Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

у серпні 2020 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач доводиться їй цивільним чоловіком, з яким вони проживали до жовтня 2017 року, зареєстрований у цьому будинку, однак фактично не проживає з жовтня 2017 року. Майнових прав на належний їй будинок відповідач не має та не може претендувати на вказане нерухоме майно, оскільки право власності на будинок вона набула у 2000 році , до того ж у дарунок. Реєстрація [PERSON] у вказаному будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю, добровільно знятися з реєстрації у будинку відповідач відмовляється. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.10.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 22). У судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача - адвоката Бульбах Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали повністю (а.с. 39). Відповідач двічі належним чином повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання та фактичним місцем проживання, зазначеним позивачем (а.с.29,30,39), однак у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач має у власності житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 24 листопада 2000 року, Витягом із рішення виконкому Михайлівської сільської ради від 17 лютого 2009 року про затвердження назв вулиць та території сільської ради, Витягом із розпорядження № 02-07/1 від 18 січня 2016 року про перейменування назв вулиць Михайлівської сільської ради, Витягом з рішення 20 сесії 7 кликання Михайлівської сільської ради від 21 грудня 2018 року про затвердження назв вулиць на території Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області № 633 (а.с. 7, 8, 9, 10). За цією ж адресою позивач і зареєстрована, що вбачається з довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 02-45/254 від 13 серпня 2020 року (а.с. 12) Також за цією адресою зареєстрований [PERSON] , відповідач по справі, про що свідчить довідка Михайлівської сільської ради № 02-45/255 від 13 серпня 2020 року та довідка Михайлівської сільської ради № 02-33/820 від 16 серпня 2020 року (а.с. 11, 21). Натомість, відповідно до акта від 13 серпня 2020 року, складеного депутатом Михайлівської сільської ради Свистуном С.М. , в присутності сусідів-свідків: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] з жовтня 2017 року і по даний час за адресою: [ADDRESS] , не проживає, домашнє господарство не веде, утриманням будинку не займається, його речі відсутні (а.с. 13). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідач з жовтня 2017 року, тобто більше трьох років без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку, де він зареєстрований, тим самим порушує її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача потрібно визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, докази про те, що сторони звільнені від оплати судових витрат відсутні, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved