Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому вказала, що з 11 березня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу у сторін 28 серпня 2009 року народився син [PERSON]. Подружні стосунки між сторонами припинились з 31 серпня 2014 року. Після припинення шлюбних відносин між сторонам було досягнуто усної згоди щодо участі [PERSON] щодо сплати ним аліментів на утримання сина, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не приймає участі у його вихованні. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31 серпня 2014 року. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що працює на посаді оператора виробничої лінії в ОАО «Смартофіс» та згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від доходу, однак з моменту предявлення позову. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що з 11 березня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №034191, актовий запис - 128. Від вищевказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №250882, виданий Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15 вересня 2009 року, актовий запис - 1062. 23 березня 2016 року вищевказаний шлюб було розірвано за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало чинності 02 квітня 2015 року. На даний час дитина проживає разом з позивачем, що неоспорюється сторонами. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Позивачка несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Доказів того, що відповідач систематично щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дочки в судовому засіданні надано не було. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Іншого в судовому засіданні доведено не було. Так, згідно з ч.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказів того, що позивачка виживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів до подачі позову до суду та того, що відповідач ухилявся від їх сплати у судовому засіданні надано не було, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, тобто з 31 серпня 2014 року, задоволенню не підлягають . За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для часткового задоволення позову, та стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 серпня 2016 року, тобто з моменту предявлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial