Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

у серпні 2020 р. позивач звернулася до суду з позовними вимогами про визнання недійсними електронних торгів Державного підприємства «Сетам», що відбулись за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер лота 270597 від 19.04.2018, протоколу №327525 від 19.04.2018 з реалізації квартири [ADDRESS] , акта головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маціборук В.О. про реалізацію квартири з електронних торгів «про проведені електронні торги від 17.05.2018 у ВП 51074855», припинення державної реєстрації права власності за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2018 відповідно до протоколу електронних торгів №327525, реєстраційний номер лота 270597, було відчужено на електронних торгах належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] , організатором процедури з продажу якої було ДП «Сетам». Позивач вважає, що продаж квартири, яка знаходилась в іпотеці, відчужено незаконно, з порушенням процедури реалізації майна на електронних торгах, за обставин наявності мораторію на продаж іпотечного майна відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», наявної ухвали суду про скасування заочного рішення суду, на підставі якого здіснювалось виконавче провадження та проводились електронні торги з реалізації спірної квартири, за відсутності отриманого дозволу з органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 17.08.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с.27). Ухвалою суду від 17.08.2020 заяву про забезпечення позову повернуто позивачу (а.с. 29). Ухвалою суду від 08.09.2020 відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження (а.с. 50). Ухвалою суду від 08.09.2020 задоволено заяву про забезпечення позову, шляхом заборони вселення (а.с. 54-55). 09.10.2020 представник відповідача Державного підприємства «Сетам» подав відзив на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що електронні торги з реалізації квартири проводились відповідно до Порядку реалізації арештованого майна №2831/5 від 29.09.2016, відповідно до якого ДП «Сетам» уповноважено на здійснення заходів щодо організації та проведення електронних торгів за фіксованою ціною. Інформація про продаж арештованого майна іпотеки була внесена до системи на підставі заявки державного виконавця, відповідно до наявного відкритого виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором. Через відсутність допущених учасників, заплановані торги на 05.03.2018, не відбулися. Після проведення уцінки майна, квартиру повторно виставлено на торги з присвоєнням нового номеру лоту №270597. 19.04.2018 відбулись торги з визначенням переможця, який запропонував найвищу ціну, про що складено відповідний протокол №327525. На підтвердження позовних вимог позивачем не доведено, що спірне майно використовується як місце постійного проживання. Можливі допущення порушень державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення електронних торгів (відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та інше), мають самостійний спосіб оскарження та не є підставою для визнання електронних торгів недійсними з цих підстав. Порушень прав позивача та її неповнолітньої дитини не допущено, порушення норм порядку під час проведення торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів позивачем не зазначено. Також позивачем пропущено строк звернення до суду з даною вимогою. У задоволенні позовних вимог необхідно відмовити (а.с. 72-82). Ухвалою суду від 30.11.2020 повернуто позивачу заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру (а.с. 157). Ухвалою суду від 16.12.2020 відмовлено у заяві представника відповідача про зустрічне забезпечення (а.с. 190). Ухвалою суду від 16.12.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 191). Позивач, преставник позивача в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 61), причини неявки суду не відомі. Представник відповідача Державного підприємства «Сетам» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав. Відповідачі державний виконавець та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 70), причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (а.с. 60), подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі (т. 1 а.с. 159). Представник третьої особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (а.с. 69, 155), причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вважає за можливе розгляд справи у відсутність третьої особи, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13.05.2016 державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маціборук В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №51074855 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки, боржником за яким є [PERSON] , стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 88). Святошинський районний відділ державної виконавчоїслужби м. Київ ГТУЮ у м. Києві звернувся до ДП «Сетам» із заявкою на реалізацію арештованого майна боржника [PERSON] , а саме, квартири [ADDRESS] (а.с. 83-85). Відповідно до протоколу електроннних торгів від 19.04.2018 спірну квартиру з присвоєним номером лоту 270597 було реалізовано учасником №8 за ціною 325000 грн. 00 коп. (а.с. 89-90). За результатами проведених торгів державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги реєстаційного номеру лота №270597, а саме, предмету іпотеки квартири [ADDRESS] , переможцем визнано [PERSON] (а.с. 15). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (вредакції Закону №606-ХІV) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). При цьому, підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником повідомлення про початкову ціну реалізації майна та проведення прилюдних торгів 05.08.2018, 19.04.2018, а також публікації повідомлення про проведення торгів в засобах масової інформації. Проте, вказане порушення не є підставою для визнання торгів недійсними, оскільки позивач не довів, що вони вплинули на результати торгів, чим порушили б її права. У п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] знала про існування виконавчого провадження відносно неї, отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, проте дії (бездіяльність) державного виконавця у встановленому законом порядку не оскаржувала. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Зі змісту ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вбачається, що необхідною умовою застосування цього Закону є, зокрема, те що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. На підтвердження необхідності у застосуванні положень даного Закону, позивачем під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира використосувалась як постійне місце проживання та відсутності належного на праві власності іншого нерухомого житлового майна та відповідно підстав для поширення на відчужену квартиру Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, виходячи з викладених обставин, відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Щодо посилання позивача на необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування на передачу майна на реалізацію, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що договір іпотеки укладено 13.07.2007, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , тобто після укладення договору іпотеки, а тому дозвіл органу опіки та піклування державний виконавець отримувати не зобовязаний. Крім того, позивачем не надано доказів місця реєстрації дитини за адресою місценаходження предмету іпотеки та право користування майном. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивачів по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на них. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed