Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

у січні 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , згідно з яким позивач просив суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання постійного безперешкодного доступу Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» до цього майна; визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором кредиту від 26.06.2007 року за № 39.29-50/819к між сторонами було укладено Договір іпотеки № 39.29-50/498і від 26.06.2007 року та Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 39.29-50/498і від 12.10.2009 року, відповідно до умов яких позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира). Позивач посилається на те, що у зв`язку з грубим порушенням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема неповернення кредиту, несплата процентів та комісій за обслуговування, позивач у порядку, передбаченому умовами Іпотечного договору та положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку», набув право власності на квартиру, про що свідчить відповідна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, позивач вказує, що 26.07.2018 року він, здійснивши спробу потрапити у власне майно, виявив, що в останньому незаконно проживає відповідач, який чинив перешкоди у доступі та користуванні майном. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 316, 319, 391, 383 ЦПК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 24.01.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 28.03.2019 року до суду надійшла заява відповідача та його представника про відвід судді Пономаренко Н.В. Ухвалою від 01.04.2019 року заявлений відвід судді визнано необґрунтованим, а заяву про відвід передано іншому судді у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою від 03.04.2019 року у задоволенні заяви відповідача та його представника про відвід судді Пономаренко Н.В. у даній справі було відмовлено. Ухвалою від 25.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 08.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Відзиву подано не було. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені, вбачається, що 20.05.2014 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис №40 від 20.05.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.43). Також встановлено, що з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором кредиту від 26.06.2007 року за № 39.29-50/819к між сторонами було укладено Договір іпотеки № 39.29-50/498і від 26.06.2007 року та Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 39.29-50/498і від 12.10.2009 року, відповідно до умов яких позивачу в іпотеку було передано належне відповідачеві на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира). При цьому, на підставі вищенаведених договорів 03.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, відповідно до якого право власності на кватиру [ADDRESS] , загальною площею 89 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк», про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, судом встановлено, що з 03.05.2018 власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 89 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., є ПАТ «Укрсоцбанк». Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2018 року за № 128726925 (а.с.6-7). На спростування вказаного стороною відповідача не було надано жодного доказу. Звертаючись до суду із вказаним позовом та заявляючи вимоги як про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, так і про надання постійного безперешкодного доступу до житла, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що 26.07.2018 року він, здійснивши спробу потрапити у власне майно, виявив, що в останньому незаконно проживає відповідач, яка чинить перешкоди у доступі та користуванні квартирою. Так, відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Разом з тим, ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, статтею 391 ЦК України регламентовано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. При цьому, відповідачем не було підтверджено жодним доказом про наявність у неї на час подання позову права власності на вказану квартиру. А посилання сторони відповідача на наявні в матеріалах справи копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2017 про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.83-86), а також копію ухвали від 11.06.2018 накладення арешту на квартиру в межах кримінального провадження № 12018100000006067 не спростовує та не скасовує право власності позивача на вказану квартиру [ADDRESS] , яке виникло у останнього з моменту державної реєстрації вказаного нерухомого майна - з 03.05.2018 року. Крім того, предмет спору не стосується реалізації вказаного нерухомого майна всупереч заборон, в разі їх дії на час розгляду справи. За вказаних обставин, оскільки відповідач не є власником спірної квартири, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Однак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірним майном, позовні вимоги в частині надання позивачу безперешкодного доступу до спірної квартири задоволенню не підлягають. Посилання позивача на акт перевірки/огляду майна від 26.07.2018 року судом оцінюються критично, адже вказаний акт, складений та підписаний лише представниками позивача, не є достовірним підтвердженням доводів позовної заяви стосовно вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірним майном. Більш того, судом враховано, що за змістом зазначених актів представники позивача здійснювали виїзд за місцезнаходженням спірного нерухомого майна на підставі довіреностей, які, в свою чергу, в матеріалах справи відсутні та позивачем під час розгляду справи судом не надавалися. Не містять матеріали справи також і доказів того, що документи, які підтверджують особу перевіряючих та наявність у них відповідних повноважень, надавалися для ознайомлення відповідачу. Отже, позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено наявності та обсягу повноважень зазначених осіб, зокрема права огляду ними нерухомого майна шляхом доступу до житлового приміщення. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши всі обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial