Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 30\~824 грн. 53 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 308 грн. 25 коп. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що 25 липня 2005 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 3 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~\~30, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 травня 2012 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 13 709 грн 66 коп. Посилаючись на те, що після ухвалення вказаного рішення утворилась заборгованість, загальна сума якої станом на 19 листопада 2014 року становить 30\~824 грн 53 коп., за вирахуванням стягнутої за вищевказаним судовим рішенням суми боргу, просило задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з»явився, проте надав суду заява про підтримання позову в повному об»ємі та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що заборгованість банком за рішенням суду вже було стягнуто, а отже позов є безпідставним. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У відповідності до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 липня 2005 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 3 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~30, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 травня 2012 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 13 709 грн 66 коп. Згідно п. 2. 2. 2 кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користуванням кредитом у відповідності з п. п. 1. 1, 3. 1,\~\~3. 2 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Пунктом 3. 2 договору передбачено, що відповідно до ст. 549 ЦК при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту передбачених\~\~п. п. 1. 1, 2. 3. 1, 2. 3. 2, 3. 3 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,33 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в п. 1.1 суму щомісячного платежу по кредиту разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Відповідно до п. 3. 4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів із кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України \~\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~\~\~\~ Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Крім того, судом встановлено, що згідно листа відділу Державної виконавчої служби Каланчацького районного управління юстиції Херсонської області від 04 лютого 2016 року за № 885 на виконанні в відділі ДВС перебуває виконавчий лист, виданий за рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 травня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк». У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з відповідача на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами в сумі 7\~694, грн. 88 коп.. Щодо стягнення суми пені то суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору (п. 4. 1) при порушенні позичальником кожного із зобов'язань передбачених п. п. 2. 2. 2, 2. 2. 3 цього договору банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи вищевикладене, відсутність заборгованості по тілу кредиту, ту обставину, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку, про можливість зменшення суми пені до 2000 грн.. Крім того, у відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial