Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не бере участі у матеріальному утримані дітей, чим порушує їх права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що з 14 квітня 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і повністю перебувають на її утриманні. Позивачка знаходиться у скрутному матеріальному становищі, тому не може самостійно забезпечити дітям належні потреби, однак відповідач не виявляє до дітей батьківської турботи і піклування, відмовляється від добровільного надання матеріальної чи іншої майнової допомоги. Домовленості з ним про спосіб виконання його батьківського обовязку по забезпеченню дітей не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі однієї другої частини його заробітку (доходу), починаючи з дати подання позовної заяви до суду і закінчуючи досягненням сином повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю і пояснив, що у звязку з ситуацією в сімї він згодний виплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому законом порядку та зазначеному позивачкою розмірі. У добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Він фізично здоровий, працює, не є інвалідом, інших утриманців не має. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. 14 квітня 2001 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 337, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу народились діти: [PERSON], 17 січня 2010 року та [PERSON], 12 січня 2002 року. З часом стосунки погіршилися, втратилось почуття любові та гідності, подальше спільне життя стало суперечити інтересам позивачки та гідному вихованню неповнолітніх дітей, які на думку позивачки перебувають в психологічному стресі від конфліктної атмосфери в сімї. Неповнолітні діти за взаємною згодою проживають з позивачкою. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, на його утриманні ніхто не знаходиться, участі у вихованні та догляді неповнолітніх дітей не приймає. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). З наданих документів убачається, що виховуючи та доглядаючи неповнолітніх дітей позивачка не має можливості працевлаштуватися для заробітку коштів на забезпечення гідного існування. Відповідач [PERSON] фізично здоровий. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Згідно з приписом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не в повному обсязі виконує у відношенні свого малолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з утримання неповнолітніх дітей, чим порушує право дітей на достатній рівень життя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дітей у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї другої частини від заробітку (доходу) її батька [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved