Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом де зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті вона звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області для оформлення своїх спадкових прав і дізналась, що [PERSON] за життя залишила заповіт, яким заповіла усе своє майно відповідачеві. Вважає, що даний заповіт був складений [PERSON] під впливом омани з боку відповідача, оскільки [PERSON] тяжко хворіла. Тому просила визнати заповіт, складений від імені [PERSON] , на відповідача і посвідчений 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. за реєстровим №1224, недійсним, як такий, що складений під впливом обману. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2018 року позов було залишено без руху і позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. Позивач у встановлений строк недоліки, зазначені в ухвалі суду, усунула. У жовтні 2018 року судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМСУ в Харківській області була отримана інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2019 року підготове провадження по справі було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Також позивач пояснила, що за життя [PERSON] саме вона здійснювала за нею догляд і [PERSON] висловлювала бажання про те, щоб усе її майно залишилось саме їй. Відповідач жодним чином [PERSON] не доглядала, а лише користувалась її безпорадним станом, оскільки [PERSON] погано бачила і після перелому стегнової кістки майже не рухалась. Тому просила позов задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Заслухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК Україги, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно з вимогами ч.1 ст.229 ЦК Україи істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] 06 листопада 2013 року склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно [PERSON] - позивачеві по справі. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О. за реєстровим №3548 (а.с.51). 04 лютого 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно сину - [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. за реєстровим №5-73 (а.с.52). Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 22 лютого 2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.56). 17 липня 2017 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно [PERSON] - відповідачеві по справі. Заповіт посвідчений 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. за реєстровим №1224 (а.с.54). Як вбачається з наданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. копії з реєстру для реєстрації нотаріальних дій від 17.07.2017 року, у цей день приватним нотаріусом здійснювалось посвідчення від імені [PERSON] довіреності та засвідчувалися дві її копії. У зв`язку з хворобою [PERSON] дана нотаріальна дія о 17 годині 05 хвилин виконувалась за місцем її мешкання, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 16 березня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.55). Згідно з копій медичної картки стаціонарної хворої - [PERSON] №3В2352 від листопада 2012 року та довідки до акту огляду МСЕК №182713 від 01 листопада 2012 року, [PERSON] за життя страждала від погіршення зору, внаслідок чого їй була присвоєна, з 23 листопада 2012 року і безстроково, друга група інвалідності за зором (а.с.75-76). У той же час суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що заповіт від імені [PERSON] був підписаний нею через поганий стан здоров`я, оскільки вона через свої вади не могла розуміти значення своїх дій. До такого висновку суд приходить виходяи з наступного. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 2, 3 статті 43 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Позивач, незважаючи на те, що їй надавалась правнича допомога до закінчення підготовчого судового засідання не змінила підстави та предмет позову, а тому суд позбавлений можливості вийти за межі тих позовних вимог, які були заявлені позивачем. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу того, що з боку відповідача до спадкодавця [PERSON] було застосовано обман при посвідченні останньою оскаржуваного заповіту. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надали суду свідчень щодо обману, до якого начебто вдавалась відповідач з метою схилити [PERSON] до посвідчення оскаржуваного заповіту. Усі свідки в судовому засіданні пояснювали про те, що і позивач і відповідач здійснювали догляд за [PERSON] . До того ж свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила про те, що їй до дня судового засідання не було відомо про наявність заповіту, посвідченого від імені [PERSON] на ім`я відповідаа. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено у повному обсязі, суд залишає понесені позивачем судові витрати за ним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed