Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 09.08.2008 року. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2015 року народження. Спільне життя не склалося через супротивно-психологічно несумісні характери, різні погляди на сімейне життя, вкрай суперечливі погляди на права та обов`язки подружжя. Все це призвело до погіршення сімейних стосунків між ними, подружнє життя вони припинили та фактично разом не проживають з лютого 2016 року. Позивач в судовому засіданні відсутній, у позовній заяві просить розглянути позов без його участі. Відповідач в судовому засіданні відсутня. До суду надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає та просит розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2008 року відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління юстиції Чернігівської області. Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження зазначених дітей. Сторони з лютого 2016 року разом не проживають через супротивно-психологічно несумісні характери, різні погляди на сімейне життя, вкрай суперечливі погляди на права та обов`язки подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved