Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом у якому шляхом уточнення позовних вимог просив звільнити з-під арешту майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Виключити з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 липня 2006 року між [PERSON] спілкою «Перший [PERSON]» та [PERSON], [PERSON] в забезпечення виконання кредитного договору № 202-02 від 24 липня 2006 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останні передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Постановою господарського суду м. Києва від 07 жовтня 2009 року [PERSON] спілку «Перший [PERSON]» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.В процесі ліквідаційної процедури ліквідатором [PERSON] спілки «Перший [PERSON]» було проведено відкриті публічні торги (аукціон) на якому було здійснено продаж майна банкрута, яке було придбане позивачем. В подальшому між КС «Перший кредитний альянс» та позивачем було укладено договір № 26/05/2016 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 202-02 від «24» липня 2006 р року та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Таким чином до позивача перейшли всі права кредитора за [PERSON] договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки. Позивач, має намір зареєструвати за собою право власності на названу квартиру шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте реалізувати своє право не має можливості у звязку з тим, що постановою Відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 15 жовтня 2010 року на квартиру накладено арешт. Позивач зазначає, що в межах спірних правовідносин, право застави видом якої є іпотека виникло до винесення відділом ДВС постанови, якою накладено арешт на на предмет іпотеки. Такими діями відділ ДВС Вишгородського районного управління юстиції порушив права позивача, як заставодержателя. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідачів на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 24 липня 2006 року між [PERSON] спілкою «Перший [PERSON]» та [PERSON], був укладений кредитний договір № 202-02, згідно якого банк надавав [PERSON] кредит у розмірі 190\~000,00 грн., який підлягає поверненню в кінці строку користування кредитом у відповідності до графіка, який є невідємною частиною зобовязання, із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом р розрахунку 26 % від суми фактично отриманого кредиту шляхом внесення відповідних коштів в касу банку (а.с. 8-10). 14 вересня 2006 року згідно договору про переведення боргу, первісного боржника [PERSON] було замінено на [PERSON] (а.с. 11-12). 25 липня 2006 року між [PERSON] спілкою «Перший [PERSON]» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки.Відповідно до п.1.1. та 1.2. якого [PERSON] та [PERSON] в забезпечення виконання кредитного договору № 202-02 від 24 липня 2006 року передали в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 16-19). 20 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], а саме за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропонує задовольнити вимоги [PERSON] спілки «Перший [PERSON]» на загальну суму 375 049,13 грн. (а.с. 23-24). 15 вересня 2010 року постановою державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню ВП-20816573, з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5146 від 20 жовтня 2009 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, що належить останнім, лише в межах суми боргу (а.с. 82). В процесі ліквідаційної процедури ліквідатором [PERSON] спілки «Перший [PERSON]» було проведено відкриті публічні торги (аукціон) на якому було здійснено продаж дебіторської заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору № 202-02 від 24 липня 2006 року (виконавчий напис нотаріуса № 5146 від 20 жовтня 2009 року).Переможцем аукціону стало ТОВ «Лаброгран», що підтверджується Протоколом № 1 від 14 березня 2016 про проведення відкритих публічних торгів (аукціону) (а.с. 34-35). Відповідно до Договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 14 березня 2016 року у відповідності до Протоколу №1 проведення відкритих публічних торгів (аукціону) від 14 березня 2016 року, проведених Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржею «ЕПСІЛОН», щодо продажу Дебіторської заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору № 202-02 від 24.07.2006 (виконавчий напис нотаріуса №5146 від 20.10.2009 року) [PERSON] спілка «Перший [PERSON]» передала ТОВ «Лаброгран, а останні прийняли право вимоги, що виникло у первісного кредитора згідно названого кредитного договору (а.с. 36-37). Постановою відділу ДВС від 11 квітня 2016 року по виконавчому провадженню ВП 20816573 виконавчий напис повернутий стягувачу без виконання (а.с. 32). 26 травня 2016 року між [PERSON] спілкою «Перший [PERSON]» та ТОВ «Лаброгран» було укладено Договір № 26/05/2016 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 202-02 від «24» липня 2006 року (а.с. 13-14) та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (а.с. 25-27). З Інформаційної довідки вбачається, що постановою Відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 15 жовтня 2010 року на квартиру [ADDRESS] накладено арешт (а.с. 28-31). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 572 цього Кодексу врегульовано, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В силу частин 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого документа стягувачеві, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частини 2 статті 57 цього Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Частиною 1, 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого документа стягувачеві, визначено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. В той же час, частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого документа стягувачеві, визначено, що звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє, заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого документа стягувачеві, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що предявлений позов ТОВ «Лаброгран» підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту з боку держави.

Outcome: approved