Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2009 року. Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач не надає кошти на утримання дітей. На даний час вона не працює, тому що перебуває у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , до досягнення ним трьох річного віку. Надавати добровільно допомогу на утримання синів відповідач не бажає, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та на своє утримання у розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьох років. Відповідно до\~ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судовому засідання позов підтримала, з підстав викладених в ньому, просила стягнути аліменти з відповідача. Відповідав в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дітей, щодо сплати аліментів на утримання дружини заперечував. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року у Виконкомі Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 54, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] виданим 24 жовтня 2009 року. (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER] виданим 17 травня 2010 року та Серія [NUMBER] виданий 22 травня 2018 року (а.с. 7-8). Малолітні діти проживають з позивачкою по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, що підтверджено Довідкою Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 115 від січня 2020 року (а.с.9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як встановлено в судовому засідання та не заперечувалось відповідачем, останній матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей не надає, хоча може та повинен надавати таку допомогу, оскільки знаходиться в працездатному віці,\~а тому\~повинен відшукати\~можливість заробітку\~для належного\~забезпечення своїх\~синів всім\~необхідним.\~Враховуючи викладене,\~суд вважає за\~необхідне позовні\~вимоги задовольнити\~та стягнути\~з відповідача\~аліментина утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України). Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти також на непрацездатну дружину з якою проживає малолітня дитина, оскільки перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі та має обов`язок забезпечувати сім`ю. Між тим, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 2000 грн. на її утримання є не обґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати допомогу у визначеному розмірі, а тому суд вважає, що позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання дружини слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на її утримання у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином [PERSON] трьох років. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 24 січня 2020 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: partial