Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У серпні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про зняття арешту. Зміст позовних вимог, з якими звертається позивач В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 26.06.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. В той же день для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором між цими самими сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нерухоме майно, а саме квартири № 57, № 58 та [ADDRESS] . 18.12.2018 року позивачем звернено стягнення на предмет іпотеки, та зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно. Згодом позивачу стало відомо про наявність арешту на квартири. У відповідь на заяву про зняття арешту з майна відділом державної виконавчої служби, позивачу відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Наявність зазначеного арешту заважає позивачу у повній мірі реалізувати своє право власності на належне йому майно, тому останній змушений звернутися із даним позовом до суду, в якому просить зняти арешт з майна, який накладений 05.11.2017 року постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог 22 листопада 2019 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло пояснення на позовну заяву, в якому останній заперечує проти поданого позову та просить відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Відповідач [PERSON] стверджує що у позовній заяві не доведено факту порушення прав позивача як кредитора першої черги та не обґрунтовано, яким чином арешт впливає на права позивача. Разом з тим, відповідач [PERSON] є стягувачем у виконавчому провадженні № 51546600 щодо стягнення із [PERSON] боргу за договором позики. Тому, зняття арешту з майна вважає таким, що може утруднити повернення його коштів. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2019 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 32). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив не подали, причини неявки суду не відомі. Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Обставини справи, що встановлені судом Згідно договору позики від 26 травня 2015 року [PERSON] (Позикодавець) передав грошові кошти [PERSON] (Позичальник) у сумі 11 000 000,00 гривень (одинадцять мільйонів грн. 00 коп.), що є еквівалентом 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Позичальник прийняв у власність та зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором (а.с. 6-7). Із договору іпотеки від 26 травня 2015 року, укладеного між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавцем), вбачається, що Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договором Позики, передав, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: - трикімнатну квартиру загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м., за номером [ADDRESS] ; - трикімнатну квартиру загальною площею 121,3 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., за номером [ADDRESS] ; - однокімнатну квартиру загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., за номером [ADDRESS] (а.с. 8-13). 18 грудня 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2018 року (а.с. 14-19). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 21.01.2020 року, вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна знаходиться запис про обтяження майна, а саме арешт квартир № 57, № 58 та [ADDRESS] , який накладений 05.11.2017 року постановою про арешт майна боржника [PERSON] за № 51546600 Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстрований у державному реєстрі 16.03.2018 року. Із листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві за № 2698/9 від 01.03.2019 р. вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 51546600 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2016 № 755/3397/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 5 500 000 грн. 00 коп. В ході здійснення вищевказаного виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 15.11.2017 на майно боржника накладено арешт. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 21). Також, у вказаному листі додатково повідомлено, що після надходження на адресу відділу відповідної ухвали, буде прийнято рішення про зняття арешту з майна боржника. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що існування арешту перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, також зважаючи на те, що відсутні підстави для існування арешту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved