Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Веселинівського РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (після зміни найменування - Веселинівський РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини в якому вказував, що з 2008 по 2011 роки він мешкав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] , проте [PERSON] відмовилася від запису позивача батьком дитини. При цому запис про батька [PERSON] було внесено до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері. [PERSON] неодноразово намагався переконати [PERSON] внести зміни до актового запису про народження доньки в частині запису його батьком дитини, проте остання від цієї пропозиції відмовлялася. У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Проте під час розгляду справи позивач дізнався, що до актового запису про народження [PERSON] було внесено зміни в частині запису [PERSON] батьком малолітньої. Позивач, посилаючись на викладене та на те, що саме він є біологічним батьком [PERSON] , просив про визнання його батьківства відносно [PERSON] та виключення відомостей про [PERSON] , як батька, з актового запису про народження дитини. 25 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позовну заяву в якому просили застосувати позовну давність до вимог [PERSON] та, у зв`язку з цим, відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача [PERSON] , його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача - Веселинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву в якій вирішення питання щодо задоволення позову залишила на розсуд суду. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника Веселинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] . Запис про батька дитини було внесено до актового запису про народження дитини №01 від 04 лютого 2010 року на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері. 16 жовтня 2018 року до актового запису про народження [PERSON] внесено зміни в частині запису [PERSON] батьком дитини. Зміни внесено відповідно до ст. 126 СК України, у зв`язку з подачею заяви про визнання батьківства (заява №19/15.11-5.1.10 від 12 жовтня 2018 року). Проте [PERSON] оспорює батьківство [PERSON] , вважаючи себе батьком дитини. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ст. 125 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України). Сімейний кодекс України передбачає дві окремі підстави для визнання батьківства на підставі рішення суду. Зокрема, згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3). Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК); батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК). Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. У разі пред`явлення такого позову іншими особами суддя відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки в таких випадках позивач не має права представляти інтереси дитини (п. 4). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття (п. 5). Напротивагу вказаній нормі, згідно ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6). Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (п. 9). На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст. 134 СК України). Тобто, визнання батьківства за рішенням суду відносно особи, яка вважає себе батьком дитини можливе лише у наступних випадках: -в разі, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено згідно ст. 135 СК України; -в разі, якщо батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, записано її чоловіка. Інших випадків визнання батьківства положення Сімейного кодексу України не містять. Проте, як вбачається з матеріалів справи (а.с 83-84), на час народження доньки [PERSON] [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі, а запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Разом з тим, на час розгляду справи батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] на підстави спільної заяви відповідачів (фізичних осіб) записано [PERSON] . Вказані обставини виключають можливість визнання батьківства з передбачених Сімейним кодексом України (ст.ст. 128, 129 СК України) підстав. Водночас, на підтвердження свого батьківства [PERSON] надав лише наступні документи, які мають побічне доказове значення у справі, а саме, копію особистого щоденника [PERSON] , який остання вела під час вагітності та після народження дитини, а також особисті фотокартки позивача та батьків позивача разом з [PERSON] та малолітньою [PERSON] (а.с. 15-17, 28-34), які, на думку суду, не є беззаперечними та достатніми доказами наявності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] . Інших доказів в підтвердження заявлених позивачем вимог матеріали справи не містять. Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову. В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed