Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У серпні 2021 року виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклуваннязвернувся до суду із даним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначається, що батьками дитини [PERSON] зазначені матір - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 травня 2021 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до свідоцтва про смерть матір дитини, [PERSON] померла [INFO] , про що 24 листопада 2020 року зроблений актовий запис № 943 Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідач з сином не проживає, згідно з довідкою № 06-15/8485 від 20 липня 2021 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . У неповнолітнього [PERSON] відсутнє місце реєстрації, не оформлений паспорт громадянина України з електронним носієм по виповненню чотирнадцятирічного віку. Дитина навчається у КЗ КОР «Великополовецька спеціалізована школа І-ІІ ступенів» з 01 вересня 2015 року на частковому державному утриманні. За інформацією навчального закладу, за період навчання батько жодного разу не відвідував дитину, не цікавився її життям, здоров`ям та навчанням. Враховуючи ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, як орган опіки та піклуваннязмушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, як орган опіки та піклуванняне з`явився, представник позивача Сундук Л.І. направила до суду 26 листопада 2021 року заяву про розгляд справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинибез її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи [INFO] у селі Требухів Броварського району Київської області народився [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 травня 2021 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько - [PERSON] . Мати - [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що 24 листопада 2020 року зроблений актовий запис № 943 Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно із відповідями на запит щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання, наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області вх. № 39710 від 09 вересня 2021 року, а також відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий Офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Вх. № 40684 від 15 вересня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області зазначено про те, що, [PERSON] нехтує виконанням батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, матеріальну допомогу не надає, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про моральний та фізичний розвиток сина, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя, в зв`язку з чим, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 185, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області 21 квітня 2021 року, встановлено, що [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] , який є власником будинку та сестрою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Будинок знаходиться у стані руйнування, санітарний стан будинку незадовільний, відключене газопостачання, відсутнє водопостачання, відсутні будь-які продукти харчування. Мешканці будинку мають занедбаний та брудний вигляд, дезорієнтовані, крім того, [PERSON] та [PERSON] вказали, що проживання дитини в їхньому будинку неможливе. Відповідно до інформації, наданої КЗ КОР «Великополовецька спеціальна загальноосвітня школа І-ІІ ступенів», де [PERSON] навчається у восьмому класі, неповнолітній [PERSON] характеризується посередньо, потребує систематичного контролю для зменшення проявів негативних вмінь та звичок, а також потребує негайного вирішення питань щодо присвоєння ідентифікаційного номеру, оформлення паспорту громадянина України та призначення пенсії по втраті годувальника, для розв`язання яких необхідна участь батька, який не усвідомлює та не задовольняє потреби сина, потягом багатьох років не спілкувався з ним, не звертався до комунального закладу та до служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області щодо відновлення спілкування з сином, що підтверджується відповідними листами КЗ КОР «Великополовецька спеціальна загальноосвітня школа І-ІІ ступенів». Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач не займається вихованням свого сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, участі у матеріальному утриманні не приймає. Висновок органу опіки та піклування по доцільність позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, суд погоджується із ним. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд керується наступним. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі - 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до положень частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти підлягають стягненню з часу звернення позивачу до суду із даним позовом, тобто з 16 серпня 2021року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі по 908 грн. 00 коп. (позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини). На підставі викладеного,

Outcome: approved