Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 10 травня 2008 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони є внутрішньо переміщені особи та у зв`язку із АТО з 2014 року переїхали проживати у м [ADDRESS] . Однак, стосунки із відповідачем не склалися, так як між подружжям почали виникати конфлікти, сварки та непорозуміння. З грудня 2017 року сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, шлюб носить формальний характер та його збереження є недоцільним. Майнові питання подружжя вирішило шляхом укладення договору про поділ майна подружжя. На день звернення із позовом спільні від шлюбу діти проживають разом із позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, будь-якої матеріальної допомоги на утримання сім`ї не надає, а коштів позивача не вистачає для забезпечення належного рівня проживання та розвитку дітей. З огляду на викладені обставини, позивач змушена звернутися із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 10 травня 2008 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 (три тисячі) на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог. 12 березня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково погоджується із позовними вимогами, не заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо розміру аліментів, то відповідач заперечує з наступних підстав. 04 квітня 2018 року між сторонами укладено Договір № 340 про розподіл спільного майна подружжя. За даним договором позивачу залишився транспортний засіб, придбаний за час шлюбу, а відповідач отримав 5000 доларів США. В подальшому, влітку 2018 року позивач та відповідач неодноразово намагалися примиритися, хоча вже і не проживали разом. Відповідач віддав позивачу 500 доларів США, а пізніше знову віддав 2500 доларів США на утримання дітей. Тобто, ще до розлучення відповідач надавав кошти позивачу у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ 78\~935,87 грн. на утримання дітей, що свідчить про належне виконання відповідачем батьківських обов`язків. Також, 11 вересня 2018 року відповідач повністю оплатив відпочинок всієї родини у розмірі 38\~544 грн., що свідчить про піклування своїх дітей, турботу та надання максимально можливого забезпечення дітям. Станом на день розгляду справи відповідач не має можливості сплачувати позивачу 6000 грн. щомісячно на утримання дітей, так як постійного місця роботи та постійного заробітку відповідач не має, отримує лише періодичні неофіційні доходи від роботи в таксі та інші підробітки. Відповідач проживає у м [ADDRESS] , що на даний час є непідконтрольованою територією зони АТО разом зі своєю матір`ю, яка повністю перебуває на утриманні відповідача. Також, відповідач має ще одну дитину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка проживає у Росії та навчається. Відповідач надає періодично кошти на навчання дочки. З огляду на викладені обставини, відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання спільних із позивачем дітей у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, та просить встановити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1250 грн. на кожну дитину. Також, відповідач просить зарахувати отриману позивачем суму у розмірі 3000 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 78\~395,87 грн. в рахунок сплати відповідачем аліментів на утримання двох дітей з розрахунку 2500 грн. щомісячно з дня звернення позивача з позовною заявою до суду. Позиція позивача щодо поданого відзиву на позовну заяву. 22 квітня 2019 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій остання зазначає, що надані відповідачем кошти у розмірі 3000 доларів США не підлягають зарахуванню їх в якості аліментів, оскільки такі кошти були надані відповідачем на потреби сім`ї, а саме двох малолітніх дітей. Дані кошти надані відповідачем в середині червня 2018 року, а провадження у даній справі відкрите 10 серпня 2018 року, тому ці кошти не можуть бути зараховані в рахунок розміру аліментів. У 2018 році відповідач оплатив відпочинок родини у розмірі 38\~544 грн., що також свідчить про відповідний розмір доходу відповідача та можливість сплачувати останнім аліментів на утримання дітей у заявленому розмірі. Щодо рівня доходу позивача, то остання працює офіційно та її заробіток складає 6300 грн. Мати позивача проживає на непідконтрольній території, є людиною похилого віку, тому позивач матеріально допомагає матері. Позивач власного житла не має, тому разом із дітьми змушена орендувати квартиру у м. Бровари. Отже, власних коштів позивача не достатньо для того щоб сплачувати за комунальні послуги, оренду житла, плату за навчання та спортивний розвиток дітей, одяг та харчування двох синів. За таких обставин, позивач наполягає на своїх позовних вимогах та просить їх задовольнити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 21). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року за клопотанням сторони відповідача надано подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення до 15 січня 2019 року (а.с. 42-43). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів, то позовні вимоги в цій частині визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просила стягувати із відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 2500 грн. Також, від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначає, що за останні три роки переніс чотири операції, не є інвалідом, але має певні складнощі зі здоров`ям. Обставини справи, що встановлені судом: 10 травня 2008 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Батьком у свідоцтві про народження дітей записаний [PERSON] (а.с. 8-9). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взяті на облік як внутрішньо переміщенні особи, та проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10-12). 04 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про поділ майна подружжя. За умовами даного договору транспортний засіб марки Fiat Panda, д.н.з. [NUMBER] переходить в особисту приватну власність [PERSON] , а грошові кошти у розмірі 130\~000 грн. переходять в особисту приватну власність [PERSON] (а.с. 17-18). Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу із [PERSON] відповідач має дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області (а.с. 65). У своєму відзиві на позову заяву відповідач зазначив, що сплатив за відпочинок дружини та своїх дітей. Розмір даної послуги склав 38\~544 грн., на підтвердження чого надав квитанцію № 0.0.1130029826.1 від 11.09.2018 р. (а.с. 65). Проти зазначеного також і не заперечувала позивач. Згідно довідки № 02-02/04/1321 від 18.04.2019 р. позивач [PERSON] з 03 квітня 2019 року працює фахівцем по роботі з клієнтами у ТОВ «Лізоформ Медікал». Посадовий оклад становить 6300 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що вони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У відповідність до вимог ст. 111 СК України судом надавався подружжю строк на примирення, однак сторони не примирилися, що поясненням сторін у судовому засіданні. Постановою № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачено, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що у наданий строк на примирення сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, суд приходить до висновку, шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом\~ст.\~ст.\~181,182\~СК України\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються за\~рішенням суду\~у частці\~від доходу\~її матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~При визначені\~розміру аліментів\~суд,\~враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1\~січня 2019\~року -\~1626\~гривень,\~з 1\~липня -\~1699\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1779\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі по 3000 (три тисячі) грн. на кожну дитину, як і не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Посилання відповідача на те, що він має проблеми зі здоров`ям та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги як підстава неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустими докази того, що на момент розгляду справи відповідач працевлаштований та отримує дохід поза межами України. Також, суд не може зарахувати в якості аліментів розмір наданих відповідачем кошти у розмірі 3000 доларів США, оскільки у судовому засіданні сторони зазначали, що неодноразово намагалися примиритися, і такі кошти відповідачем надано добровільно на утримання дітей до моменту звернення позивачем із даними позовними вимогами. З огляду на викладені обставини, врахувавши положення норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. \~ \~ \~ \~ У відповідності\~до ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що вимога в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення вимог про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial