Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

УПФ України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області звернулося в суд з позовом до відповіда [PERSON] про стягнення 3631,00 грн. пенсійних виплат, отриманих без достатніх правових підстав, з тих підстав, що управлінням Пенсійного фонду України в Тлумацькому районі Івано-Франківської області [PERSON] 07 жовтня 2013 року призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника згідно його заяви та доданих документів, з 01 вересня 2013 року. При призначенні зазначеної вище пенсії, враховано стаж роботи з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року [PERSON] (годувальника), згідно записів його трудової книжки. В ході проведення аудиту, головним спеціалістом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зроблено запити щодо стажу роботи годувальника в дитячому садку № 72 комбінованого виду Виборзького району м. Санкт-Петербурга. У відповідь на подані запити з УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга надійшов лист за № 04/2895 від 10.12.2013 та довідки про те, що [PERSON] за період з 1994 року по 2000 рік в штаті працівників не значився. Отже, період роботи [PERSON] (годувальника) з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року у дитячому садку № 72 комбінованого виду Виборзького району м. Санкт-Петербурга, який зазначений в його трудовій книжці, не підтверджено, а тому [PERSON] немав правана отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника [PERSON] Таким чином, враховуючи вищенаведене, в період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року включно, [PERSON] отримано пенсійні виплати, без достатніх правових підстав в розмірі 3631,00 грн. Управління Фонду в районі повідомляло [PERSON] про виявлення переплати пенсії на зазначену вище суму, проте згідно заяви від 25.02.2014 - він відмовляється повернути дані кошти. В судовому засіданні представник позивача УПФУ в Тлумацькому районі - Іванишин Р.В. позов підтримав, з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 04.10.2013 року [PERSON] звернувся в УПФ України в Тлумацькому районі із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.6). Згідно розпорядження УПФ України в Тлумацькому районі 137262 від 07.10.2013 року [PERSON] було призначено пенсію по втраті годувальника з 01.09.2013 року (а.с.7). При призначенні вказаної пенсії, управлінням Фонду враховано стаж роботи годувальника [PERSON] з 01.06.1994 року по 16.12.2000 року, згідно записів його трудової книжки, де зазначено, що він працював охоронцем в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга (а.с.9-11). В ході проведення аудиту, головним спеціалістом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зроблено запити щодо стажу роботи годувальника [PERSON] в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга, у відповідь на які 26.12.2013 року з УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга надійшов лист за № 04/2895 від 10.12.2013 та довідки про те, що [PERSON] за період з 1994 року по 2000 рік в штаті працівників установи не значився (а.с.12-14). Розпорядженням УПФ України в Тлумацькому районі 137262 від 20.01.2014 року відповідачу припинено виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника та зроблено розрахунок переплати, де встановлено, що розмір незаконно отриманої пенсії за період з вересня 2011 року по грудень 2013 року становить 3631,00 грн. (а.с.16). Згідно заяви від 25.02.2014 року [PERSON] відмовився повернути дані кошти (а.с.17). За змістом ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії, сплаченої надміру проводяться в установленому законом порядку на підставі судового рішення лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1215 ЦК україни не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як встановлено в судовому засіданні, при призначенні та виплаті пенсії [PERSON] зловживання з його боку були відсутні, оскільки при подачі документів до управління Пенсійного фонду в Тлумацькому районі в трудовій книжці годувальника [PERSON] зазначений період роботи з 01.06.1994 року по 16.12.2000 рік в дитячому садку № 72 Виборзького району м. Санкт-Петербурга. Дані обставини в судовому засіданні представником позивача не заперечувалися. Факт виникнення передплати був встановлений при проведенні відповідної перевірки між УПФ України в Івано-Франківській області та УПФР в Виборзькому районі м. Санкт-Петербурга. Аналізуючи наведене, враховуючи положення спеціального Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який має переважне значення для вирішення даного спору, суд вважає, що оскільки пенсія відповідачу УПФ України в Тлумацькому районі за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року виплачена добровільно, за відсутності зловживань та недобросовісності з боку відповідача, підстави для стягнення надміру виплаченої пенсії відсутні. За таких обставин, проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. При такому вирішенні позову, враховуючи п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed