Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що [INFO] у віці 45 років помер чоловік позивача - [PERSON] , який постійно на день смерті проживав і був зареєстрована у [ADDRESS] . Позивач після смерті чоловіка прийняла спадщину, однак пізніше з`ясувалося, що окрім земельної ділянки (рілля) померлий, на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 52 від 04.03.2008 року, мав право ще на дві земельних ділянки цільовим призначенням для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва: площею 0,38 га /сіножаті/ та площею 0,76 га /пасовища/, розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. Однак, як вказує позивач, померлий не встиг отримати акти на вказані земельні ділянки і не здійснив за собою реєстрацію права власності на них. Звернувшись до нотаріуса з питання оформлення спадщини на вказані земельні ділянки, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю необхідних для видачі правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи викладене, та ту обставину, що законом надано право звернення до суду з позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю в порядку спадкування, позивач просила визнати за нею право на завершення приватизації земельних ділянок цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0,38 га /сіножаті/ та площею 0,76 га /пасовища/, розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 11 серпня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання на 03 вересня 2020 року. У призначене на 03.09.2020 року підготовче засідання позивач не з`явилась. Надала суду заяву, просила розглянути справу у її відсутність. Позов просила задовольнити в повному обсязі. У призначене на 03.09.2020 року підготовче засідання представник відповідача не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради, вимоги викладені у позові підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутність сторін в підготовчому судовому засіданні в порядку положень ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Отже, право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок смерті. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, про що відповідачем було направлено на адресу суду письмову заяву, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов у повному обсязі, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 420 грн. 20 коп.

Outcome: approved