Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеної 18 травня 2016 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідач отримав кредит в розмірі 10897,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку боргу з метою зменшення розміру заборгованості за іншим кредитним договором з ПАТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN51000129119914 від 17 грудня 2013 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути заборгованість станом на 20 грудня 2016 року в сумі 18398,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10579,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 516,66 грн., заборгованості по комісії та пені - 1692 грн. та штрафу за п.2.2 Генеральної угоди 5609,23 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що 18 травня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, складовими якої є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку, з чим відповідач ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис в Генеральній угоді від 18 травня 2016 року (а.с.8-9). За умовами цієї угоди, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає відповідачу строковий кредит в сумі 10897,82 грн. на строк 12 місяців з 18 травня 2016 року по 31 травня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі зі сплатою за користування коштами 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості з погашенням боргу щомісячними платежами в сумі 958,09 грн. (п.2.1, 2.10 Генеральної угоди). Відповідач, приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, отримавши 18 травня 2016 року платіжну картку з коштами в сумі 16407,20 грн., що підтверджується випискою по рахунку банку (а.с. 6), зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти) у визначений строк до 31 травня 2017 року, сплатити проценти за його користування, та інших витрат відповідно до Генеральної угоди, Умов та правил надання банківських послуг п.2.1 Генеральної угоди) використавши отримані кошти на визначені угодою цілі зменшення розміру заборгованості за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від 17 грудня 2013 року № SAMDN51000129119914 (а.с.7) по процентам в сумі 4628,40 грн., комісії в сумі 100,00 грн. та штрафу в сумі 880,83 грн., залишок за яким склав на 18 травня 2016 року 10903,74 грн. (п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3). Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаної у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, за зобовязаннями, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-годня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 472,15 грн. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.6), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останнім не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачував тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 20 грудня 2016 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 10579,81 грн., відсотків в сумі 516,66 грн., а також 1692,76 грн. комісії, а позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України набув право дострокового виконання зобов?язання в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.2.2. Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідач зобовязаний сплатити штраф за порушення строків платежів в сумі 5609,32 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved