Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 354477 грн. 37 коп. боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 20 грудня 2008 року вона позичила своєму зятю [PERSON] 13000 доларів США, які він зобов»язався повернути на першу її вимогу протягом одного місяця. Вказує, що кошти вона передавала [PERSON] за місцем свого проживання у [ADDRESS] в присутності свідків: чоловіка [PERSON], доньки [PERSON] та сусідки [PERSON] Однак, незважаючи на її неодноразові усні звернення до відповідача про повернення коштів, останній умисно відмовляється та ухиляється від повернення боргу. Оскільки в добровільному порядку [PERSON] повертати гроші не збирається, тому просить стягнути з нього на свою користь 354477 грн 37 коп. боргу, що станом на 14 грудня 2017 року еквівалентно 13000 доларам США. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити. Пояснила, що 20 грудня 2008 року позичила для свого зятя [PERSON] на розвиток його бізнесу 13000 доларів США, які той мав повернути на першу її вимоги. Кошти вона позичала в присутності сусідки [PERSON], чоловіка [PERSON] та доньки [PERSON] Однак, позикові зобов»язання письмово оформлені не були. Оскільки на її звернення щодо повернення коштів відповідач не реагує, тому просить в судовому порядку стягнути з нього зазначені кошти. Представник позивачки - адвокат [PERSON] просить позов задоволити, посилаючись на те, що формально між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується показаннями свідків. При цьому просить врахувати вік та стан здоров»я позивачки та членів її сім»ї, які потребують грошових коштів на придбання ліків, а також те, що [PERSON], будучи членом сім»ї позивачки, увійшов до неї в довіру та обманом заволодів її грошовими коштами. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату [PERSON] В судовому засіданні адвокат [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що зазначених у позові обставин не існувало, договір позики між сторонами не укладався й будь-яких коштів [PERSON] від позивачки не отримував. Показання свідків з приводу передачі коштів вважає недопустимими доказами, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що [PERSON] з 14 лютого 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивачки [PERSON] - [PERSON] На час розгляду справи шлюбні відносини між ними припинені й між сторонами склались неприязні відносини. Посилаючись на існування договірних зобов»язань за договором позики між нею та [PERSON], що мали місце 20 грудня 2008 року, позивачка на підтвердження цих обставин просить врахувати покази свідків [PERSON] та [PERSON], в присутності яких вона передавала грошові кошти відповідачу в сумі 13000 доларів США. В свою чергу представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечив існування будь-яких договірних відносин, які б випливали з договору позики між сторонами. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обв»язків . Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов»язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, з наведеного випливає, що належною формою договору позики, є письмова форма. Судом встановлено, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики позивачкою не надано, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] спірних грошових коштів. Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до роз»ясень, даних у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показаннями свідків виконання зобов»язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у Цивільному кодексі України, зокрема у ч.2 ст.937, ч.3 ст.949 ЦК України. [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що вона дійсно позичила грошові кошти для [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з цього приводу не є такими доказами. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed