Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У серпні 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив встановити нікчемність заповіту, складеного [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та посвідченого 25.12.2015 сільським головою Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області за [PERSON] за реєстром № 47. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2018, видане Деснянським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 7. Після смерті батька [PERSON] , позивач звернувся до державного нотаріуса другої Київської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги. Під час звернення до державного нотаріуса другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності, нотаріус повідомила про те, що у Спадковому реєстрі наявний запис про заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] , 1981 року народження, посвідчений 25.12.2015 сільським головою Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області за [PERSON] за реєстром № 47, за яким їй [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з чим державний нотаріус другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. винесла постанову від 15.08.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При ознайомлені із заповітом позивачем було виявлено, що підпис померлого батька [PERSON] , [INFO] , та напис його прізвища з ініціалами виконаний не [PERSON] , а іншою особою з елементами підроблення, шляхом наслідування підпису та почерку його батька, що свідчить про підробку підпису на Заповіті. Позивач наполягає на нікчемності зазначеного заповіту, посилаючись на те, що він підписаний не належною особою, та порушення порядку реєстрації заповіту та його форми та той факт що на дату складання Заповіту 25.12.2021 [PERSON] перебував у іншому місці. Враховуючи викладене позивач вважає, що заповіт від 15.12.2018, складений їх батьком на ім`я [PERSON] є нікчем в силу вищевказаних обставин, та не відповідає внутрішній волі заповідача, то змушений звернутися до суду з даним позовом. 13.09.2018 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, провадженні по справі було відкрито та призначене підготовче судове засідання на 29.10.2018. 27.11.2018 позивачем подано клопотання про призначення комплексної судової криміналістичної почеркознавчої та технічної експертизи та витребування документів для її проведення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 задоволено клопотання та призначено комплексної судової криміналістичної почеркознавчої та технічної експертизи. та провадження по справі було зупинено на час проведення експертизи та витребувані для проведення експертизи з Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області необхідні документи. 23.07.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було поновлено провадження по справі та призначено до розгляду на 06.09.2019. 06.092019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі зупинено. 17.02.2020 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва поновлено провадження та призначено до розгляду на 16 квітня 2020 року. 16.04.2020 протоколом судового засідання, розгляд справи відкладений на 09.06.2020. 01.11.2021 протоколом судового засідання закінчино підготовчій розгляд справи та призначено судове засідання для розгляду по суті на 21.12.21 Позивач та їх представник з`явилися в судове засідання, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача до суду не з`явилися, в той же час надійшла заява про слухання справи без їх участі, позовні вимоги не визнають та просили відмовити у задоволені позову. Треті особи до суду не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. На адресу суду 16 березня 2021 року надійшов висновок експертів від 05.03.2021 № 23989/23990/20-32/23991/23992/20-33 за результатами проведення комплексної судово -почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів у цивільній справі № 754/11146/18. За клопотанням представника позивача з`явився в судове засідання [PERSON] та був заслухований в якості свідка, (сусід померлого батька [PERSON] ), який повідомив наступне: Він спілкувався з [PERSON] по сусідськи, оскільки вони знаходилися постійно дома на пенсії. До [PERSON] практично ніхто не приходив, тільки син (позивач). Одного разу приїхали якісь люди до [PERSON] та привезли консервацію. Про [PERSON] (відповідачку) нічого не знає, ніколи її не бачив, щоб вона приїжджала до [PERSON] . Спілкувався з [PERSON] з 2014 року, постійно святкували разом свята. Прийнявши до уваги аргументи учасників справи, дослідивши докази, подані сторонами в їх сукупності та копію спадкової справи, висновок експертизи суд приходить до наступного висновку. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2018, видане Деснянським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 7. Після смерті батька [PERSON] , позивач звернувся до державного нотаріуса другої Київської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги. Під час звернення до державного нотаріуса другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності, нотаріус повідомила про те, що у Спадковому реєстрі наявний запис про заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] , 1981 року народження, посвідчений 25.12.2015 сільським головою Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області за [PERSON] за реєстром № 47, за яким їй [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з чим державний нотаріус другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. винесла постанову від 15.08.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При ознайомлені із заповітом позивачем було виявлено, що підпис померлого батька [PERSON] , [INFO] , та напис його прізвища з ініціалами виконаний не [PERSON] , а іншою особою з елементами підроблення, шляхом наслідування підпису та почерку його батька, що свідчить про підробку підпису на Заповіті. На дату складення оспорюваного заповіту вимоги до його форми та порядку посвідчення були визначені Главою 85 Книги шостої Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. В розумінні положень статті 202 ЦК України заповіт за своєю юридичною природою є одностороннім правочином. В статті 203 ЦК України закріплено загальні вимоги для чинності правочину, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Вказані обставини підлягають доведенню в судовому порядку, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину. За цих умов такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України) Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, у випадку, якщо недійсність правочину встановлена законом, то такий правочин є нікчемним. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Водночас, у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (абз. 2 ч.1 ст. 215 ЦК). Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав недійсності заповіту. У частині першій вказаної норми закону йдеться про ті підстави недійсності заповіту, які є необхідними та достатніми, щоб вважати заповіт нікчемним. Так, відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Крім того, положення ч.2 ст. 1257 ЦК України визначає єдину підставу визнання заповіту недійсним в судовому порядку за позовом заінтересованої особи: якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справа № 324/1726/16) зроблено узагальнення підстав недійсності заповіту та зазначено, що заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Загальні вимоги до форми заповіту визначені в статті 1247 ЦК України, де передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до п 4 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 122, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно з абзаців 1, 2 п. 5 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише па майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Статтею 1251 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у населеному пункті нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Аналогічне положення міститься в статті ст. 37 Закону України «Про нотаріат», де визначено ряд нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органу місцевого самоврядування. Зокрема, зазначається, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти. Відповідно до вказаної норми Закону контроль за організацією нотаріальної діяльності уповноважених на це посадових осіб органів місцевого самоврядування, дотриманням ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконанням правил нотаріального діловодства здійснюється Міністерством юстиції України. Відповідно до п.1.2. Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 (далі Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. За змістом ст. 1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна та міська рада є представницькими органами місцевого самоврядування - виборний орган, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. В розумінні положень ст. 1 та ч.1 ст. 50 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі та обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Підпунктом 5 п. б) ч.1 ст. 38 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). При дослідженні висновку експертизи було встановлено, що підпис від імені [PERSON] у рядку «ПІДПИС» у Заповіті від 25.12.2015, зареєстрованому реєстрі за № 47, посвідченому сільським головою Роставицької сільської ради Ружинського району Житомирської області Павлюк О.М., який наданий державному нотаріусу другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. та знаходиться у матеріалах спадкової справи № 38/2018, - виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оскільки, як встановлено судом та не спростовано відповідачем чи третьою особою, на час посвідчення оспорюваного заповіту заповідач не підписував даний заповіт, та порушений порядок та форма Заповіту, внаслідок чого даний заповіт є таким, що посвідчений з порушенням закону, суд приходить до висновку про задоволення даного позову. Питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення слід вирішити згідно положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved