Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У серпні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування запису про реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2007 в особі заступника керуючого Київською міькою філією АКБ «Укрсоцбанк» Заіки О.М. та [PERSON] , яка виступає майновим поручителем за зобов`язанням [PERSON] за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 24 12/163, укладено іпотечний договір №02-10/2404. За умовами договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальника своїх зобов`язань наступне майно: земельну ділянку та будинок, що розташовані за адесою: [ADDRESS] , належні позивачу на праві приватної власності. Загальна вартість предмета іпотеки становить 2 898 700,00 грн. Як зазначає позивач, договір іпотеки забезпечував виконання кредитного договору від 11.07.2007, що укладений між Акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] про надання кредитних коштів в розмірі 400000 дол. США. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Третейського суду від 13.01.2015 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг 11 633 835.17 грн. та третейський збір 25500 грн. Ухвалою Дніпровськго районного суду м. Києва від 18.10.2017 відмовлено у видачі виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду від 13.01.2015. 12.09.2019 НБУ надав дозвіл АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Укрсоцбанк» на реорганізацію шляхом приєднання ПАТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк». Після звернення за допомогою для адвоката, позивачу стало відомо, що 12.08.2019 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Юдін М.А. зареєстрував право власності: запис № 37784261 про проведену державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, країна реєстрації: Україна, на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 2147444280000. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям рахунку), індексний номер: 53633427 від 17.08.2020, приватний нотаріус Юдін М.А., Київський міський нотаріальний округ м. Києва: запис № № 37785417 про проведену державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, країна реєстрації: Україна, на земельну ділянку кадастровий номер: 8000000000:90:217:00:30, площа 0,1003 гектари [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 2147510580000. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям рахунку), індексний номер: 53635383 від 17.08.2020, приватний нотаріус Юдін М.А., Київський міський нотаріальний округ м. Києва. На думку позивача, при здійсненні реєстрації не було враховано, що будинок відповідача відповідає критеріям встановленим ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак на час дій мараторію не може бути звернуто стягнення. Крім того, державний реєстратор проігнорував відсутність повідомлення солідарних боржників про вимогу нового кредитора після заміни кредитора, відповідно боржники не змогли скористатися своїм правом повідомити про виконання зобов`язання належним чином. На підтвердження факту навності заборгованості позивача та її розміру відповідачем не надано реєстратору жодного документа, в тому числі розрахунків заборгованості або документів щодо безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобов`язання вцілому, так і на строк, який тягне за зобою відповідне нарахування. Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 31.08.2020 відкрто провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 21.10.2020. Ухвалою суду від 31.08.2020 за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 210,8 (кв.м) , житлова площа 68,6 (кв.м) за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2147444280000. Наклаено арешт на земельну ділянку кадастровий номер : 8000000000:90:217:0030,площа 0,1003 гектари, реєстраційний номер нерухомого майна 2147510580000. 31.10.2020 ухвалою підготовчого судового засідання, з занесенням до протоколу судового засідання, справу призначено до судового розгляду на 19.11.2020. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Прпедставник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Відзив суду не надано. Суд вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку слід зазначити про посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.07.2007 в особі заступника керуючого Київською міькою філією АКБ «Укрсоцбанк» Заіки О.М. та [PERSON] , яка виступає майновим поручителем за зобов`язанням [PERSON] за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 24 12/163, укладено іпотечний договір №02-10/2404. За умовами договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальника своїх зобов`язань наступне майно: земельну ділянку та будинок, що розташовані за адесою: [ADDRESS] , належні позивачу на праві приватної власності. Загальна вартість предмета іпотеки становить 2 898 700,00 грн. Як зазначає позивач, договір іпотеки забезпечував виконання кредитного договору від 11.07.2007, що укладений між Акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] про надання кредитних коштів в розмірі 400000 дол. США. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Третейського суду від 13.01.2015 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг 11 633 835.17 грн. та третейський збір 25500 грн. Ухвалою Дніпровськго районного суду м. Києва від 18.10.2017 відмовлено у видачі виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду від 13.01.2015. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що при здійснені реєстрації не було враховано, що будинок відповідача відповідає критеріям встановленим ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак на час дій мараторію не може бути звернуто стягнення. Крім того, державний реєстратор проігнорував відсутність повідомлення солідарних боржників про вимогу нового кредитора після заміни кредитора, відповідно боржники не змогли скористатися своїм правом повідомити про виконання зобов`язання належним чином. На підтвердження факту навності заборгованості позивача та її розміру відповідачем не надано реєстратору жодного документа, в тому числі розрахунків заборгованості або документів щодо безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобов`язання вцілому, так і на строк, який тягне за зобою відповідне нарахування. Так, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційний дій обов`язкове використовує відомомсті Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав є Єдиним державним реєстром судових рішень. За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяждень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а держвній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації , чи його дубліката. При цьому, відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабіенту Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, аб о засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу) . У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунтком 61 Порядку передбачено, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2020 по справі № 644/3116/18, квартира, яка використовується як місце постійного проживання, під час дії тимчасового мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності банку як забезпечення виконання кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав кредит в іноземній валюті, заставлене нерухоме майно використовується позивачем як місце постійного проживання, площа будинку менша за 250 кв.м. Відповідно до положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Пунктом 3.3. іпотечного договору визначено, що даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, серед іншого, шляхом прийняття предмета іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Отже, умовами іпотечного договору сторонами погоджено право іпотекодержателя у разі наявності заборгованості за кредитним договором задовольнити вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації' права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекожержателем іпотекодавцеві і боржникові. Однак, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач надавав відповідну згоду на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини справи, дії державного реєстратора щодо державної реєстрації за позивачем права власності на будинок позивача не можна вважати законними. Реєстратор проігнорував відсутність повідомлення солідарних боржників про вимогу нового кредитора після заміни кредитора, відповідно боржники не могли скористатися своїм правом повідомити про виконання зобов`язання належним чином. На підтвердження факту наявності заборгованості позивача та її розміру Відповідачем не надано реєстратору жодного документа, в тому числі розрахунків заборгованості або документів щодо безспірності таких сум заборгованості та прострочення виконання зобов`язання як в цілому, так і на строк, який тягне за собою відповідне нарахування, а відтак вимоги позивача про скасування записів про державну реєстрацію є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про витребування майна слід зазначити наступне. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року. Судом встановлено, що належне позивачу майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем, без відповідних на те правових підстав, відтак підлягає витребуванню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved