Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], який уточнивши свої позовні вимоги остаточно просив припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; здійснити поділ квартири [ADDRESS]; виділити йому в натурі майно (частку в квартирі) у спільній сумісній власності у виді 1/3 частини в квартирі, як на окрему загальною площею 11,00 кв.м. з правом загального користування коридором, кухнею та іншим додатковим нежитловим приміщенням, що є частиною квартири; визнати за ним право власності на 1/3 частини в квартири; визначити за ним порядок користування квартирою №164 у будинку №267 по вул.Б.Хмельницького у м.Львові, зокрема, житловою кімнатою №7 (11,00 кв.м.), лоджією №9 (1,60 кв.м.) та у спільному користуванні залишити коридор №1, вбиральню №2, ванну №3, кухню №4 (загалом 22,1 кв.м.); судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що у квартирі [ADDRESS] з 1973 року зареєстровані він, його дружина [PERSON] та повнолітня донька [PERSON] 06.07.1973 року до вищевказаної квартири вселилася [PERSON] разом із своєю сім»єю із п»яти осіб на підставі ордера №018970 від 18.01.1973 року. Квартира була приватизована [PERSON] 19.04.2013 року. Позивач вказує на те, що квартира є окремою та складається із 3 кімнат та кухні, загальною площею 59,70 кв.м. У зв»язку із тим, що [PERSON] вчиняються перешкоди у користуванні квартирою він змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник третьої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про дату та місце розгляду справи належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. За таких обставин, на підставі п.1 ч. 3 ст. 205 КАС України, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона,яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача.. Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши відзив, поданий представником відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] з 1973 року зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 06.07.1973 року до вищевказаної квартири вселилася [PERSON] разом із своєю сім»єю із п»яти осіб на підставі ордера №018970 від 18.01.1973 року, виданого згідно рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №25 від 04.01.1973 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №844022 19.04.2013 року вищезазначена квартира була приватизована гр.[PERSON] Спірна квартира складається із трьох кімнат та кухні загальною площею 59,70 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м. Згідно із ч.1ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними,законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Отже, суд приходить до висновку, що вимога позивача припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] до задоволення. Крім того, судом встановлено, що відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визначити порядок користування квартирою №164 у будинку №267 по вул.Б.Хмельницького у м.Львові, а саме житловою кімнатою, площею 11,00 кв.м., лоджією, площею 1,60 кв.м. та у спільному користуванні залишити коридор, вбиральню, ванну та кухню. Щодо вимоги [PERSON] про виділення йому в натурі 1/3 частини в квартирі, така не підлягає до задоволення з таких підстав. Як зазначено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім того, відповідно до висновку №18-17F судової інженерно-технічної експертизи поділ в квартирі [ADDRESS] неможливий. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Слід припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]; здійснити поділ вищезазначеної квартири на кімнати; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири; встановити порядок користування позивачем житловою кімнатою, площею 11,0 кв.м., лоджією, площею 1,60 кв.м. та у спільному користуванні залишити коридор , вбиральню, ванну та кухню. В решті вимог відмовити за безпідставністю. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 6500 грн.

Outcome: partial