Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У серпні місяці 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 24 203, 0 дол США з розрахунку 10, 5 % річних за час фактичного користування кредитом на строк з 03.11.2006 року по 02.11.2011року. В забезпечення виконання зобов»язання за даним кредитним договором, 03.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов»язувався відповідати перед позивачем за виконання взятих на себе боржником зобов»язань. Позивач зазначає, що банк належним чином виконав свої зобов»язання за кредитним договором та надав відповідачеві суму кредитних коштів, натомість відповідач умови договору не виконав, грошові кошти у строки, передбачені в договорі не повернув. Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 489, 02 грн та судовий збір у розмірі 634, 89 грн. Під час розгляду справи представник позивача просив залишити позов без розгляду в частині стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON] у розмірі 63 489, 02 грн, а також судовий збір у розмірі 634, 89 грн. Представник [PERSON] позов не визнав. Посилався на те, що відповідачка перестала сплачувати банку суму кредиту на початку 2007 року. З того часу та після передачі в 2010 році активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Український промисловий банк» Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», позивач вимоги відповідачу щодо повернення кредитних коштів не пред»явив, а звернувся з позовом до відповідача у серпні місяці 2013 року, пропустивши строки позовної давності для звернення до суду з вказаною вимогою. Зважаючи на викладене, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим. Представник ПАТ «Дельта Банк» зустрічний позов визнав. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, зустрічний позов слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що 03.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 24 203, 0 дол США з розрахунку 10, 5 % річних за час фактичного користування кредитом на строк з 03.11.2006 року по 02.11.2011року. В забезпечення виконання зобов»язання за даним кредитним договором, 03.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов»язувався відповідати перед позивачем за виконання взятих на себе боржником зобов»язань. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідачка умови договору не виконала, грошові кошти у строки, передбачені в договорі не повернула, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 63 489, 02 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що за умовами кредитного договору (п.2.4 и 2.6) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Пунктом 6.2 договору встановлено відповідальність позичальника за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Така позиція міститься у правових висновках викладеним в рішенні Верховного суду України від 06.11.2013 «від 14 травня 2013 року в справі за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та в рішенні ВСУ по справі №6-163цс13 від 19.03.2014 за позовом ПАТ «Родовід-Банк» щодо стягнення заборгованості» у частині правил обчислення строку позовної давності в справах щодо стягнення кредитної заборгованості. Згідно ст. 360-7 Цивільного-процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України». З матеріалів справи вбачається, що договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь «Дельта-банку» був укладений 30 червня 2010 року. Відповідачка перестала сплачувати банку заборгованість за кредитним договором на початку 2007 року, що не спростовувалося сторонами по справі в судовому засіданні. Таким чином на дату укладення вказаного вище договору вже існувало прострочене зобов'язання. У статті 262 ЦК зазначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, як відповідачка перестала сплачувати заборгованість банку на початку 2007 року, проте до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся лише в серпні 2013 року, суд вважає, що він звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності відносно дати, з якої заборгованість відповідача набула статус простроченої. Оскільки банк пропустив строки позовної давності для звернення до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення боргу, суд застосовує строки позовної давності до заявлених вимог та відмовляє в задоволенні первісного позову. З матеріалів справи також убачається, що виконання умов кредитного договору було забезпечено договором поруки № 409/ПОР -06, укладеного 03.11.2006 року між ВАТ «Укрпромбанк» та [PERSON] Строк виконання кредитного договору закінчився 02.11.2011 року. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В судовому засіданні встановлено, що після спливу шестимісячного строку від дня закінчення строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, банк вимоги до поручителя [PERSON] про сплату заборгованості, не пред'явив, а отже договір поруки припинився. Крім того, представник зустрічного відповідача зустрічний позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позивачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved