Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з вона і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] [PERSON] Андріївни, [INFO]. Їхня дочка [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки їй не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Для гідного забезпечення дитини продуктами харчування, одягом, організацію розвитку та дозвілля дитини кожен місяць вона витрачає не менше 4000 грн. Оскільки кожен з батьків мають рівні обовязки щодо утримання та виховання дитини, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на дочку в розмірі 2000 грн. Домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто, життям і здоровям дочки відповідач не цікавиться, на телефонні дзвінки не відповідає. Стягнення за виконавчими документами із відповідача не проводиться. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на дочку в розмірі 1000 грн., вказуючи на те, що на даний час не працює, здійснює догляд за малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], яка хворіє на стенозуючий лігаментит пальців рук, тому їй складно тримати предмети, кожного місяця на лікування дочки, масаж необхідно витрачати кошти в розмірі 2000 грн. Власного житла його сімя не має, за оренду квартири щомісячно вони сплачують 5000 грн. та додатково за житлово-комунальні послуги ще 2000 грн. Матеріально їхню сімю на даний час забезпечує його дружина [PERSON], яка є фізичною особою-підприємцем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] Андріївни, [INFO], вбачається, що її батьком є відповідач [PERSON], матірю позивач [PERSON]. Відповідно до довідки від 28 грудня 2017 року, виданої Відділом реєстрації проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області, малолітня дочка сторін [PERSON] проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 17 січня 2018 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] у присутності сусідів, позивач [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані і проживають за вказаною вище адресою, батько дитини [PERSON] разом з ними не проживає близько 4 років, участі у вихованні дитини він не приймає, матеріальної допомоги дочці не надає, уже півроку до дитини не зявляється. Судом встановлено, що 05 травня 2015 року відповідач [PERSON] уклав шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини. Відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, що підтверджується довідкою №\~464 від 10 квітня 2018 року, виданою Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.\~Києві. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України), тому обовязок по утриманню батьками дитини до досягнення повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, с тан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік встановлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років у 2018 році становить: з 1 січня 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, встановлений законом прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та визначений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, матеріальне становище відповідача [PERSON], перебування на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, стан здоровя останньої, часткове визнання ним позову, рівність обовязку батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Розмір аліментів на дочку сторін [PERSON], [INFO], що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає у твердій грошовій сумі в розмірі 1250 грн., що не перевищує визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років та становить лише 64 відсотки цього розміру на день ухвалення рішення. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не повинен сплачувати аліменти на дочку [PERSON] в розмірі більшому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки це визначений законом лише мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а згідно із вимогам ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial