Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У своїй позовній заяві представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 15091 гривня 22 копійки та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] 18 жовтня 2013 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 1400 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору банк має право у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідачка не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, передбаченими договором, чим порушила умови договору. Станом на 31 травня 2016 року відповідачка має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15091 гривня 22 копійки, у тому числі: 1364 гривні 28 копійок заборгованість за кредитом, 11032 гривні 12 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 1500 гривень заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована частина), 694 гривні 82 копійок штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не зявилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник позивача позов підтримує в повному обсязі, а представник відповідачки позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні на позов (а.с. 46-48). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~ст.10 ЦПК\~України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.\~\~\~ Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі Анкети-Заяви від 18 жовтня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.5) відповідачка стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредит у розмірі 1400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В Умовах та Правилах надання банківських послуг викладено детальний опис всіх умов, які є істотними для договорів про надання банківських послуг, зокрема і договорів кредитування (а.с.8-31). Таким чином, згода відповідачки на те, що Умови та правила надання банківських послуг є частиною укладеного між ним і банком кредитного договору, свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, як того вимагають положення\~ст. 638 ЦК України, а підписання відповідачкою анкети - заяви підтверджує укладення договору. Підписуючи анкету - заяву відповідачка виявила бажання оформити на своє ім'я кредитну картку «Універсальна», таким чином, набула статусу клієнта банку - споживача банківських послуг, та отримала можливість користуватися відкритими банком картковими рахунками. Відповідно до пунктів 1.1.7.12 та 2.1.1.2.11 Умови та правила надання банківських послуг про зміст яких, як зазначила відповідачка у заяві-анкеті, вона була ознайомлена, договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Карта діє до останнього дня місяця указаного на лицевій стороні картки включно. У запереченні на позов відповідачка посилається на пропуск строку позовної давності, вважає, що ця обставина є однією з підстав для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний позов поступив до суду 28 липня 2016 року, договір укладено 18 жовтня 2013 року, згідно довідки від 11 листопада 2016 року (а.с.109-зворот) термін дії картки відповідачки до останнього дня 07.2017 року, а з розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що останній платіж для погашення заборгованості за договором було здійснено відповідачкою 04 травня 2016 року, тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу\~ ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.4) розмір несплачених процентів на поточну заборгованість становить 64 гривні 26 копійок, розмір несплачених процентів на прострочену заборгованість 10967 гривень 86 копійок, а загальну заборгованість за процентами, включивши поточну заборгованість та прострочену заборгованість, позивачем визначено в сумі 11032 гривні 12 копійок. Суд приходить до висновку, що визначена позивачем заборгованість за процентами, включаючи поточну заборгованість та прострочену заборгованість не відповідає вимогам закону та укладеному між сторонами договору. Відповідно до\~ст.1056-1 ЦК України\~ процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки (а.с. 6) позичальник взяв на себе перелічені обов'язки щодо сплати відсотків, штрафів та пені. Сторонами договору встановлено, що базова процентна ставка на залишок непростроченої заборгованості становить 2,5%, ставка декілька разів збільшувалась, що також встановлено умовами договору. Іншого виду сплати відсотків, зокрема за прострочену заборгованість сторонами не встановлено, зобов'язання позичальник на себе про сплату відсотків за прострочену заборгованість не брав і не розписувався про умови їх нарахування та сплату. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг пунктом 2.1.1.12.6 встановлено, що проценти за користування кредитом встановлюються в розмірі визначеному тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Будь-якими доказами не підтвердив порядок нарахування, умови чи методику нарахування процентів за прострочену заборгованість. За таких умов, навіть при наявності простроченої заборгованості відсутні законні підстави для стягнення нарахованих Банком процентів за таку заборгованість в сумі 10967 гривень 86 копійок. Відповідно до ст. 549 ЦК України, за порушення зобовязань боржник зобовязаний сплатити кредиторові неустойку (тобто штраф або пеню). Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором що включає заборгованість по тілу кредиту, заборгованість за відсотками на поточну заборгованість та неустойку. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь банку пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним, тому суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань. У зв'язку із наведеними обставинами,

Outcome: partial