Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просила стягнути на її утримання з [PERSON] аліменти в розмірі 1300,00 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є пенсіонером за віком, наразі отримує пенсію в розмірі 2760,14 гривень на місяць. З 2007 року є інвалідом другої групи. Позивач зазначила, що кошти які вона отримує не забезпечують їй мінімуму проживання, тому вимушена працювати прибиральницею території і дохід за останні півроку складає 17008,34 гривень. Також, зазначила, що є хворою людиною, яка постійно потребує лікування, що потребує чимало коштів. У 2012 році її було госпіталізовано та проведено операцію з коронарним втручанням, повязану з серцево-судинною хворобою, страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, цукровий діабет 2 типу та катаракту. Стан здоровя зобовязує її витрачати більшість своїх грошей на дорогі ліки та апарати, після сплати комунальних послуг, сума яка залишається (приблизно 1000,00 гривень) є меншою ніж прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. За таких життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дітей підтримки на прохання про надання допомоги, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є пенсіонером за віком, тобто є непрацездатною, її пенсія складає 2\~760,00 гривень 14 копійок на місяць, що підтверджується довідкою від 24 січня 2018 року № 2146. Відповідно до довідки від 23 січня 2018 року, [PERSON] працює в Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» з 16.03.1998 року. На даний момент займає посаду прибиральника території. Дохід за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року склав 21128,39 гривень. Згідно з випискою з історії хвороби № 12053, позивач страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, цукровий діабет 2 типу. [PERSON] у своєму позові зазначила, що є хворою людиною, яка постійно потребує лікування, що потребує чимало коштів. У 2012 році її було госпіталізовано та проведено операцію з коронарним втручанням, повязану з серцево-судинною хворобою, страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, цукровий діабет 2 типу та катаракту. Стан здоровя зобовязує її витрачати більшість своїх грошей на дорогі ліки та апарати, після сплати комунальних послуг, сума яка залишається (приблизно 1000,00 гривень) є меншою ніж прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, у звязку з чим вважає, що її донька має можливість та повинна виплачувати аліменти на її утримання. Відповідач у своєму письмовому відзиві на позов не заперечувала того, що є донькою позивача, проте зазначила, що починаючи з 2012 року і по теперішній час вона безробітна, не отримує будь-яких пенсійних або соціальних виплат, перебуває на обліку в службі зайнятості. Вищевказані обставини підтверджуються довідкою від 27.03.2018 року, виданою Державним центром зайнятості Розділянського РЦЗ та копією трудової книжки БТ-ІІ № 3937177. Також, відповідач зазначила те, що вона усвідомлює і розуміє свій обовязок щодо допомоги батькам. ЇЇ заперечення проти цього позову викликано лише тим, що вона не працевлаштована, безробітна, не має ніякого доходу, виживає на межі існування і не в змозі таку допомогу надавати. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до\~ст. 202 СК України\~повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року\~надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Слід зазначити, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, що є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначитися від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до\~ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Положеннями\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року становить 1700 гривень, а для осіб, які втратили працездатність становить 1373 гривні. Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням потреби батьків у матеріальній допомозі є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. При цьому слід враховувати, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Як встановлено вище, позивач отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі 2760,00 гривень, крім того працює та отримує заробітну плату в розмірі 2859,42 гривень. Разом з тим, суд враховує, що визначення розміру аліментів залежить від матеріального та сімейного стану сторін та при цьому повинно враховуватися можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, що передбачено\~ст..205 СК України. Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначила, що вона в позивача не єдина дитина, є син [PERSON], [INFO], працездатний, має постійне місце роботи, заробіток. Вказані обставини не спростовані позивачем. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач отримує доходи, які є вищими за прожитковий мінімум, крім того, відповідач не має можливості надавати позивачу допомогу в розмірі 1300,00 гривень, оскільки є безробітною, у звязку з чим суд вважає, що вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed