Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У серпні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 19 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 11 000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. У звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань [PERSON] по своєчасному поверненню кредиту, станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 22 586 грн. 92 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10 405 грн. 86 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 642 грн. 32 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 986 грн. 98 коп. та штрафів відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 1 051 грн. 76 коп. (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки зазначену заборгованість та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 червня 2017 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], посилаючись на однобічність та неповному судового розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], яка просила задовольнити апеляційну скаргу, пояснення відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково з таких підстав. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов укладеного кредитного договору позивач надав відповідачці споживчий кредит, яка повернула його в повному обсязі та позивач не надав суду доказів, які б спростували факт погашення заборгованості за кредитом в звязку з чим вважав договір від 19 грудня 2007 року виконаним. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог була надана суду першої інстанції копія заяви анкети від 19 грудня 2007 року підписаної [PERSON], з тексту якої вбачається, що їй був виданий споживчий кредит в сумі 3 108 грн. 60 коп. строком на десять місяців та одночасно видана платіжна картка «Кредитка «Універсальна». Підписавши анкету-заяву від 19 грудня 2007 року відповідачка [PERSON] погодилася з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідачка зобовязалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с. 6). Враховуючи наведене, 19 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений не лише споживчий кредитний договір на суму 3 108 грн. 60 коп., а й кредитний договір шляхом приєднання в звязку з отриманням нею платіжної картки «Кредитка «Універсальна». Позивачем також був наданий суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка уклала з банком лише кредитний договір на суму 3 108 грн. 60 коп. є помилковим. Крім того, платіжна картка «Кредитка «Універсальна» неодноразово перевипускалася. Так, відповідачка після отримання 19 грудня 2007 року картки з терміном дії по вересень 2009 року, 07 грудня 2009 року отримала нову карту з терміном дії по січень 2010 року, 06 квітня 2010 року з терміном дії по січень 2014 року та 02 серпня 2012 року з терміном дії по серпень 2016 року (а.с. 173). [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала, що користувалася платіжними картками і отримувала їх в банку. Посилання представника відповідачки на те, що закінчення строку дії першої картки є закінченням строку дії кредитного договору є безпідставними з огляду на те, що ця картка була неодноразова перевипущена, картковий рахунок, який був відкритий для її обслуговування не закривався і є єдиним для всіх перевипущених карток (п.п. 2, 3.1, 9.5, 9.6 розділу І, п.п. 3.1.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг), а кредитними коштами відповідачка користувалася з 08 грудня 2009 року по день звернення позивача до суду періодично знімаючи кошти у межах кредитного ліміту та частково повертаючи їх банку. Також є безпідставними посилання відповідачки і суду першої інстанції на положення Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону не є предметом його регулювання порядок надання банківських послуг і цей порядок регулюється спеціальним законодавством. З розрахунку позивача та пояснень його представника в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що заборгованість відповідачки виникла у звязку з використанням нею кредитного ліміту на платіжній картці та несвоєчасним поверненням отриманих у кредит грошових коштів, яка станом на 30 червня 2015 року становить 22 586 грн. 92 коп. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10 405 грн. 86 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 642 грн. 32 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 986 грн. 98 коп. та штрафів відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 1 051 грн. 76 коп. (процентна складова). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Статтею 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції визначено як час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Звертаючись до суду із позовом ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON], зареєстроване місце проживання якої знаходиться в м. Маріуполі Донецької області (а.с. 13). Місто Маріуполь входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Крім того, місто Маріуполь входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобовязань задоволенню не підлягають, оскільки обчислені по 30 червня 2015 року, а строк позовної давності по цим вимогам встановлено в один рік відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що між сторонами укладено кредитний договір про що позивачем суду першої інстанції були надані відповідні докази, і внаслідок невиконання відповідачкою зобовязань за цим договором, із останньої на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в сумі 20 048 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10 405 грн. 86 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9 642 грн. 32 коп., в звязку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого судом першої інстанції рішення з відповідачки у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за подачу позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. та апеляційної скарги в сумі 267 грн. 96 коп., а разом 511 грн. 56 коп.

Outcome: partial