overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулась у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, останній зловживає спиртними напоями. Вказувала, що спільне господарство та спільне життя між нею та відповідачем не ведеться, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу (а.с.14). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.15) Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ВЛ №465982 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 16.11.1990 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану у м. Харкова. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року відкрито провадження у справі. 13 жовтня 2015 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач не має наміру врегулювати спір у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у постанові від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 118292,45 грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя повинен пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, вжиті заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази реальної загрози невиконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт накладається на всю квартиру, вартість якої значно перевищує розмір матеріальної шкоди. За таких обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що 17.04.2010 року був укладений шлюб з відповідачем. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Сторони в судове засідання не зявилися, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року. Сімейне життя в сторін не склалося, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з даним позовом. Ухвалою судді від 01.09.2015 року було відкрито провадження у справі, в подальшому, ухвалою суду від 22.09.2015 року дану справу було направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 11.07.2007 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з лютого 2015 року, спору щодо розподілу майна на даний час немає. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, а відповідач про причини неявки суду не повідомив. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2007 року, від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з лютого 2015, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що призвело до частих скандалів і припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем є не можливим. Майнового спору між ними не має, а син залишиться проживати разом з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному проваджені не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, та своєчасно, причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 07 вересня 2013 року, шлюб був зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 417. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу син залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1998 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а діти залишаться проживати разом з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1998 року, шлюб був зареєстрований Корабельним райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 390. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона проживає з донькою, утримує її, а батько добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання доньки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки він ще сплачує аліменти на іншу дитину та має заборгованість по ним. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 11 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №719 (а.с. 6). Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження сторони мають доньку [PERSON], [INFO], (а.с. 5). Відповідач також сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість по аліментах складає 4097,35 грн.. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторонами не заперечувалося, що донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини, розмір заробітної плати позивача, яка є мінімальною, те що відповідач ніде не працює, хоча є працездатним. Тому суд вважає, що обгрунтованим розміром аліментів буде 1/5 частина всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути на її користь кошти на її утримання в розмірі 200 грн. до закінчення відпустки по догляду за дитиною. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона проживає з донькою, утримує її, а батько добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання доньки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки він ще сплачує аліменти на іншу дитину. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 11 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2372 (а.с. 3). Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження сторони мають доньку [PERSON], [INFO], (а.с. 8). Відповідач також сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки Старобілоуської сільської ради (а.с.4), донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач працює, а тому може надати утримання дружині до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, розмір заробітної плати позивача, те що відповідач ніде не працює, хоча є працездатним, дохід, який отримує позивач. Тому суд вважає, що обгрунтованим розміром аліментів на утримання дитини буде 1/6 частина всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд погоджується з розміром аліментів на утримання дружини, який вона просить в позовній заяві. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона проживає з донькою, утримує її, а батько добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання доньки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що він утримував дитину коли вони проживали разом, але на даний час йому не дають бачитися з дитиною, а тому він не може її утримувати. Проти стягнення аліментів заперечує, оскільки позивач ці гроші буде використовувати на свої потреби. Також у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження сторони мають сина [PERSON], [INFO], (а.с. 2). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки Старобілоуської сільської ради (а.с.3), дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини, розмір доходу позивача, те що відповідач працює, має непрацездатну матір. Тому суд вважає, що обгрунтованим розміром аліментів на утримання дитини буде 1/4 частина всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved