Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, її прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2 березня 1989 року. Від спільного проживання мають одного сина, який на даний час досяг повноліття. Причиною розірвання шлюбу є негативна поведінка відповідача, який не поважає її як дружину, не рахується з її думкою. Крім того, у них з відповідачем різні погляди на життя та вирішення сімейних проблем, що і призвело до розпаду сімї. На протязі п»яти років вони разом не проживають та жодних сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому настоює на його розірванні. Позивачка у судове засідання не зявилися, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову настоює. Відповідач позову не визнав, на розірвання шлюбу не згідний. Не заперечує, що спільно з позивачкою не проживає, тому, що вона живее в Італії більше 15 років і вони жодних сімейних стосунків не підтримують. Однак він потребує жіночого догляду, а тому вважає, що позивачка повинна приїхати з Італії додому і житии разом з ним. Вислухавши відповідача та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 3). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка на спільне життя. Принцип добровільності є чиним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса і саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові один до одного, на даний час більше п»яти років спільно не проживають, шлюб існує формально. Позивачка категорично настоює на розірванні шлюбу, тому збереження шлюбу на паритетних засадах, на почуттях взаємної підтримки, любові та поваги, тобто на тому, що є моральноправовою основою шлюбу на даний час є неможливим. За таких обставин збереження сімї стало неможливим, а збереження шлюбу порушувало б право позивачки на добровільне перебування у шлюбі. Отже судом встановлено, що спільне проживання сторін суперечило б інтересам позивачки, а тому суд прийшов до переконання про необхідність розірвання цього шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка, яка змінила своє прізвище в результаті реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище, суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення.

Outcome: approved