Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 20 березня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ по справі №521/4202/19 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини доходів щомісячно, починаючи з 13 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вказала, що вищезазначений судовий наказ набрав законної сили та в даний час перебуває на примусовому виконанні в Другому Приморському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області (далі - Другий Приморський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області). Стверджувала, що боржник [PERSON] добровільно сплачувати аліменти не бажає, в результаті чого станом на 01 липня 2019 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8290,00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 23 липня 2019 року. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за період з 13 березня 2019 року по 01 липня 2019 року за прострочення сплати по аліментам в розмірі 6030, 94 грн. та судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надала заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили суд розглянути справу за її відсутності (а.с. 25). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав через канцелярію суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що позов [PERSON] є необґрунтованим, про існування судового наказу, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 20 березня 2019 року, він дізнався лише на початку вересня 2019 року, ні копії судового наказу, ні копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження він не отримував. Стверджував, що, дізнавшись про існування виконавчого провадження на початку вересня 2019 року, він сплатив усю заборгованість, яка виникла на той час по аліментам, а саме 14918,50 грн., а також сплатив суму аліментів у жовтні в сумі 2209,50 грн. Зазначив, що виконавче провадження №59114158 було відкрито 15 травня 2019 року, при цьому позивачка просить стягнути з нього неустойку за прострочення по сплаті аліментів, починаючи з 13 березня 2019 року, тобто за час, коли йому не було відомо про існування судового наказу, з підстав чого просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 40-48). Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 22-23). Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 34-35). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню непідлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 05 червня 2009 року перебували у шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року був розірваний (а.с. 11). В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). Встановлено, що 20 березня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника щомісяця, починаючи з 13 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 15 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження №59114158 на підставі зазначеного судового наказу (а.с. 15). Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 24 липня 2019 року, виданого Другим Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області вбачається, що станом на 01 липня 2019 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8290,00 грн. (а.с. 18). В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження на початку вересня 2019 року, 05 вересня 2019 року він сплатив заборгованість по аліментам у розмірі 14918,50 грн., та в подальшому сплатив аліменти за жовтень у розмірі 2209,50 грн. Зазначені обставини підтверджуються копіями квитанцій та розрахунком заборгованості по аліментам від 28 жовтня 2019 року, виданим державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, за яким заборгованість по аліментам станом на 28 жовтня 2019 року у відповідача відсутня (а.с. 29, 30, 45-46). Встановлено, що державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області 09 вересня 2019 року було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду [PERSON] за межі України у зв`язку з відсутністю в останнього заборгованості станом на 09 вересня 2019 року (а.с. 31-32). Таким чином, в ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач копію судового наказу та копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував, оскільки періодично виїжджав за кордон. Доказів, що спростовують зазначене позивачкою суду не надано, відомості про отримання відповідачем копії судового наказу та копії постанови про відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні, що свідчить про те, що відповідач не знав про виникнення заборгованості зі сплати аліментів, та дізнавшись про нею, одразу її сплатив. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд враховує посилання відповідача на те що після розірвання шлюбу він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, про що у них з позивачкою була домовленість. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості по аліментам на утримання дитини, оскільки доводи відповідача про його необізнаність у наявності судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року про стягнення з нього аліментів та про відкриття виконавчого провадженняза вищевказаним виконавчим документом є обґрунтованими та не були спростовані позивачкою в процесі розгляду справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed