Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який за життя був одружений на матері позивача [PERSON] . [PERSON] , після смерті своєї матері [PERSON] отримала спадщину за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] . Після прийняття спадщини вони з чоловіком були зареєстровані та проживали в цьому будинку. [INFO] померла [PERSON] та після неї прийняв спадщину її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Єдиним його спадкоємцем після смерті останнього є [PERSON] . Після смерті свого батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Алтуніної Тетяни Петрівни для прийняття спадщини, повідомила про те, що позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, крім того позивач не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті, тому приватний нотаріус зазначила, що позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, позивач зазначив, що проживав разом зі своїм батьком більше ніж 6 місяців, а саме з 2012 року, та вказує на те, що на момент смерті [PERSON] вони проживали разом. Позивач просив суд визнати факт постійного спільного проживання [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] з 2012 року і по день його смерті; визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку разом з надвірними спорудами, що знаходиться адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлені обставини про те, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2019 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1389. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 1998 року, номер спадкової справи 296/94, зареєстровано в реєстрі за № 1-2062, [PERSON] успадкувала від своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] на момент смерті останньої були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія домової книги. Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщини після померлої [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від що 15 липня 2020 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10405. [PERSON] та [PERSON] за життя були одружені, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24 січня 1964 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 жовтня 1964 року. [INFO] після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 23 вересня 2020 року № 90/01-16, Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23 вересня 2020 року, наданими на виконання ухвали Дзержинського районного суду від 14 вересня 2020 року, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. Листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Тетяною Петрівною від 17 січня 2020 року № 3/02-14 «Щодо порядку прийняття та оформлення спадщини» [PERSON] повідомлено, що позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, крім того позивач не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті, тому у відсутній факт прийняття спадщини, який є умовою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Приватний нотаріус зазначила, що у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини вона позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , хоча має місце реєстрації в іншому місці. За вказаною адресою постійно проживав разом з батьками [PERSON] та [PERSON] з 2012 року, мав особисті речі в даному будинку. Між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Згідно роз`яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Обґрунтовуючи свої вимоги про встановлення факту спільного проживання позивача зі своїм батьком [PERSON] зазначив, що проживав разом зі своїм батьком більше ніж 6 місяців, а саме з 2012 року, та вказує на те, що на момент смерті [PERSON] вони проживали разом. На підтвердження цих обставин позивачем надано акт про проживання від 18 лютого 2020 року, складений сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в присутності голови вуличного комітету № 3 Шевченківського району Ханалієвої Л.О. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. ч.2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на день його смерті в будинку за адресою: [ADDRESS] , достовірно підтверджується показами свідка, а також письмовими доказами, копії яких додано до матеріалів справи. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина третя, п`ята статті 1268 ЦК України). Отже, [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що фактично прийняв спадщину після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 1/2 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. Вказувати тривалість проживання в резолютивній частині рішення суд не вважає за необхідне, адже юридичне значення у даній справі має не тривалість проживання спадкоємця із спадкодавцем, а факт постійного проживання саме на день смерті спадкодавця.

Outcome: approved