідач, погрожуючи йому, не дає можливості зайти на прибудинкову територію, в тому числі прибудинкову земельну ділянку. До того ж відповідач не дає згоди на реєстрацію позивача, перешкоджає йому проживати у будинку, тобто позбавляє його житла. Посилаючись на ст. ст. 1, 2, 9 ЖК України, ст. ст. 311-325, 355-361, 379-383, 391 ЦК України, просить суд зобовязати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод проживати у житловому будинку по вул. Садовій, 29 у м. Новомиргороді та користуватися господарсько-побутовими будівлями і присадибною земельною ділянкою; не перешкоджати у подальшому проживати у зазначеному житловому будинку та користуватися господарсько-побутовими будівлями і присадибною земельною ділянкою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] власні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у суді не визнали позов повністю. Окрім цього, відповідач [PERSON] подав письмові заперечення проти позову, вказавши, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.06.2016 р., позивач є власником не ? частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, а лише ? частки спадщини, тобто ? частки будинку, оскільки сторони разом успадкували ? частину зазначеного будинку. Твердження позивача, що він перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися зазначеним майном, а саме: не дозволяє позивачеві проживати в будинку та користуватися господарськими будівлями і присадибною ділянкою; самостійно без його згоди забрав ключі від будинку та господарських будівель і не дає йому ключів; не дає згоди на реєстрацію позивача в зазначеному вище будинку, не відповідають дійсності. Насправді він проживав зі своєю матірю до її смерті, доглядав за нею, вів спільне господарство, а після смерті здійснив поховання за власні кошти. Окрім цього, під час життя витрачав свої кошти на її лікування. В той же час позивач не надавав матеріальної допомоги матері, а навпаки своїми діями створював різного роду перешкоди в її житті. В звязку з викладеним мати була змушена звернутись до суду з позовом про примусове зняття позивача з реєстрації у належному їй будинку. Зазначена обставина підтверджується заочним рішенням Новомиргородського районного суду від 16.08.2007 р., згідно якому позивача було визнано таким, що втратив право користуватися вказаним житлом. Оскільки він проживав разом з матірю до дня її смерті, то відповідно витрачав кошти на лікування, догляд та поховання, а тому за ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання догляд та лікування і поховання спадкодавця. Оскільки він не витребував з позивача ніяких коштів на зазначені цілі, то відповідно в рахунок частини спадщини залишив собі речі, які знаходились в будинку (побутову техніку, посуд та меблі). На зазначені речі позивач не претендував і ніякого спору по даному питанню до даного часу у них не виникало. Зазначені речі зберігаються в будинку. На даний час він не має змоги перевезти зазначені речі до іншого місця і також не бажає, щоб цими речами користувався позивач, бо він не є власником даних речей. До того ж він не перешкоджає позивачеві заходити на присадибну земельну ділянку та прибудинкову територію, бо заявник не тільки вільно заходив на територію домоволодіння, а й користувався плодами і ягодами, що виросли на зазначеній земельній ділянці. Крім того, присадибна земельна ділянка не поділена в натурі, бо у сторін відсутні документи на зазначену земельну ділянку. Позивач також не погоджується на спільне виготовлення технічної документації для отримання кадастрового номеру з метою подальшої приватизації присадибної земельної ділянки. Насправді позивач не позбавлений житла, бо проживає [INFO], а також має житловий будинок по вул. Уріцького, 9 у м. Новомиргороді, за яким не здійснює нагляд та відповідно присадибну земельну ділянку не обробляє. Тому і будинок, і земельна ділянка перебувають в занедбаному стані, хоча сам будинок придатний для проживання. Ураховуючи наведене, просить суд відмовити у позові повністю. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких підстав. За приписами ЦК України: ст. 355: 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. ч. 1 ст. 356 Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. ст. 358: 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У судовому засіданні безспірно зясовано, що матері сторін [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.06.2007 р. державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1038, належала ? частина домоволодіння по вул. Садова, 29 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. Після смерті [PERSON] 05.08.2015 р. сторони успадкували належне їй майно у встановленому законом порядку. Тому позивачеві [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.06.2016 р. державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 585, ? частина спадщини: ? частина житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що розташовані на території домоволодіння по вул. Садова, 29 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. Крім позивача, спадкоємцем першої черги є брат позивача [PERSON], котрому також належить ? частина спадщини: ? частина житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що розташовані на території домоволодіння по вул. Садова, 29 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У даному випадку вищенаведені обставини були визнані сторонами у суді і тому не підлягають доказуванню. Окрім цього, позивач стверджує, що має право проживати у вказаному будинку, але його брат відповідач [PERSON] перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися вказаним майном: не дозволяє позивачу проживати у будинку та користуватися господарськими будівлями і присадибною ділянкою. Також відповідач самостійно, без згоди позивача забрав ключі від запорів вхідних дверей будинку та господарських будівель, не дає йому ці ключі від дверей, тим самим перешкоджаючи зайти у вказані приміщення. Відповідач, погрожуючи йому, не дає можливості зайти на прибудинкову територію, в тому числі прибудинкову земельну ділянку. До того ж відповідач не дає згоди на реєстрацію позивача у зазначеному будинку, перешкоджає йому проживати у будинку, тобто позбавляє його житла. Відповідач [PERSON] підтвердив у суді, що дійсно не дозволяє позивачу проживати у належній сторонам частині будинку та користуватися господарськими будівлями, не дає йому ключі від вхідних дверей до будинку та господарських споруд, не дає згоди на реєстрацію позивача у зазначеному будинку. Таким чином, оскільки вищенаведені обставини були визнані сторонами у суді, вони не підлягають доказуванню. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому суд вважає за потрібне задовольнити позов [PERSON] у частині покладення на відповідача [PERSON] обовязку не чинити перешкод позивачеві у користуванні ? (однією четвертою) частиною житлового будинку та господарсько-побутових будівель. В той же час інші зазначені позивачем у заяві обставини: що відповідач не дозволяє позивачу користуватися присадибною земельною ділянкою, а також, погрожуючи йому, не дає можливості зайти на прибудинкову територію, в тому числі прибудинкову земельну ділянку, не знайшли підтвердження у суді. Так, позивач вважає, що наведені ним обставини підтверджуються зверненням [PERSON] до Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 18.04.2016 р. Проте насправді за наслідками розгляду цього звернення складено висновок, відповідно якому під час проведення перевірки було встановлено, що після смерті матері [PERSON] відповідач [PERSON] забрав ключі від даного будинку та повідомив [PERSON], що в даний будинок він зайде тільки після рішення суду. Таким чином, у цьому висновку немає ніяких даних про те, що начебто відповідач не дозволяє позивачу користуватися присадибною земельною ділянкою, а також, погрожуючи йому, не дає можливості зайти на прибудинкову територію. В той же час із показань свідка [PERSON] вбачається, що після одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, вони з позивачем не звертались до відповідача з вимогами передати присадибну земельну ділянку у користування заявника. Окрім цього, відповідач не забороняв їм заходити на територію успадкованого домоволодіння і збирати з дерев плоди та з кущів ягоди у поточному році. Свідок [PERSON] підтвердив у суді, що подружжя позивача [PERSON] мають вільний вхід на територію успадкованого домоволодіння. Вони ніколи не скаржились йому, що відповідач [PERSON] начебто забороняє їм користуватися присадибною земельною ділянкою. Заявник не може потрапити лише до житлового будинку, бо відповідач не дає йому ключі від вхідних дверей. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що позивач скаржився їй лише на те, що відповідач не дає йому ключі від вхідних дверей. З приводу користування присадибною земельною ділянкою ніяких скарг з боку заявника не було. Що стосується догляду за матірю, то ніхто із сторін з нею разом перед смертю спадкодавця не проживав і спільного господарства не вів. Після її смерті поховання відбулося за рахунок тих коштів, що мати заощадила за життя. Суд також ураховує, що право позивача на ? частину житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що розташовані на території домоволодіння по вул. Садова, 29 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області, належить заявникові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори 22.06.2016 р. У вищевказаному документі відсутні дані про належність заявникові присадибної земельної ділянки. Сторони також не надали суду жодних документів, котрі б посвідчили право власності позивача чи його право користування присадибною земельною ділянкою. Таким чином, позивач не довів обґрунтованість решти позовних вимог у суді, а відповідач довів свої заперечення проти позову в обумовленій судом частині. В той же час за правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тому у решті позову [PERSON] потрібно відмовити за його недоведеністю. Суд також вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial