Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником земельної ділянки площею 0,1498 га в с.Мрія по вул. Нова, 48. Дана земельна ділянка була предметом іпотеки та була відчужена за наявності застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом його продажу від свого імені. Купуючи дану земельну ділянку вона була впевнена, що на ній відсутні будь-які будівлі. Але виявилось, що там знаходиться новозбудований житловий будинок. Даний будинок був побудований всупереч умов іпотечного договору, який містив забору проведення будівництва. Оскільки відповідачу було відомо про незаконне будівництво, тому рішення сільської ради №130 від 27 вересня 2012 року має бути скасовано. Вказала, що даним незаконним будівництвом порушені її права, оскільки площа земельної ділянки зменшена на площу забудови та порушує всі її плани щодо даної земельної ділянки. Оскільки згода на будівництво не отримувалась, земельна ділянка та будівля на ній є нерозривно повязані між собою, тому даний житловий будинок автоматично є іпотечним майном, яке вона в подальшому придбала, тому вона є власником і даного будинку. Просила суд визнати житловий будинок, що розташований на земельній ділянці площею 0,1498га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48, предметом іпотеки за іпотечним договором №800004115-И від 05 червня 2008 року; скасувати рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №130 від 27 вересня 2012 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, який збудовано за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48; визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці площею 0,1498 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просила задоволити позов. У судове засідання [PERSON], [PERSON], представник Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). При розгляді справи судом встановлено, що 18 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1498 га, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. За ст. 125 ЗК України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З поданої суду копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №64999163 від 03 серпня 2016 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,1498 га, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку у встановлено законом порядку. На час розгляду справи суду не подано доказів щодо недійсності укладеного правочину. Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 вересня 2012 року встановлена належність та визнано право власності на житловий будинок №48 по вул. Нова в с. Мрія Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 506,6 кв.м, житловою площею 113,3 кв.м за [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №64999163 від 03 серпня 2016 року вбачається, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мрія, вул. Нова, 48, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради 10 грудня 2012 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У судовому засіданні судом відповідно до ст. 10 ЦПК України судом розяснювались прав та обовязки сторін, в тому числі на необхідність доведення суду своїх вимог та заперечень, можливість заявлення клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Також у судовому засіданні представник позивача заперечував щодо залучення сільської ради у якості співвідповідача, тому судом за власною ініціативою залучено раду у якості третьої особи. Звертаючись до суду позивач просила суд визнати житловий будинок предметом іпотеки за договором №800004115-И від 05 червня 2008 року. Разом з тим, не врахувала, що такий спосіб захисту права як визнання майна іпотечним майном не передбачено чинним законодавством. При цьому посилалась на порушення колишнім власником умов іпотечного договору щодо заборони будівництва без згоди іпотекодержателя. Але належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надала, не заявлено клопотань про витребування даних доказів в судовому засіданні. Також позивачка просила визнати недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на майно, визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться на належній їй земельній ділянці. Але не надала суду доказів того, яким чином порушувались її права при прийнятті оскаржуваного рішення та при видачі свідоцтва про право власності на будинок. Фактично позивачка просить захистити її право власності, яке виникло у 2016 році, при цьому посилалась на неправомірність прийнятих рішень у 2012 році. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed