Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив: - визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON]; - визнати право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого брата [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що 15 грудня 2001 року помер батько позивача [PERSON]. Позивач та його брат [PERSON] на час смерті батька проживали з ним, тобто як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину, але не оформлювали її. 18 березня 21 березня 2004 року помер брат позивача [PERSON]. Позивач прийняв спадщину після смерті брата [PERSON], оскільки на час смерті проживав з ним. Крім того, позивач вказував в позові, що за заявою [PERSON] (брат позивача) Першою Чернігівською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №661/2004 після смерті [PERSON]. Під час оформлення спадщини у позивача виникли труднощі з отриманням свідоцтва про право на спадкування за законом після померлого батька та брата, а державний нотаріус 19.12.2016 року прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як не надано документ, що підтверджує право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого брата [PERSON]. З апеляційною скаргою звернувся [PERSON] (особа, яка не брала участі у справі), який просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. За доводами заявника, суд першої інстанції ухвалюючи рішення не звернув уваги на існування інших спадкоємців померлого батька, а саме заявника [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] позбавив життя батька [PERSON], за що був притягнутий до кримінальної відповідальності у вигляді 7 років позбавлення волі за ч.2 ст.121 КК України, а тому відповідно до ст.1224 ЦК України не може бути спадкоємцем частки майна померлого батька. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Апеляційним судом встановлено, що в листі від 10.02.2017 року №1-07/102 (а.с.60) ОЖБК повідомив, що членом кооперативу №44 за адресою: [ADDRESS] згідно ордеру №15715 від 23.01.1971 року була [PERSON]. Згідно рішення виконкому №349 від 07.12.1987 року наступним членом кооперативу став [PERSON]. Початок виплати кооперативу 1971 рік та повністю кооператив виплачений в 1987 році Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №4176 від 08.12.2016 року станом на 31.12.2012 року в м. Чернігові право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.9). 15 грудня 2001 року помер [PERSON] (а.с.7 зворот). Відповідно до довідки №4338 від 09 грудня 2016 року [PERSON] був зареєстрований в [INFO]. За даними ОЖБК м. Чернігова склад сімї складає: [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою з 09.03.1971 року по 31.01.2002 року. На день смерті 15.12.2001 року з ним були зареєстровані: син [PERSON] та син [PERSON] (а.с.11). 18 березня 2004 року помер [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки №4353 від 12 грудня 2016 року [PERSON] зареєстрований в [INFO]. За даними ОЖБК м. Чернігова склад сімї складає: [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою з 11.07.1995 року по 19.08.2004 року. На день смерті 18-21 березня 2004 року з ним був зареєстрований брат [PERSON] (а.с.10). 16 квітня 2004 року [PERSON] звернувся до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата [PERSON] (а.с.29). 16 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Першої чернігівської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.43) та після смерті брата [PERSON] (а.с.36 зворот). Першою чернігівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №814/2016 до майна померлого [PERSON], який помер 15 грудня 2001 року та спадкова справа №661/2004 до майна [PERSON], який помер 18-21 березня 2004 року на підставі заяви [PERSON] 19 грудня 2016 року постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, що знаходить за адресою: [ADDRESS]. 03 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Чернігівської міської ради про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] та на 1/4 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після померлого брата [PERSON]. 10 травня 2017 року помер [PERSON] (а.с.105) Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2017 року зупинено провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступників позивача, який помер 10 травня 2017 року. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] була заведена спадкова справа №6/2017 до майна померлого 10.05.2017 року [PERSON] на підставі заяви [PERSON] (а.с.134-141). 21 листопада 2017 року колегією суддів Апеляційного суду Чернігівської області в судовому засіданні залучено до участі у даній справі [PERSON] Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ч. 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч.1 ст.1224 ЦК України, є кримінально караними, вони повинні бути підтверджені вироком суду, який є самостійною та достатньою підставою для позбавлення його спадщини. Частиною 4 ст.61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2002 року, який набрав законної сили 04.07.2002 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Вироком встановлено, що своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, [PERSON] скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, а вина його доведена в повному обсязі (а.с.111-115). Таким чином, [PERSON] не має права на спадкування після смерті [PERSON], а тому позов про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо спадкування після смерті [PERSON], то в задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити, оскільки позов [PERSON] було подано до неналежного відповідача - Чернігівської міської ради, оскільки спадкоємцем за законом є також [PERSON], який своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за заявою якого і було заведено спадкову справу, проте не був залучений до участі у справі в якості відповідача. На підставі наведеного, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed