Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 181 656 грн. 07 коп. та судові витрати у розмірі 1816 грн. 56 коп. Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2014 року позов задоволено. Ухвалою цього ж суду від 13 березня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що не була повідомлена про час та місце судового засідання , що позбавило її права захистити свої права, передбачені ст. 27, 30 ЦПК України, а також подати заяву про сплив позовної давності до вимог предявлених позивачем. Позивач не предявив до неї позову протягом шести місяців з моменту невиконання [PERSON] умов договору, тому, враховуючи положення ст. 559 ЦК України, договір поруки припинив свою дію. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором поруки вперше 12.09.2014 року, тобто після спливу пятирічного строку, передбаченого пунктом 11 вказаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором відповідачами не виконуються належним чином, тому є підстави для стягнення заявленої банком заборгованості. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 26.03.2004 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №25/АК-04, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 102 187 грн. на строк до 23.03.2007 року, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна передавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим, станом на 06.08.2014 року має заборгованість у розмірі 181 656,07 грн., яка складається з наступного: 27 554,49 грн. - заборгованість за кредитом; 72 752,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 81 349,11 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором №25/АК-04 від 26.03.2004 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором №25/АК-04 від 26.03.2004 року. Відповідно до п. 6 договору, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога щодо виконання забезпеченого зобов'язання залишена без задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.І ст. 554 ЦК України). Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1,2 ст. 553 ЦК У країни). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 559 України порука припиняється, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення поруки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. \~ \~ \~\~ Матеріали справи свідчать, що договір було укладено 26.03.2004 року, строк погашення кредиту до 23.03.2007 року , строк позовної давності визначено в договорі 5 років, тобто строк звернення до суду сплинув ще в 2012 році , тоді як з позовом позивач звернувся в 2014 році. Судова колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення з поручителя [PERSON] суми заборгованості і судового збору 908 грн.28 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального права. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і в апеляційному порядку не переглядалось.

Outcome: dismissed