Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У січні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до Територіальної громади в особі Київської міської ради про визнання частки у праві спільної сумісної власності. Мотивуючи свої позовні вимоги позивачі вказали, що вони разом з [PERSON] (яка є дружиною [PERSON] та матір'ю [PERSON].) уклали з [PERSON] договір міни квартир, за яким, вони передали [PERSON] належну їм в рівних долях кожному квартиру [ADDRESS], а [PERSON] в свою чергу передав їм квартиру [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, реалізуючи право на спадщину позивачі звернулись до Шістнадцятої Київської нотаріальної контори, однак нотаріальна контора відмовилась видати вказане свідоцтво про право на спадщину через невизначеність часток у спільній сумісній власності, а тому позивачі просять визначити, що частка [PERSON], яка померла [INFO] року, становить 1/3 частку у спільному сумісному майні квартири [ADDRESS] визначити за [PERSON], та [PERSON] по 1/3 частки кожному у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] витребувати у Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі спадкову справу [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 25 червня 2004 року між [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (в особі представника [PERSON]) було укладено договір міни квартир (серія ВВЕ №592107), що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON], згідно якого вони передали [PERSON] належну їм в рівних долях кожному квартиру [ADDRESS], а [PERSON] в свою чергу передав їм квартиру [ADDRESS] жилою площею 43 кв.м., загальною площею 76.5 кв.м. (а.с.4). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано, що підтверджується реєстраційним посвідченням Київського БТІ від 11 серпня 2004 року. (а.с. 5). Крім того, згідно листа Шістнадцятої Київської нотаріальної контори № 2744/02-14 від 11.08.2015 року, видати свідоцтво про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] не має можливості, оскільки частки у спільній сумісній власності на вказану квартиру не визначені. Відповідач, який був належним чином повідомлений, про що у матеріалах справи міститься зворотне повідомлення, у судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомив. Позивачі у судове засідання не з'явилися, однак надіслали на адресу суду заяву в якій повністю підтримали свої позовні вимоги та просили розглядати справу без їх участі. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, а ч. 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ст.ст. 370, 372 ЦК України, передбачене право співвласників на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і на поділ майна, що є у спільній сумісні й власності. Згідно вимог ч. 1ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене за домовленістю між ними. ч. 2 вказаної статті, передбачено, що у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається о частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved