Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Дружківської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання договору оренди землі від 15 листопада 2002 року недійсними. В обґрунтування позовних вимог вказала, що між нею та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір оренди землі. Відповідно до п.п. 1,2 договору відповідач, передає позивачу в строкове користування на 49 років земельну ділянку площею 0,0311 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір було зареєстровано у Дружківському міському відділі земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 20.11.2002 р. № В-5. На орендованій земельній ділянці знаходиться багатоповерховий житловий будинок, на першому поверсі якого розміщене вбудоване нежитлове приміщення № 81, площею 293 кв.м., власницею якого є [PERSON] Вважає, зазначений договір земельної ділянки таким, що укладений з порушенням чинного законодавства, в зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає, що позивачем не було доведено ті обставини, на підставі яких договір оренди землі може бути визнаний недійсним (а.с. 28-29). У судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, надала пояснення з приводу позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав клопотання слухати справу без його участі, просив в своїх письмових запереченнях в задоволенні позову відмовити (а.с. 26). Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте надав заяву слухати справу без його участі (а.с. 65). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.07.2007 року виконавчим комітетом Дружківської міської ради, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15167257 від 09.07.2007 року, вбудоване нежитлове приміщення, загальною площею 293,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно з договором оренди землі від 15 листопада 2002 року Дружківська міська рада на підставі рішення за № 4/4-20 від 23.10.2002 року надала [PERSON] в оренду земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], має площу 0,0311 га, цільове призначення: землі змішаного використання, грошова оцінка: 41675,15 гривень. На земельній ділянці знаходиться: багатоповерховий житловий будинок з приміщеннями офісу. Договір укладається на строк 49 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди (а.с. 4-9). Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) умови договору оренди земельної ділянки не можуть суперечити законам України. Істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. Відповідно до п. 4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Держжитлокомунгоспу, Держкоммістобудування та Фонду держмайна України від 05.04.1996 р. № 31/30/53/396, частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку. Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається. Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки. Відповідно до ст. 42 Земельного Кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. . У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоквартирному будинку неможливо, оскільки неможливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна, - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складова поняття «земельна ділянка». Частина (частка) земельної ділянки не може бути об'єктом оренди землі, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об'єктом оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній та державній власності, а отже, укладання договору оренди землі можливе лише на земельну ділянку із зазначенням у ньому всіх часток, що належать до неї, та відповідно всіх орендарів. Крім цього, у порушення ст. 13 Закону України «Про оренду землі», у спірному договорі оренди землі від 15 листопада 2002 року відсутня невід'ємна його частина - план (схема) земельної ділянки, що у відповідності до ч. З ст. 14 Закону України «Про оренду землі», є безумовною підставою для визнання договору недійсним. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що договір оренди землі від 15 листопада 2002 року, укладений між [PERSON] та Дружківською міською радою слід визнати недійсним. На підставі наведеного та

Outcome: approved