overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач свого обов'язку по утриманню дитини не виконує, дитина проживає разом із нею, відповідач працездатний, про місце роботи не повідомляє, просила стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], з 27 серпня 2014 року і до досягнення ним повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилась, однак до позовної заяви додала клопотання, у якому просила справу розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку із чим справа розглядається судом у заочному порядку. Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю. [PERSON] свого обов'язку по утриманню дитини не виконує. [PERSON] є працездатною особою, інших утриманців не має. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан [PERSON], відсутність у нього інших утриманців і вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] слід визначити в розмірі 1/3 частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу) [PERSON] Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, мають різні погляди на шлюб, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], і [PERSON] 04 березня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 33. У судове засідання позивач та відповідачі не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява, у якій позивач просить розглядати справу в його відсутність. [PERSON] про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, шлюб має формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, періодично між ними виникають конфлікти та сварки, вони ведуть різні бюджети, спільно не проживають, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 04 грудня 2009 року у виконавчому комітеті Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, актовий запис № 04. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку із чим розгляд справи проводиться у заочному порядку, проти чого не заперечував позивач. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, ведуть різні бюджети, шлюб має формальний характер. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя до примирення не призвели. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окремі бюджети, разом не проживають, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 16 лютого 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 18. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку із чим розгляд справи проводиться у заочному порядку, проти чого не заперечував позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, разом не проживають, бедуть окремі бюджети, шлюб має формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року. Від шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть різні бюджети, фактично припинили шлюбні відносини, у добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], і [PERSON] 27 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 74. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило, причини неявки не повідомив, за таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року. Від шлюбу дітей не мають. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, шлюб має формальний характер. У добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] і [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON], звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Мотивувала її тим, що у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області судом прийнято рішення демонтувати поліетиленову трубу з електроприводом. Вважає, що демонтаж вказаної труби позбавить її оселю водопостачання, водяного опалення квартири та інших умов проживання. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву та просили визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Представник відділу ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області вважала, що виконавче провадження відкрито на законних підставах. [PERSON] надала суду заяву з проханням визнати виконавчий лист дійсним та законним. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши заяву та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Вбачається, що у провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Лузанової О.В. перебуває виконавче провадження №44071557, відкрите на підставі виконавчого листа №2/359/149 від 16 липня 2014 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області. Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 червня 2014 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON], зокрема, в частині демонтажу поліетиленової труби з електроприводом, яка прокладена від колодязя до веранди. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначені ч.4 ст.369 ЦПК України. Ними є: видання виконавчого листа помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. З матеріалів виконавчого провадження, а саме Актів державного виконавця від 15 та 21 серпня 2014 року, також вбачається, що боржник відмовився виконувати постанову державного виконавця за що постановою від 14 серпня 2014 року був підданий штрафу у розмірі 170 гривень. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заявником не наведено жодної з підстав, передбачених ч. 4 ст. 369 ЦПК України для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Тому у задоволенні заяви належить відмовити. На підставі Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому з урахування усіх змін, доповнень та уточнень до позову, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України не приймає участі в утриманні дітей. Представник відповідача в своїй заяві від 27.01.2015 року позов визнав та не заперечував про стягнення з відповідача 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони по справі є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач у справі не приймає участі в утриманні дітей, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно довідки ТОВ «Англо-Істерн» Україна № АІУ-866 від 04.09.2014 року відповідач працює моряком з 2010 року на кораблі «Бенгуела», що належить компанії Англо-Істерн (ЮКей) ЛТД. Також, ТОВ «Англо-Істерн» Україна на запит суду надала відповідь № АИУ-985 від 23.01.2015 року про те, що надавали послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном [PERSON] та його заробітна плата з 19.08.2014 року по 19.12.2014 року склала 6814 дол. США. З огляду на те, що відповідач неналежним чином та не в повній мірі виконує свій обов'язок по утриманню дітей, а також враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище сторін, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру, відповідач не цінує сімейні відносини та не намагається їх зберегти. Вказувала, що спільне господарство та спільне життя між нею та відповідачем не ведеться з березня 2013 року. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу (а.с.13). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлявся про місце, час проведення судового засідання належним чином, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.14). Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 17.10.2008 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а.с.4). Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру, відповідач не цінує сімейні відносини та не намагається їх зберегти. Вказувала, що спільне господарство та спільне життя між нею та відповідачем не ведеться з травня 2012 року. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу (а.с.13). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлявся про місце, час проведення судового засідання належним чином, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.14). Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 05.09.2003 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а.с.6). Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved