Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 15 332 грн. 97 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 17.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 15 332 грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1 799 грн. 66 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9 627 грн. 43 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 699 грн. 55 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 706 грн. 33 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 11 квітня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовні вимоги, в яких він зазначає, що проти позовних вимог категорично заперечує, оскільки копія витягу «Умов та правил про надання банківських послуг» не містить дати його складання, вихідних реквізитів, не підписаний уповноваженою особою. Також ці документи не завірені належним чином. Крім даний витяг містить відомості які визначають умови кредитного договору, які за певними параметрами відрізняються від змісту Заяви та Умов. Дійсний строк дії виданої йому картки встановити неможливо, відповідні докази позивачем суду не надані. Заява на видачу картки цей строк не містить. Також, у контексті питання про позовну давність позивач не довів, що звернуся до суду в межах позовної давності, адже кредитний договір який нібито він уклав датується 2012 роком. Наявність вказаного договору категорично заперечує. Анкета заява яку він підписав є анкетою яку він підписав для отримання картки для нарахування заробітної плати та жодним чином не підтверджує наявність між ним та банком кредитних відносин. Тому, оскільки позивач не підтвердив отримання кредитних коштів, а також порушив строк позовної давності, відповідач просить у задоволенні позовних вимог повністю відмовити. 10 липня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. З наданих розрахунків вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем рахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Банком надано всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. У зв'язку з чим, обставини, на які відповідач посилається у своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, оскільки позивач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та останній платіж було внесено позивачем 16.05.2015 року, що також свідчить про переривання строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Тобто, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У судовому засіданні встановлено, що 17.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме: до останнього дня місяця 11.2015 року, що підтверджується повідомленням позивача, долученим до відповіді на відзив. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. У своєму позові позивач посилається на той факт, що відповідач не виконав зобов'язання за вказаним договором щодо сплати кредитних коштів у порушення норм закону та умов договору, у зв'язку з чим відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 30.11.2017 року становить 15 332 грн. 97 коп., та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1 799 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 627 грн. 43 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 699 грн. 55 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 706 грн. 33 коп. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач у своєму відзиві на позовні вимоги зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, тому просить у задоволенні позовних вимог повністю відмовити. Як зазначалося раніше, кінцевий термін з повернення залишку заборгованості за тілом кредиту становить 30.11.2015 року, що відповідає строку дії картки. Тобто з 01.12.2015 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення основної суми заборгованості за тілом кредиту. До суду позивач звернувся з позовною заявою 16 січня 2018 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 799 грн. 66 коп. підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2017 року у розмірі 9 627 грн. 43 коп., то дані вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. За умовами даного договору сторони погодили пільговий період до 30 днів за кожною тратою, обов'язковий щомісячний платіж 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн., та у разі порушення зобов'язання сплату пені та штрафу за користування кредитним лімітом, який наданий та співпадає з терміном дії кредитної картки до останнього дня місяця 11.2015 року. Відповідно до п. 2.1.1.12.4 умов та правил банківських послуг, строк повернення Овердрафта в повному обсязі - в продовж 30 днів з моменту виникнення Овердрафту. Строк погашення процентів по Овердрафту - кожного місяця за попередній місяць до 25-го числа. Згідно п. 1.1.1.52 умов та правил банківських послуг, Овердрафт - це короткотривалий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування. Відтак, у межах строку кредитування, тобто до 30 листопада 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку дії договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. А тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення терміну дії цього договором, а саме після 30.11.2015 року, є неправомірним. Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30.11.2017 року у розмірі 9 627 грн. 43 коп. До суду позивач звернувся з позовною заявою 16 січня 2018 року, таким чином сума заборгованості за процентами в межах строку позовної давності підлягає стягненню за період з 16 січня 2015 року до дня закінчення визначеного договором строку кредитування, а саме до 30.11.2015 року, а саме: 11 місяців. Згідно з наданим суду розрахунком заборгованості за даним кредитним договором, заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 30 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року складає 1481 грн. 58 коп. Як посилався позивач у своєму позові, відповідно до умов даного договору, відсотки за користування кредитом складають у розмірі 30% річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Тобто, від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 1799 грн. 66 коп. відсотки за один місяць складають: 30% / 12 міс. = 2,5 % на місяць. Період заборгованості за нарахованими відсотками у межах строку позовної давності з 16.01.2015 року по 30.11.2015 року, складає 11 міс. Х 2,5 % = 27,5 %. Тобто, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 16 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року, необхідно розраховувати наступним чином: 1799 грн. 66 коп./ 27,5 % = 495 грн. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки, вимога позивача стосовно стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 627 грн. 43 коп. належним чином не обґрунтована, а механізм її нарахування взагалі є незрозумілим, то дана вимога підлягає частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом у межах строку позовної давності за період з 16 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 495 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 699 грн. 55 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 706 грн. 33 коп., то дані вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Пунктом 5, ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з позовної заяви, розмір заборгованості за пенею і комісією, та штрафи, які просить стягнути з відповідача позивач, були нараховані починаючи з липня 2012 року та по листопад 2017 року. Строк дії кредитного договору закінчився 30 листопада 2015 року, а позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 16 січня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності щодо стягнення пені, комісії та штрафів. А оскільки позивач просив застосувати строки позовної давності, то суд вважає що в даній частині необхідно відмовити у задоволенні, у зв'язку зі спливом строку позовної давності щодо стягнення вищезазначених сум пені, комісії та штрафів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 799 грн. 66 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 495 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 294 грн., що складає 1/6 частину задоволених вимог від заявлених. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial