Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У січні 2015 року позивач, [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва, з урахуванням уточнень, з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Дніпровського Відділу державної виконавчої служби м Києва, треті особи, що не заявляють самостійних позовних вимог: державний нотаріус Глухівської державної нотаріальної контори Сумскої області, [PERSON] , приватний нотаріус Улянівського районного нотаріального округу Кіровоградської області, [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Бахмут Ірина Михайлівна, про визнання довіреностей недійсними, визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, скасування арешту на квартиру, визнання недійсними електронних торгів, скасування акту, визнання права власності на квартиру, витребування майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , 1952 року народження. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження. (а.с.12) В середині квітня 2002 року [PERSON] зник з постійного місця проживання при невідомих обставинах, про що Дарницьким РВНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12013110020008568 від 16.07.2009 року та № 12013110020008567 (а.с. 6-7) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року було визнано [PERSON] безвісно відсутнім з квітня 2002 року.(а.с. 9) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, [PERSON] , було оголошено померлим.(а.с.10) Після вступу рішення Дарницького районного суду від 19 червня 2014 року в законну силу, позивачем було отримано Свідоцтво про смерть (а.с. 8). Померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло належала квартира [ADDRESS] .(а.с.13). У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] була відкрита спадкова справа № 56776941, про що було надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.(а.с. 11) . Постановою від 22.01.2015 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. (а.с.21). Отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що 03 грудня 2013 року на підставі довіреності від 23.10.2013 року посвідченої приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської обл. Хлопчанюком Р .В., виданої Шарковим А .А. в порядку передовіри, який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої Державним нотаріусом Глухівської державної нотаріальної контори Сумської області Міхно Д.В., відповідач [PERSON] уклав договір купівлі продажу квартири з відповідачем [PERSON] . Договір купівлі продажу, укладений між [PERSON] який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут Іриною Михайлівною. В період перебування справи в провадженні суду, незважаючи на наявність ухвали суду про забезпечення позову, Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві в рамках виконавчого провадження № 47122941 10 квітня 2015 року було складено акт опису та арешту майна: квартири [ADDRESS] . В подальшому відбулись електронні торги, переможцем яких було визнано [PERSON] . 06 серпня 2015 року було складено Акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батько зник з місця постійної реєстрації ще у 2002 році, рішенням суду був оголошений безвісно відсутнім, а згодом оголошений померлим. Покійному на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Однак його батько довіреностей не підписував і нікого не уповноважував на продаж свого майна. Майно вибуло з володіння батька позивача поза його волею, а відтак договір купівлі продажу квартири укладений між [PERSON] ,від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним. Позивач вважає, що оскільки він є єдиним спадкоємцем після померлого то має право заявити вимогу про визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Щодо позовної вимоги про визнання електронних торгів недійсними, позивач вважає, що оскільки у зв`язку з визнання недійсним договору купівлі продажу квартири недійсним з моменту його укладення [PERSON] не набув право власності на спірну квартири, а відтак державний виконавець в рамках виконавчого провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, не мав права на реалізацію спірної квартири так як остання не є власністю боржника на яке може бути звернено стягнення. Враховуючи, що порушена процедура реалізації майна на електронних торгах, то такі торги мають бути визнані недійсними, Акт про реалізацію квартири , опису та арешту майна підлягають скасуванню, а майно має бути витребуване на користь власника. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином. Правом на подачу відзиву сторони не скористались. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут Ірина Михайлівна, подала письмові пояснення та заяву про розгляд справи у її відсутність, приватний нотаріус Улянівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Хлопчанюк Ростислав Вікторович подав до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи у його відсутність. Державний нотаріус Глухівської державної нотаріальної контори Сумської області Міхно Д.В. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Враховуючи наведене суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та незявившихся третіх осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд встановив наступні обставини. [PERSON] згідно з Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] є батьком позивача [PERSON] .(а.с.12 ) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 13 лютого 2014 року [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім з травня 2002 року.(а.с. 9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 19 червня 2014 року [PERSON] було оголошено померлим.(а.с. 10). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві 11 листопада 2014 року було складено актовий запис про смерть [PERSON] за № 2 та видано Свідоцтво про смерть останнього.(а.с. 8) Померлому згідно Свідоцтва про право власності на житло належала квартира [ADDRESS] (згідно з розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 року № 125/1)), що в м. Києві (а.с.13) Після оголошення [PERSON] померлим, відкрилась спадщина, що складається із вищевказаної квартири. 14 листопада 2014 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. із заявою про прийняття спадщини, про що у Спадковому реєстрі було здійснено реєстрацію спадкової справи за № 56776941 та видано відповідний Витяг (а.с. 11). Постановою від 22.01.2015 року позивачу було відмовлено у видачі про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (а.с.21) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 03.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут Іриною Михайлівною (а.с. 5). 13 лютого 2015 року Дарницьким районним судом за заявою позивача було вжито заходів забезпечення позову та винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 30) 10 березня 2015 року Приватний нотаріус Ульяновського районного нотаріального округу Хлопчанюк Ростислав Вікторович подав до суду письмові пояснення щодо обставин даної справи, згідно з якими 23 жовтня 2013 року до нього звернувся [PERSON] для вчиненням нотаріальної дії - посвідчити довіреність в порядку передовіри на представництво та розпорядження (укладення договору купівлі продажу ) квартири [ADDRESS] від імені гр.. [PERSON] на ім`я [PERSON] . На підтвердження своїх повноважень надав довіреність посвідчену [PERSON] , державним нотаріусом Глухівської районної державної нотаріальної контори Сумської області, від 06.08.2009 року за реєстровим № 1801 на представництво інтересів та розпорядження (укладення договору купівлі продажу) квартирою [ADDRESS] . Перевіривши дійсність поданої довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей, [PERSON] була посвідчена довіреність в порядку передовіри від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] на представництво інтересів та розпорядження (укладення договору купівлі продажу) квартирою [ADDRESS] .(а.с. 39). Приватний нотаріус КМНО Бахмут Ірина Михайлівна надала до суду письмові пояснення (а.с. 41) в яких пояснила, що 03 грудня 2013 року до неї звернувся [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої в порядку передовіри приватним нотаріусом Ульянівського районного нотаріального округу Кіровградської області Хлопчанюком Р.В. від 23.10. 2013 року за реєстровим №217.(а.с. 43), з проханням посвідчити договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , для цього сторонами їй були надані наступні документи: довіреність від [PERSON] , видана у порядку передоручення, видана від імені [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] )на підставі довіреності посвідченої [PERSON] державним нотаріусом Глухівської державної Нотаріальної контори Сумської області 06.08.2009 року № 1801, також були надані паспорти ідентифікаційні номери, звіт про оцінку , Ф-3 з ЖЕКу. Після здійснення необхідних перевірок, нею був посвідчений оскаржуваний договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] .(а.с.41). Ухвалою від 08.06.2015 року судом було витребувано з Глухівської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії документів: копія довіреності видану від імені [PERSON] від 06.08.2009 року за реєстровим номером 1801, копію підпису в книзі реєстрації нотаріальних дій, копію ідентифікаційного коду та паспорту [PERSON] 03 липня 2015 року з Глухівської районної державної нотаріальної контори Сумської області на адресу суду надійшли копія довіреності , Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, копію підпису в книзі реєстрації нотаріальних дій від імені [PERSON] (а.с.150-154). З наданих матеріалів вбачається, що в довіреності виданій 06.08.2009 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] за реєстровим номером 1801 зазначено певний обсяг повноважень в тому числі на укладання та підписання договору оренди квартири [ADDRESS] . 03.10.2016 року представником позивача було подане клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 03.10.2016 року (а.с.118) у справі була призначена почеркознавча експертиза підпису виконаного на довіреності виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , що посвідчена державним нотаріусом Глухівської державної нотаріальної контори Сумскої області Міхно Д.В. 06.08.2009 року за реєстровим номером №1801. На вирішення якої були поставлені наступні питання: Чи виконаний підпис на довіреності від 06.08.2009 року за реєстровим номером 1801 самим [PERSON] чи іншою особою?Чи виконано підпис на довіреності від 06.08.2009 року іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] ? Проведення експертизи було доручено ТОВ «Київська незалежна експертна установа» Клопотанням від 24.10.2016 року експертною установою був затребуваний оригінал досліджуваного документу, або надання згоди суду на проведення дослідження за наявною у матеріалах справи належним чином посвідченою копією довіреності.(а.с.132) Листом від 10.11.2016 року судом було надано згоду на проведення експертизи за електофотокопією документа, який міститься в матеріалах справи.(а.с.133) Згідно з Висновком судово почеркознавчої експертизи № 2057 від 14.12.2016 року проведеної в рамках судової справи підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься в графі «підпис» наданій на експертизу завіреній електрофотокопії Довіреності, укладеної від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] виданій 06.08.2009 року в м. Глухів Сумської області державним нотаріусом Глухівської районної державної нотаріальної контори Сумської області Міхно Д.В. (зареєстровано в реєстрі за №1801) виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] . 03.04.2015 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості в сумі 30300 грн з боржника [PERSON] . 10 квітня 2015 року державним виконавцем Торбинською О.М. було складено Акт опису та арешту майна та згідно даного акту майно передане на відповідальне зберігання [PERSON] . 14.05.2015 року квартиру [ADDRESS] було передано на реалізацію арештованого майна на аукціоні. 30.07.2015 року були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, квартири [ADDRESS] , переможцем яких згідно Протоколу № 104340 було визнано [PERSON] . 06 серпня 2015 року державним виконавцем Торбинською О.М. було складено Акт про реалізацію арештованого майна, що стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] . Дослідивши матеріали справи вислухавши думку сторін суд приходить до наступного: Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналіз зазначених норм вказує на те, що правом на звернення до суду за захистом, наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Щодо позовних вимог про визнання довіреностей недійсними та визнання недійсним договору купівлі продажу квартири суд приходить до наступного: Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями вказаних статей зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним в відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частиною першою статті 245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до законодавства має вчинятися правочин. Статтею 240 ЦК України встановлено,що представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Згідно з частиною другою статті 245 ЦК України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. П.5 Глави 4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі- Порядок) визначено, що довіреність, видана в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню після подання основної довіреності, у якій застережене право на передоручення, або після подання доказів того, що представник за основною довіреністю примушений до цього обставинами для охорони інтересів особи, яка видала довіреність. П. 5.4. Порядку визначено: «Довіреність, видана в порядку передоручення, не може містити в собі більше прав, ніж їх передано за основною довіреністю». П. 5.6.Порядку «У довіреності, виданій у порядку передоручення, мають бути вказані дата і місце посвідчення основної довіреності, та реєстровий номер, найменування нотаріального округу, прізвище, ім`я та по батькові нотаріуса, який її посвідчив, прізвище, ім`я, по батькові і місце проживання особи, якій видана основна довіреність, і особи, якій вона передоручає свої повноваження.» Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частинами першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Висновком судово почеркознавчої експертизи повно та категорично встановлено, що підпис на довіреності від 06.08.2009 року, укладеної від імені [PERSON] на імя [PERSON] виданій в м. Глухів Сумської області державним нотаріусом Глухівської районної державної нотаріальної контори Сумської області Міхно Д.В. (зареєстровано в реєстрі за №1801) виконаний не [PERSON] суд приходить до висновку, що дана довіреність має бути визнана недійсною. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, враховуючи, що основну довіреність [PERSON] не підписував, повноваженнями щодо укладання договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] не уповноважував, то довіреність видана 23 жовтня 2013 року в порядку передоручення [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності виданій в м. Глухів Сумської області державним нотаріусом Глухівської районної державної нотаріальної контори Сумської області Міхно Д.В. (зареєстровано в реєстрі за №1801) на ім`я [PERSON] та посвідчена приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської обл.. Хлопчанюком Р.В зареєстрована в реєстрі за № 217 теж є недійсною. Статтею 216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину « Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю» Момент недійсності правочину визначений ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що [PERSON] довіреність не підписував, та нікого не уповноважував на розпорядження належним йому майном, то оспорюваний договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 03 грудня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут Іриною Михайлівною за реєстровим № 451 укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою - ст. 1220 ЦК України Право на спадкування Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини - ст.1223 ЦК України Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ). У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 зроблено висновок, що «згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. \\ Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача». Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені [PERSON] поза його волею, то позивач має право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття, набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру». Враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, в установлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини, а квартира, що входить до складу спадкового майна вибула з володіння спадкодавця не з його волі, то суд вважає за можливе визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за [PERSON] . Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що передбачено пунктом 8 розділу ІХ Тимчасового порядку, та відповідно Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний Акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).З урахуванням наведеного, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Реалізація майна на торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення аукціону. Складання за результатами їх проведення акту про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, а відтак є правочином. Відчуження майна на електронних торгах відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулювалися нормами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час проведення електронних торгів). Згідно з частинами першою, третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку визначеними статтею 58 цього Закону. За змістом зазначеного закону, реалізації на електронних торгах підлягало арештоване майно, належне на праві власності боржнику. Квартира [ADDRESS] , реалізована на електронних торгах 30.07.2015 року, не належала боржнику [PERSON] , оскільки її власником є [PERSON] з моменту відкриття спадщини , а тому результати проведення електронних торгів з продажу цього нерухомого майна, оформлені протоколом № 104340 від 30 липня 2015 року, підлягають визнанню недійсними, а Акт державного виконавця з реалізації арештованого нерухомого майна скасуванню. Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 19 листопада 2012 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки квартира належить на праві власності в порядку спадкування [PERSON] з моменту прийняття спадщини, то накладення на неї арешту та включення її до акту опису та арешту майна на виконання судового рішеня про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] порушує права [PERSON] як власника цього майна, а тому його вимоги про зняття арешту з належної йому на праві власності квартир [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Така позиція суду узгоджується висновками викладеними в Постанові Верховного суду України в справі № 61-40159св18 від 29.05.2019 року. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Враховуючи, що судом достовірно встановлено, що квартира вибула з володіння власника не з його волі, договір купівлі продажу квартири за яким боржник [PERSON] став власником майна визнано недійсним, а державний виконавець передала майно на реалізацію майно , що не належало боржнику, визнано недійсними електронні торги, та скасовано Акт про реалізацію квартири, а за позивачем визнано право власності, то квартира [ADDRESS] має бути витребувана від [PERSON] на користь [PERSON] . 13 лютого 2015 року Дарницьким районним судом за заявою позивача було вжито заходів забезпечення позову та винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 30) Всупереч дії ухвали (суть відповідного арешту полягала у позбавленні можливості відчужувати спірну квартиру та забороні розпоряджатися нею) яка є обов`язковою для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян спірна квартира була реалізована на прилюдних торгах. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України (згідно із частиною першою статті 68 Конституції України). Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються (частина друга статті 124 Конституції України). Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004). Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України 2004, заходи забезпечення позову (частина перша статті 151 ЦПК України 2004). Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 152 ЦПК України 2004). Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (частини п`ята та дев`ята статті 153 ЦПК України 2004). У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання (частина сьома статті 153 ЦПК України 2004). Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК України 2004). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України договори є правочинами. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (згідно із частиною другою статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (згідно із частинами другою, п`ятою та сьомою статті 319 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним (частина третя статті 228 ЦК України). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (частина перша статті 5 Закону про держреєстрацію речових прав). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону про держреєстрацію речових прав). Згідно із статтею 153 ЦПК України 2004 суд направив ухвалу суду про забезпечення позову від 13 лютого 2015 року в Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 31) Таке направлення відповідної ухвали є елементом виконання цього судового рішення відповідно до вимог закону, що забезпечується Державою через відповідний контроль судом, як це передбачено статтею 129-1 Конституції України. Виконання судових рішень є обов`язковим відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України та частини першої статті 14 ЦПК України 2004. Згідно із частиною другою статті 124 Конституції України будь-які інші органи чи посадові особи, окрім судів, будь-якими своїми діями не можуть змінювати або скасовувати дію судового рішення. Конституція України та інші нормативно-правові акти України не передбачають таких прав у сторін спору. Забезпечення обов`язкового виконання судових рішень є основою втілення принципу правової визначеності як однієї з основ демократичної держави, якою є Україна відповідно до статті 1 Конституції України. Враховуючи це, порушення цього принципу через руйнування інституту обов`язкового виконання судових рішень має суттєвий вплив на інтереси як Держави так і українського суспільства, а не тільки позивача у цій справі. Враховуючи зазначене, необхідно погодитись з доводами позивача щодо недодержання вимог частини першої статті 203 ЦК України при укладенні договору купівлі-продажу оформленого протоколом про проведення електронних торгів № 104340 та Актом про реалізацію арештованого майна від 06 серпня 2015 року через невідповідність їх судовому рішенню, викладеному в ухвалі суду про забезпечення позову від 13 лютого квітня 2015 року, обов`язковість виконання якої була фактично проігнорована шляхом вчинення зазначеного правочину. Вищезазначені норми закону мали бути виконані відповідачами при здійсненні правочинів щодо відповідного нерухомого майна, зокрема згідно частини другої статті 14 та частин першої-другої статті 41 Конституції України. ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece», заява № 18357/91, пункт 40, рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року) наголошував на тому, що право на звернення до суду («право на суд») було б ілюзорним, якби правова система держави-учасниці Конвенції допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Сама по собі обов`язковість виконання судового рішення не може залежати від поінформованості сторони спору про таке рішення. Так само, як відсутність такої поінформованості сторони не може скасовувати обов`язкову природу судового рішення, якщо воно набуло обов`язковості відповідно до умов закону. Також обов`язковість судового рішення не може залежати від норми Закону про держреєстрацію речових прав. Невиконання такого судового рішення є порушенням права сторін спору на судовий розгляд, що є порушенням Конвенції. За таких обставин суд вважає, що проведення електронних торгів з реалізації спірної квартири, в період дії ухвали суду , щодо її арешту, що за своєю природою є правочином, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: approved