Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У січні 2017 р. позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.01.2008 р. між позивачем та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір для споживчих цілей № 053-2008-041 на придбання майна, згідно якого відповідач узяв на себе зобов'язання видати позивачу у якості кредиту грошові кошти в іноземній валюті в сумі 81000 швейцарських франків, з терміном погашення кредиту до 10.01.2038 р. та процентною ставною 10,45% річних. Позивач зазначає, що 10.01.2017 р. йому стало відомо про порушення його права з боку банку, а саме те, що при підписанні кредитного договору ПАТ «Універсал Банк» було порушено законні права позичальника, як споживача фінансових послуг, ПАТ «Універсал Банк» вдався до нечесної підприємницької діяльності і ввів позичальника в оману стосовно валюти кредиту, порядку його надання, процентної ставки за кредитом, умов повернення кредиту споживачем, загальної вартості кредиту. Договір про надання споживчого кредиту № 053-2008-041 від 18.01.2008 р. за своїм змістом і текстом не відповідає вимогам законодавства України, інтересам та волі позичальника, порушує його права та законні інтереси, як споживача кредитної послуги, з боку банку. У договорі відсутні істотні умови та їх зміст неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства, банком не була проведена переддоговірна робота, договір банком не виконано. Також позивач вважає, що договір про надання споживчого кредиту № 053-2008-041 від 18.01.2008 р. є таким, що суперечить нормам законодавства, а тому є недійсним, оскільки він укладений позивачем під впливом омани, містить несправедливі умови, укладений із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики, порушує принцип рівності сторін та не містить усіх істотних умов загальної вартості кредиту. Тому посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 053-2008-041 від 18.01.2008 р. укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк». Позивач в судове засідання так і не з'явилась, вдруге надіслала свою заяву щодо хвороби, але доказ надала лише за березень 2017 р. Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити. Суд, дослідивши письмові докази у справі та заслухавши думку представника відповідача, прийшов до висновку що можливості винесення рішення у відсутності позивача та її пояснень. Суд, з'ясував, що 18.01.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк»( на даний час) було укладено кредитний договір для споживчих цілей № 053-2008-041 на придбання майна, згідно якого відповідач узяв на себе зобов'язання видати позивачу у якості кредиту грошові кошти в іноземній валюті в сумі 81000 швейцарських франків, з терміном погашення кредиту до 10.01.2038 р. та процентною ставною 10,45% річних.(а.с. 5-10). У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави іі суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності йог наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки її позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні її позовних вимог відмовити. Тому

Outcome: dismissed