overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем з грудня 2011 року мешкали однією сім'єю та [INFO] в них народилася донька [PERSON]. Зазначила, що в січні 2013 року відповідач пішов з родини та малолітня дитина залишилася на утриманні та вихованні позивачки. [PERSON] на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працювати. Самостійно позивачка не може утримувати доньку та забезпечити її всім необхідним. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивачка подала суду заяви про можливість розгляду справи за її відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дитиною відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де батьками записані позивачка та відповідач (а.с. 2). Дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, матеріальне становище дитини і відповідача, який аліментних зобов'язань не має, не є інвалідом, є працездатною особою, у силу ст. 182 Сімейного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] судовий збір на користь держави у сумі 243,60 грн., (одержувач: УДК у Орджонікідзевському районі м. Харкова, код ЄДРПОУ: 37999701, МФО: 851011, банк отримувача: ГУДКУ у Харківській області, КБКД: 22030001, р/р: 31214206700009).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 04.03.2006 року відділом РАЦС Пролетарського РУЮ м. Донецька за актовим записом за № 61. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені у квітні 2013 року. Причинами розпаду сім'ї послужили відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим виникали постійні сварки та конфлікти, що негативно впливало на дитину. Вважає, що сім'ю з відповідачем зберегти неможливо. Просила шлюб розірвати. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище: «[PERSON]», пояснила, що за наданий судом строк вони не примирилися. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, пояснив, що за наданий судом строк сторони не примирилися. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 04.03.2006 року відділом РАЦС Пролетарського РУЮ м.Донецька за актовим записом за № 61 (а.с. 3). Як встановлено у судовому засіданні сторони припинили шлюбні відносини у квітні 2014 року і з цього відносини не підтримають, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Суд вживав заходи щодо примирення подружжя, надавши їм строк для примирення, однак за цей час стосунки між сторонами не поліпшилися. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі вищевикладеного, ст. 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 21 вересня 2002 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 748. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З червня 2013 року однією сім'єю не проживають через різні погляди на життя відсутність взаєморозуміння. Просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка - [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги, згоден на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 21 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 748 (а.с.7). Від шлюбу мають 2 неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась та підстав для її збереження немає, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та інтересам їх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 червня 2005 року. Позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], однак спільне життя не склалося у зв'язку зі втратою довіри у відносинах, відповідач не надає допомоги дітям. Шлюбні відносини фактично припинені з 2009 року, подальше збереження шлюбу не можливе. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] своїх заперечень проти позову не надав, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи установлено, що 18 червня 2005 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого в них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Згідно зі ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, якій ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, мають малолітніх дітей, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, разом не проживають з 2009 року, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач у судове не з'явився, що свідчить про його байдужість до збереження шлюбу. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони тривалий час разом не проживають, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу не порушуватиме прав, інтересів третіх осіб та дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що з 12 лютого 1998 року по 25 червня 2001 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], а [INFO] року народився [PERSON], батьками яких є сторони у справі (а.с. 6,7). Діти мешкають разом з позивачкою в [ADDRESS] (а.с. 8). Позивачка працює продавцем продовольчих товарів у Маріупольській філії ТОВ «Континіум-Трейд» та розмір її заробітної плати за період з жовтня по грудень 2013 року складає 3031,34 грн. (а.с.9). Відповідач є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою серії 10 ААВ № 443844, виданою головою МСЕК від 16 вересня 2013 року. Висновок про умови та характер праці: може виконувати роботу на дому. Рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності - лікування у невролога. (а.с.18). Отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 949 грн. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, який не працює, є інвалідом ІІ групи, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також і з того, що визнання відповідачем позову не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Проте відповідач є інвалідом ІІ групи і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 вересня 1997 року. Позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON], [INFO] - син [PERSON], однак спільне життя не склалося у зв'язку з постійними скандалами та бійками, що принижує її гідність. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2014 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачка надала заяву, відповідач - телефонограму про розгляд справи у їх відсутність. Позивачка свої позовні вимоги підтримала, відповідач позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 06 вересня 1997 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.5), [INFO] в них народився син [PERSON], [INFO] - син [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, проживають в одному домоволодінні, але спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згодна. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони спільного господарства не ведуть, позивачка на примирення не згодна, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем не порушуватиме прав, інтересів третіх осіб та дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 серпня 2006 року. Позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого в них [INFO] народилася дочка [PERSON], однак спільне життя не склалося у зв'язку з несумісністю характерів. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожен окремо надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивачка свої позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.4), [INFO] в них народилася дочка [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також просив шлюб розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем не порушуватиме прав, інтересів третіх осіб та дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що з 26.01.2002 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітню доньку, [INFO], просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх його щомісячних прибутків, з дня подачі позову до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімум для дітей відповідного віку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, з тих підстав, що кошти на утримання дитини надає добровільно, просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26.01.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вищезазначене підтверджуються Свідоцтвом про одруження, виданим відділом РАГС Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 04, Свідоцтвом про народження дитини: доньки [PERSON], [INFO], виданого відділом РАГС Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 35. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має, добровільно аліменти на утримання неповнолітньої дитини не сплачує. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 ч 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі, починаючи з 31.01.2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 10 червня 2000 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 213, зареєстровано шлюб з [PERSON]. У шлюбі в сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Посилалась, що спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з відсутністю взаємоповаги один до одного, втратою почуття любові. Сторони не підтримують шлюбно - сімейні відносини протягом трьох років, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо один від одного. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в своїх письмових поясненнях проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторони надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбно - сімейні відносини не підтримують протягом трьох років. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки їхня родина розпалась остаточно, відновлена бути не може, примирення неможливе, шлюб існує формально, збереження його недоцільно.

Outcome: approved