Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 31 серпня 1997 року, помер його дідусь [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з будинку та сараю під літерою «Б», який знаходить біля будинку № 1, що знаходиться по вул. Лермонтова с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, та належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 червня 1967 року. Все своє майно померлий заповів [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно заповіту від 3 травня 1995 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстром № 22. Та невдовзі спадкоємці померли і залишився тільки позивач та [PERSON], який звернувся до державного нотаріуса із заявою про відмову від спадщини на корить [PERSON] Спадщина була прийнята позивачем, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки вказаний будинок не був зареєстрований за спадкодавцем. Тому позивач просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт володіння [PERSON] житловим будинком з відповідними надвірними спорудами за адресою: с. Гореничі, вул. Лермонтова, № 1 Києво-Святошинського району Київської області, визнати за [PERSON] право власності на спадковий будинок з відповідними надвірними будівлями за адресою: с. Гореничі, вул. Лермонтова, № 1 Києво-Святошинського району Київської області. Представник позивача направила до суду заяву якій просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.1997 року помер дідусь позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом [PERSON] І-БК № 051830. Після смерті [PERSON] до його майна в Першій Київській обласній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 64 за 2008 р. Спадщину після померлого прийняв позивач [PERSON], що є внуком померлого, згідно із заяви за № 109 від 29 січня 2008 року. Згідно заповіту 03 травня 1995 року за реєстровим № 22, що посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, [PERSON] заповів все своє мано [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємці за заповітом: [PERSON] померла 31 липн 2003 року, [PERSON] помер 02 грудня 2006 року, [PERSON] помер 08 квітня 2004 року. До складу спадкового майна померлого увійшов житловий будинок що знаходиться в селі Гореничі, вул. Лермонтова, 1, Києво-Святошинський район, Київська область. Постановою нотаріуса від 11 липня 2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під № 1 по вул. Лермонтова, в с. Гореничі, у звязку з тим що право власності на даний будинок згідно матеріалів інвентаризаційної справи не зареєстровано. Відповідно до акту купівлі-продажу 14.06.1967 р. [PERSON] придбав житловий будинок в с. Гореничі, Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 15.08.1996 р. № 18/5 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особитого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по вул. Лермонтова, 1, с. Гореничі. Згідно виписки з по господарської книги за 1986-1990 року, [PERSON] зазначений як голова домогосподарства та власник особового рахунку по будинку № 1, вул. Лермонтова, с. Гореничі. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивача в частині визнання за ним права власності, який є спадкоємцем за заповітом, що належним чином прийняв спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги що визнання права власності на спадковий будинок за позивачем підлягають до задоволення. Позовні вимоги щодо встановлення факту належності майна померлому не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено встановлення в судовому порядку факту належності спадкового майна, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: partial