Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати за нею у порядку набувальної давності право власності на ? частку у спільній власності на земельну ділянку площею 0,0554 га, кадастровий номер 3221286801:01:027:0023 у межах згідно із планом, що розташована на території [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому 29 квітня 2001 року [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України виконкомом [PERSON] сільської ради 21 травня 1998 року, серія І-КВ № 115417, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 961; припинити попередню державну реєстрацію права власності на речові права, похідні від права власності за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України виконкомом [PERSON] сільської ради 21 травня 1998 року, серії І-КВ № 115417, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 961. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 квітня 2001 року помер її чоловік [PERSON] 07 листопада 2003 року вона як спадкоємець першої черги за законом отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у тому числі на ? частину спадкової земельної ділянки площею 0,0554 га та 12 червня 2008 року отримала державний акт про право власності на земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеру: 3221286801:01:027:0023. Інший спадкоємець за законом [PERSON] протягом 16 років не оформляє свідоцтво про право власності на ? частину земельної ділянки. Разом з тим, вона впродовж всього часу володіє земельною ділянкою, відкрито користується нею й відноситься до вказаного нерухомого майна як до свого. 16 червня 2016 року звернулася до [PERSON] із пропозицією завершити оформлення права власності на майно померлого 29 квітня 2001 року [PERSON] При цьому [PERSON] повідомив їй, що не буде користуватися землею, так як проживає у Російській Федерації. З підстав визнання права власності на ? частину земельної ділянки у порядку набувальної давності змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. 26 жовтня 2017 року [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якій також вказав, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області свого представника не направила. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не заявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 квітня 2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 311766, виданим 02 травня 2001 року, [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 24 (а.с.12). Із матеріалів дослідженої судом копії спадкової справи № 579 до майна померлого 29 квітня 2001 року [PERSON] вбачається, що 27 серпня 2001 року із заявою про прийняття спадщини померлого [PERSON] звернувся спадкоємець першої черги за законом син померлого [PERSON] 12 жовтня 2001 року заяву про прийняття спадщини померлого чоловіка подала [PERSON] позивач у справі. 07 листопада 2003 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із 1/2 частки земельної ділянки площею 0,837 га, розташованої на території села Пухівка, Броварського району Київської області, що знаходиться у віданні [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, наданої для обслуговування житлового будинку 0,229 га, ведення особистого підсобного господарства 0,608 га, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України виконкомом [PERSON] сільської Ради 21 травня 1998 року, серія І-КВ № 115417, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 961. За отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом інший спадкоємець за законом [PERSON] станом на день розгляду справи не звертався. 12 червня 2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка. Вказаний державний акт підтверджує право спільної власності [PERSON] на ? частку вказаної земельної ділянки. 16 червня 2016 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до третьої особи [PERSON] із заявою із проханням вирішити питання щодо оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У силу статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Таким чином, на підставі статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю виникає у разі якщо володіння майном є добросовісним, тобто особа, яка володіє майно не знала і не могла знати про те, що володіє чужою річчю. За змістом зазначеної правової норми набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пунктах 9, 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку дії договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Вирішуючи по суті даний спір, суд приходить до висновку, що він підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що померлому [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 0,837 га, розташована на території села Пухівка, Броварського району Київської області, що знаходиться у віданні [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. Після його смерті позивач як спадкоємець за законом перги отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину вказаної земельної ділянки. Третя особа [PERSON] спадщину прийняв, разом з тим, зволікає з виконанням обовязку оформлення своїх прав належним чином. Позивач понад 16 років добросовісно, відкрито й безперервно володіє та користується земельною ділянкою в цілому. Таким чином, у позивача є всі необхідні умови для задоволення судом вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України. Щодо вимоги про припинення попередньої державної реєстрації права власності на речові права, похідні від права власності за [PERSON], то у її задоволенні слід відмовити з огляду на ті обставини, що рішення про визнання права власності на частину нерухомого майна є підставою для проведення державної реєстрації. Підстави для припинення такої реєстрації у судовому порядку відсутні.

Outcome: partial