Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 18.11.2006 вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилися: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомила, що спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини припинилися, примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб в судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі однієї третини від усіх видів доходів (заробітку) з моменту пред`явлення позову. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 28.10.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Представник відповідача надав відзив, у якому визнав позов в частині розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги в частині сплати аліментів, відповідач не погодився з їхнім розміром (одна третина від усіх доходів відповідача), вважаючи їх завищеним, оскільки на його утриманні також перебувають непрацездатні батьки, тому просив встановити мінімальний розмір аліментів, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, представник відповідача зазначив, що в період з січня по грудень 2019 року відповідач добровільно ніс витрати на утримання дітей на суму 112 892,48 гривень, у зв`язку з чим просить врахувати факт добровільної сплати коштів на утримання дітей за вказаний період. Представник позивача надала відповідь на відзив, у якому не погодилася з доводами сторони відповідача щодо зниження розміру аліментів до рівня мінімального, оскільки відповідач не є малозабезпеченою особою. Крім того, заперечила проти врахування судом факту добровільної сплати аліментів відповідачем в період з січня по грудень 2019 року, оскільки, на її думку, ці обставини не підтверджується доказами. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у якому просить врахувати факт несення витрат відповідачем на утримання дітей, оскільки надані чеки та виписки з банківських платіжних карток в повній мірі доводять вказані обставини. Позивач подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, за наявними в справі матеріалами. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 18.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 18.11.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1456, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва (а.с. 6). Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7-8). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі однієї третини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову. Відповідач просить призначити аліменти в мінімальному розмірі, а також врахувати факт добровільної сплати ним сум на утримання дітей. Стаття 180 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідач просить знизити розмір аліментів до мінімального, обгрунтовуючи тим, що він утримує непрацездатних батьків, але належних та допустимих доказів в підтвердження вказаної обставини ним не надано. Відтак, суд, беручи до уваги всі обставини справи, дійшов висновку, що сума аліментів, в розмірі однієї третини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Водночас, досліджуючи обставини в частині добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей, суд встановив наступні обставини. Аналіз виписок за банківськими платіжними картками відповідача, а також копій квитанцій і чеків свідчить про те, що відповідач в період з січня по грудень 2019 року регулярно ніс витрати, пов`язані з вихованням дітей. Вказані обставини не були спростовані стороною позивача належними та допустимими доказами. Крім того, суд враховує розмір доходів відповідача за 2019 рік, який підтверджується довідками № 1 від 31.01.2020 року та № 2 від 31.01.2020 року, відповідно до яких, його дохід у 2019 році склав 135 846,66 гривень. Тому розмір понесених ним витрат на утримання дітей за вказаний період (112 893,48 гривень) значно перевищує одну третину від доходів, яка була б ним сплачена у випадку стягнення з нього аліментів за період з моменту подання позову (з січня 2019 року). Відтак,

Outcome: partial