Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 387641,93 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що між ним і відповідачем 01.12.2016 року укладено договір позики грошових коштів на суму 325000,00 грн. На підтвердження укладення договору була складена розписка від 01.12.2016 року, за якою відповідачка повинна була повернути отримані грошові кошти в строк до 01.12.2017 року. Однак до цього часу грошові кошти йому не повернуті. Посилаючись на ст.ст. 1046,1047,1048, 526, 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 325000,00 грн., три проценти річних в сумі 16401,37 грн., інфляційні втрати в сумі 46240,56 грн., що разом становить 387641,93 грн. Ухвалою суду від 15.08.2019 року була задоволена заява позивача про забезпечення позову, накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS] , яке належить на праві власності відповідачу [PERSON] 29.08.2019 року було відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.09.2019 року відповідач подав відзив на позов. У відзиві вказує на те, що 01.12.2015 року вона позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 250000,00 грн. на 1 рік під 30% річних до 01.12.2016 року. Сума обумовлених відсотків склала 75000,00 грн. [PERSON] запропонував вказати в розписці всю суму зобов`язань, з урахуванням відсотків, - 325000,00 грн. В обумовлений строк позику вона не повернула. 01.12.2016 року між ними повторно була складена розписка аналогічного змісту щодо переданих у 2015 році грошових коштів, де було змінено кінцевий термін виконання зобов`язань до 01.12.2017р. Розписка була складена у двох примірниках. Один був у неї, другий у [PERSON] . В період з грудня 2016 по листопад 2017р. вона повністю розрахувалася з [PERSON] , що підтверджується примірником розписки [PERSON] , на звороті якої містяться записи про отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 325000,00 грн. Вважає вимоги позивача безпідставними, просила в задоволенні позову відмовити. 29.11.2019 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 17.02.2020 року провадження у справі відновлено, призначено судове засідання для розгляду клопотання експерта. 07.04.2020 року клопотання експерта задоволено. Призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 11.06.2020 року провадження у справі відновлено, призначено судове засідання для розгляду клопотання експерта. 24.06.2020 року клопотання експерта задоволено частково. Призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 25.08.2020 року провадження у справі відновлено. Справу призначено до судового розгляду. 22.10.2020 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 302673,48 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач суду додатково пояснив, що дійсно 01.12.2015 року відповідачка позичила у нього 250000,00 грн. і зобов`язувалася повернути грошові кошти разом з процентами у сумі 75000,00 грн. до 01.12.2016 року. До 01.12.2016 року відповідачкою було сплачено тільки проценти у розмірі 75000,00 грн., а основну суму боргу вона не повернула. 01.12.2016 року [PERSON] повторно написала розписку про повернення грошових коштів з урахуванням процентів у загальному розмірі 325000,00 грн. у строк до 01.12.2017 року. Нею було повернуто тільки 83250,00 грн., а 241750,00 йому не повернуто. Підпис на звороті розписки про отримання начебто ним у листопаді 2017 року цієї суми не його. Просив суд стягнути з відповідача суму боргу 241750,00 грн., з урахуванням 3% річних у сумі 20986,38грн., інфляційних втрат 39937,10 грн., а всього 302673,48 грн. Відповідач, за її згодою була допитана судом як свідок. Суду показала, що у 2015 році вона позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 250000,00 грн. під 30% річних до 01.12.2016 року. З урахуванням відсотків, вона мала повернути 325000,00 грн., про що написала розписку. Через скрутне матеріальне становище борг до 01.12.2016 року не повернула. За домовленістю з позивачем була складена нова розписка на ту ж саму суму, зі строком її повернення до 01.12.2017 року. Розписки були написані в двох примірниках. Одна буда у позивача. Друга розписка у неї. У цій розписці позивач розписувався про отримання коштів. Вона повністю повернула позивачу борг. При цьому, у липні і вересні 2017 року, на прохання позивача [PERSON] , гроші отримувала його дружина. Остаточно вона розрахувалася з позивачем у листопаді 2017 року. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказує на те, що позичальник повністю повернув усі грошові кошти позивачу, на звороті примірника розписки [PERSON] є його підписи про отримання грошових коштів. Зловживаючи своїм правом на звернення до суду з цим позовом, позивач спочатку стверджував, що відповідачка взагалі ніяких грошових коштів йому не повернула, потім він заявив, що не отримував 241750,00 грн. і що підпис у розписці не його, що не відповідає дійсності. Вважає, що висновок почеркознавчої експертизи від 17.08.2020 року №4-105 не є в достатній мірі інформативним, його аналітичні викладки є припущенням, а сам висновок є неповним і неясним. Експертом не надано категоричної відповіді на питання, яке було поставлено на вирішення експерта судом. У своєму висновку експерт лише припускає можливість належності підпису позивача іншій особі. Просив суд визнати цей доказ недопустимим, в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~ Ці\~дані встановлюються\~такими засобами:\~ письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~ висновками\~експертів;\~ показаннями свідків. За приписами ст. ст.78-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З пояснень учасників справи, судом встановлено, що 01.12.2015 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідачка фактично отримала в позику 250000,00 грн. і зобов`язалася до 01.12.2016 року повернути кредитору ці грошові кошти зі сплатою 30% річних, що становило 75000,00 грн., всього зобов`язалася повернути 325000,00 грн. (а.с.66). З пояснень позивача встановлено, що в період з 01.12.2015 року по 01.12.2016 рік відповідачка сплатила йому відсотки у розмірі 75000,00 грн., а основну суму позики - 250000,00 грн. у встановлений у розписці строк не повернула, що не заперечується відповідачем. 01.12.2016 року [PERSON] була складена нова розписка на тих же умовах, в якій [PERSON] зобов`язалася повернути суму боргу разом з відсотками у загальному розмірі 325000,00 грн. до 01.12.2017 року. Вказана розписка була складена у двох примірниках. Один з яких знаходився у позичальника, другий у кредитора ( а.с. 65,78). Позивач вказує на те, що з цієї суми [PERSON] частинами було повернуто 83250,00 грн. Вказані грошові кошти отримував і він, і його дружина, про що вони розписувалися на зворотній стороні розписки [PERSON] . Позивач заперечує факт повернення йому відповідачем [PERSON] у листопаді 2017 року 241750,00 грн. і вказує, що підпис у цій розписці у рядку «ноябрь/ [PERSON] / [NUMBER] » зроблений не ним. Судом була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта Запорізького НДКЕЦ МВС України Золоміхіної О.О. від 17.08.2020 р. №4-105 «підпис у документі з назвою « [INFO] » в графі « [PERSON] » в рядку «ноябрь/ [PERSON] / [NUMBER] » виконаний, ймовірно, не [PERSON] , а іншою особою. Відповісти на запитання в категоричній формі не виявилось можливим через недостатню кількість наданого порівняльного матеріалу (зіставних за часом виконання вільних зразків підпису [PERSON] )» (а.с.216-201). В судовому засіданні, суд в межах своїх повноважень, передбачених п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснив позивачу та його представнику про їх право заявити клопотання про проведення повторної, додаткової або комісійної почеркознавчої експертизи. Однак такого клопотання ними заявлено не було. Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на приписи ст. 89 ЦПК України, суд відхиляє висновок експерта від 17.08.2020 р. №4-105 з тих підстав, що експертом не надано суду категоричної відповіді на поставлене судом питання: «чи виконаний рукописний підпис у документі «Ведомость отдачи денег» на зворотному боці розписки від 01.12.2016 року ( аркуш справи 78) у графі « [PERSON] » у рядку « ноябрь / Вертипорох Н.А / [NUMBER] » [PERSON] чи іншою особою». Експерт у своєму висновку робить тільки припущення, що підпис ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. За таких підстав, суд приходить до висновку, що висновок експерта сам по собі не є достовірним та достатнім доказом підробки підпису [PERSON] . На підтвердження начебто визнання боргу [PERSON] , позивачем надано суду скріншот отриманого ним СМС- повідомлення (а.с.14). Суд відхиляє цей доказ, як такий, що є неналежним і недопустимим письмовим доказом, оскільки із цього СМС-повідомлення не зрозуміло в якому році воно було відправлено, з ким здійснювалася ця переписка, про які грошові кошти йде мова взагалі. Суд також не бере до уваги доводи позивача щодо наявності у нього другого оригіналу розписки від 01.12.2016 року, що, на думку позивача, свідчить про те, що боргові зобов`язання не були виконані відповідачем. Так, судом було встановлено, що перша розписка про отримання грошових коштів від 01.12.2015 року також була написана у двох примірниках. Після проведення новації боргу і написання 01.12.2016 року нової розписки, розписка від 01.12.2015 року не була ні знищена позивачем, ні повернута відповідачу, хоча за цією розпискою зобов`язання припинилися. Вказана розписка була надана суду позивачем 30.09.2019 року (а.с.64). 01.12.2016 року відповідач пише нову розписку також в двох примірниках. На звороті розписки, примірник якої знаходився у [PERSON] , позивач розписувався про отримання ним грошових коштів за договором позики, що не заперечується позивачем, окрім останнього запису про повернення йому 241750,00 грн. Тобто за усною домовленістю, сторони визначили порядок повернення позики. За таких підстав, суд приходить до висновку, що наявність у позивача другого примірника розписки ніяким чином не свідчить про неповернення йому позики. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в задоволені позову [PERSON] необхідно відмовити. Оскільки позивач, як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору, судові витрати в цій частині відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed