Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а саме виділити йому у користування ізольовану житлову кімнату, площею 11,9 кв.м з лоджією, відповідачам виділити в користування ізольовані житлові кімнати площею 9,9 кв.м та 19,3 кв.м з лоджією та відповідно залишити у загальному користуванні нежитлові приміщення загального користування: кухню, площею 7,6 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 12,8 кв.м, вбудовану шафу, площею 0,4 кв.м та вхід в квартиру. В обґрунтування вимог зазначається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області від 31 березня 1999 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 31 березня 1999 року № 402, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної часткової власності з внесенням у реєстрову книгу за № 1-12081 позивачу, [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах кожному належала квартира [ADDRESS]. На підставі договору дарування, посвідченого Броварською міською державною нотаріальною конторою від 08 квітня 1999 року, зареєстрованого за № 2-961, [PERSON] передав у власність належну йому 1/3 частину спірної квартири [PERSON] На даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач та відповідач [PERSON] [PERSON] в спірній квартирі не зареєстрована та не проживає. Згідно з технічним паспортом квартира [ADDRESS] розташована на дев'ятому поверсі 9 поверхового будинку та складається із трьох кімнат житловою площею 41,1 кв.м, у тому числі кімната, площею 19,3 кв.м, 2-га кімната, площею 11,9 кв.м, 3-тя кімната, площею 9,9 кв.м, кухні, площею 7,6 кв.м, ванна кімната, площею 2,6 кв.м, вбиральня, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 12,8 кв.м, вбудована шафа, площею 0,4 кв.м, лоджією, площа 3,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 68,9 кв.м, всі кімнати в квартирі ізольовані. Зазначає, що на даний час користується кімнатою площею 11,9 кв.м, щодо порядку користування іншими приміщеннями квартири між ним та відповідачем [PERSON] часто виникають суперечки та конфлікти. З підстав встановлення порядку користування квартирою він змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити з наведених в ньому підстав, а також стягнути з відповідача [PERSON] суму оплати послуг, що є судовими витратами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 28 серпня 2018 року направила до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність за участі її представника [PERSON] 25 жовтня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а також через судовий виклик на веб-сайті суду, відзив на позов не подано. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області від 31 березня 1999 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 31 березня 1999 року № 402, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної часткової власності з внесенням у реєстрову книгу за № 1-12081 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] в рівних долях по 1/3 частині кожному. Відповідно до договору дарування, посвідченого Броварською міською державною нотаріальною конторою від 08 квітня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-961, [PERSON] передав у власність належну йому 1/3 частину спірної квартири [PERSON] (а.с. 5, 85). Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частці вказаного нерухомого майна. Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] розташована на дев'ятому поверсі 9 поверхового будинку та складається із трьох кімнат житловою площею 41,1 кв.м, у тому числі кімната, площею 19,3 кв.м, 2-га кімната, площею 11,9 кв.м, 3-тя кімната, площею 9,9 кв.м, кухні, площею 7,6 кв.м, ванна кімната, площею 2,6 кв.м, вбиральня, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 12,8 кв.м, вбудована шафа, площею 0,4 кв.м. Квартира обладнана лоджією, площею 3,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 68,9 кв.м. У вказаній квартирі відсутні такі приміщенням як передпокій, веранда та балкон (тераса) (а.с. 6,7,8). Відповідно до довідки про склад сім'ї, що видана комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-3» 06 грудня 2016 року за № 1596, у спірній квартирі зареєстровані голова сім'ї [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] та онука [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з частиною першою статті 356, частиною першою, другою, третьою статті 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що одним із відповідачем [PERSON], визнано позов, остання погодилася із запропонованим варіантом встановлення порядку користування квартирою, суд приходить до переконання, що можливо встановити порядок користування квартирою запропонований позивачем. Отже, у користування позивачу слід виділити кімнату, площею 11,9 кв.м. При цьому суд враховує, що до кімнати, яку суд виділяє позивачу також примикає лоджія, площею 3,4 кв.м. Місця загального користування у квартирі, а саме коридор, площею 12,8 кв.м, кухню, площею 7,6 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м та вбудовану шафу, площею 0,4 кв.м слід залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За правилами частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Витрати на правову допомогу адвоката, які оплачені позивачем згідно Акту прийому- передачі виконаних робіт від 10 жовтня 2018 року, квитанції № 874240 від 10 жовтня 2018 року, становлять 12 000 грн. 00 коп. При визначені суми витрат на правову допомогу адвокат виходив з розрахунку витрат 1 година на консультацію та ознайомлення з матеріалами справи, збір необхідних документів, 1 година на складання позову та 6 годин представництва у суді, а всього 8 годин з розрахунку 1 489 грн. 00 коп. за годину роботи. Суд зваживши на об'єм матеріалів цивільної справи, документів, які були складені адвокатом позивача, кількість та тривалість судових засідань, у яких представник позивача приймав участь, суд дійшов висновку, що розмір витраченого часу встановлений адвокатом - 6 годин представництва в суді є завищеним і вважає, що він становить 44 хв. З урахуванням викладеного, витрати на правничу допомогу слід визначити у розмірі - 4 000 грн. 00 коп. Частиною першою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі - 640 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі, отже стягненню із неї підлягає судовий збір у розмірі - 160 грн. 00 коп., при цьому позивачу слід повернути судовий збір у розмірі - 160 грн. 00 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі - 320 грн. 00 коп. із [PERSON] та 160 грн. 00 коп. із [PERSON] - 160 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved